Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявник, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ). Заява мотивована тим, що [PERSON] у 2013 році познайомилася з [PERSON] . З листопада 2015 року вони почали проживати разом однією сім`єю без шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Заявниця має у власності квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , в якій постійно проживала до того часу, як переїхала жити до [PERSON] . Квартиру заявниці вони почали здавати в оренду. Кошти, отримані від надання в оренду цієї квартири, йшли у спільний сімейний бюджет, який вони витрачали на відпочинок, харчування та інші побутові потреби родини. На вихідних вони разом відвідували друзів, їздили за місто до родичів заявниці, оскільки у чоловіка родичів не було, разом з ними святкували різні сімейні свята, а також приймали гостей дома. Відпустки також часто проводили у родичів у селі Красногірка, Попільнянського району Житомирської області. Під час спільного проживання однією родиною без укладення шлюбу, ні [PERSON] , ні [PERSON] , не перебували в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. У зв`язку з тим, що [PERSON] мав високий тиск, [PERSON] , як його дружина, 04.09.2020 року звернулася до лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та уклала з ним декларацію № 0001- Р31А-2900 про надання медичної допомоги [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, причина смерті. - інсульт. Всі витрати на поховання були здійснені заявницею. За життя [PERSON] заповіт не складав. Після його смерті відкрилася спадщина та була заведена Сьомою київською державною нотаріальною конторою за моєю заявою спадкова справа №1008/2021. Заявниця звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак листом за №595/02-14 від 23.02.2022 державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори було рекомендовано звернутися до суду, оскільки встановити родинні стосунки між померлим [INFO] [PERSON] та [PERSON] не є можливим. Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу має для [PERSON] юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення права у [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки встановити цей факт іншим шляхом неможливо. Також заявниця зазначила, що у померлого [PERSON] інших спадкоємців немає. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.06.2022 року відкрито провадження за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Київську міську раду та призначено розгляд справи у судовому засіданні. До суду надійшов відзив від представника Київської міської ради, в якому останній просив суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. У судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримав та просив таку задовольнити посилаючись на обставини, зазначені у заяві. Представник заінтересованої особи Київської міської ради в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься відзив на подану заяву, в якій просить суд розглянути дану справу у його відсутності, заперечень щодо заяви [PERSON] не висловлював, вирішення справи просив провести на підставі чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи, покази допитаних свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заявниці, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду від 18.07.2022 справа № 755/9100/18, де зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Враховуючи те, що зі сторони заінтересованої особи не оспорювалося право заявниці на отримання спадщини покійного [PERSON] , інших спадкоємців у нього немає, тому суд вважає за доцільне розглядати справу в порядку окремого провадження, оскільки відсутній спір про право. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідно до постанови Верховного суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19, для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), тощо. У справі «Джонстон проти Ірландії» було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Звертаючись до суду з даною заявою заявниця вказувала, що з грудня 2015 року по [INFO] вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний побут та обов`язки по відношенню один до одного. Судом встановлено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2015 року, що підтверджуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2015 року та копією витягу Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 06.05.2022 року. [PERSON] також не перебував у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З наданих до суду копій договору про надання ритуальних послуг № 215 від 27.11.2021 року, копії акту приймання-передачі послуг до вказаного договору на надання ритуальних послуг, копії договору замовлення № 1.16837ОК та довідки про отримання праху вбачається, що похованням померлого [PERSON] займалася [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкова справа була заведена державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори за заявою [PERSON] , яка звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини. Листом №295/02-14 від 23.02.2022 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори було рекомендовано звернутися до суду, оскільки встановити родинні стосунки між померлим [INFO] [PERSON] та [PERSON] не є можливим. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] дійсно спільно проживав із заявницею [PERSON] як одна сім`я без шлюбу з 01.12.2015 року по день його смерті за адресою: [ADDRESS] , вони з заявницею були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки як подружжя, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: копіями фотокарток заявниці та покійного, копіями договорів підряду на проведення ремонтних робіт у квартирі померлого, укладених від імені заявниці, копією медичної декларації № 0001Р31А-2900, укладеної 04.09.2020 року на ім`я [PERSON] заявницею, копіями чеків на придбання ліків. Також факт спільного проживання заявниці та покійного підтверджується показами свідків. Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з заявницею [PERSON] знаходиться в товариських відносинах, а [PERSON] бачив лише один раз, що мало місце у 2020 році на дні народження їх спільного знайомого [PERSON] . На дні народження [PERSON] свідок був разом зі своєю дружиною, а [PERSON] була із [PERSON] , який був представлений всім присутнім як її чоловік. Оскільки свідок [PERSON] сидів поруч із [PERSON] , то багато з ним спілкувався і чув від останнього, що після довгих років холостяцького життя він зустрів [PERSON] ), яка змінила на краще його життя. Так, [PERSON] розповів [PERSON] , що з [PERSON] ) він спільно проживає, вона переїхала до нього, сама зробила в його квартирі ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що з заявницею [PERSON] та померлим [PERSON] знаходиться в давніх дружніх відносинах, всі вони разом працювали в одному магазині. [PERSON] та [PERSON] почали з 2015 року проживати спільно в квартирі останнього по [ADDRESS] , переїхавши туди [PERSON] за власні кошти зробила там ремонт. В ході виконання ремонтних робіт [PERSON] радилася з нею по вибору шпалер і вони їздили їх придбати для ремонту спільного із [PERSON] помешкання. Після цього [PERSON] збиралася перезасклити балкон в квартирі [PERSON] , де вони спільно проживали. [PERSON] часто разом [PERSON] їздили в село на батьківщину останньої. Вони завжди разом приїжджали на роботу, обід з собою брали один на двох. Коли [PERSON] близько чотирьох місяців не мав роботи, вони жили на ті гроші, які заробляла [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні також зазначила, що перебуває у давніх дружніх відносинах із заявницею [PERSON] та померлим [PERSON] , оскільки вони всі працювали в одному магазині. Відносини [PERSON] та [PERSON] розвивалися на її очах, вони почали з 2015 року проживати спільно в квартирі останнього по [ADDRESS] , після переселення [PERSON] за власні кошти зробила ремонт в його квартирі. [PERSON] брала на роботі в борг гроші, щоб купити після ремонту в квартиру [PERSON] холодильник. На роботу вони завжди приїжджали удвох, також разом обідали. Всі навколо сприймали їх як подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з заявницею [PERSON] знаходиться в родинних відносинах, вона його двоюрідна сестра, яку він знає з дитинства. Подружнє життя [PERSON] з її першим чоловіком не склалося, внаслідок чого шлюб між ними було розірвано рішенням Дарницького районного суду в жовтні 2015 року. Через деякий час після цього [PERSON] познайомила його із [PERSON] та повідомила, що вони спільно проживають як подружжя без укладення шлюбу. В ході подальшого спілкування із [PERSON] та [PERSON] , свідок [PERSON] дізнався, що остання найняла бригаду будівельників для проведення ремонтних робіт в квартирі [PERSON] , де вони проживали спільно. При цьому, гроші в сумі 20 000 гривень на проведення ремонту в квартирі [PERSON] [PERSON] позичив саме [PERSON] . Також [PERSON] відомо, що [PERSON] брала на роботі в борг гроші, щоб купити після ремонту в квартиру [PERSON] холодильник. [PERSON] та [PERSON] неодноразово їздили разом в с. Красногірка Попільнянського району Житомирської області, де вони разом проводили відпустки, обробляли город, садок. Після смерті [PERSON] , [PERSON] просила його дозволу на захоронення померлого біля їх спільного родича на кладовищі с. Красногірка Попільнянського району Житомирської області, на що [PERSON] дав згоду і могила [PERSON] знаходиться біля поховань родичів [PERSON] . Оцінюючи покази свідків, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених ними. Дані про їх заінтересованість в результатах розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт того, що заявниця [PERSON] та [PERSON] , котрий помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в період з 01.12.2015 року до моменту його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У ст. 1264 Цивільного кодексу України зазначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, оскільки встановлення юридичного факту - спільного проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , про який просить заявниця, має значення для належного оформлення її спадкових прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому, враховуючи, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved