Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якій просить: - Визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, українця, жителя міста Івано-Франківськ Івано-Франківської області, батьком неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . - Внести зміни до актового запису № 44, складеного Галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 16 серпня 2010 року про народження [PERSON] , якими включити відомості про батька, зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, українця, жителя міста Івано-Франківськ, Івано-Франківської області. - Стягувати з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, українця, працездатного, аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі по 3500(три тисячі п`ятсот) гривень на дитину щомісяця до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 2010 року на протязі одинадцяти років зустрічалася з відповідачем по справі. Від цих стосунків у позивача народився син- [PERSON] , [INFO] . При складанні актового запису про народження дитини відомості про батька були записані зі слів матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначила, що батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , проте останній відмовляється зареєструвати своє батьківство відносно їх спільного неповнолітнього сина. Також позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. На момент пред`явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільної малолітньої дитини. Зазначені обставини стали причиною для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21.04.2021 передано вказану цивільну справу за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . 07.06.2021 ухвалою судду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.11.2021 клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи задоволено, провадження у справі зупинено на час проведення вказаної експертизи. 14.02.2021 на адресу суду надійшло повідомлення за підписом заступника директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Зайця Р. про неможливість проведення експертизи (а.с. 64). Ухвалою судду від 16.06.2022 провадження у справі поновлено. 19.08.2022 позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі в порядку заочного провадження. Просила позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як зазначає [PERSON] та не спростовує і не заперечує відповідач, з 2010 року на протязі одинадцяти років вони зустрічалися з відповідачем по справі- [PERSON] . Від цих стосунків у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] . Як убачається із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] виданого Галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 16 серпня 2010 року Серія [NUMBER] , батьками дитини вказані: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] . При складанні актового запису про народження дитини відомості про батька були записані зі слів матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначила, що батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] проте останній відмовляється зареєструвати своє батьківство відносно їх спільного неповнолітнього сина. Для підтвердження факту батьківства [PERSON] , [INFO] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 у справі призначено судово- генетичну експертизу проведення якої доручалось судовим експертам експертам Львівського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України за адресою м. Львів, 79040вул. Збиральна 24. (а.с. 59-61). 14.02.2021 на адресу суду надійшло повідомлення за підписом заступника директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Зайця Р. про неможливість проведення експертизи у зв`язку неявкою [PERSON] , що унеможливлює проведення експертизи (а.с. 64). Відповідно достатті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третястатті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другоїстатті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статі 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213,215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положеньстатті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року). У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що відповідач для відбору зразків крові з метою проведення генетичної експертизи не прибув та ігнорує судові повістки та повідомлення, суд розцінює його дії як ухилення від участі в експертизі та застосовує наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України визнаючи факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач належним чином довів обґрунтованість своїх позовних вимог в частині визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхіднимта достатнімдля забезпечення гармонійного розвиткудитини. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина перша статті 191 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком дитини- [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає. На момент ухвалення судом рішення неповнолітній дитині - [PERSON] , [INFO] виповнилось 12 років, дитина є шільного віку, а отже потребують від позивача матеріальних витрат на його утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання шкільного приладдя та лікування. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження матеріального стану відповідача та його доходи, як і докази про своє матеріальне становище. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 618 грн, з 1 липня - 2 744 грн, з 1 грудня - 2 833 грн; Таким чином, враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] в розмірі у твердій грошовій сумі по 1500,00 гривень щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 21 квітня 2021 року. В решті вимог позову слід відмовити. Розподіл судових витрат підлягає згідно із ст. 141 ЦПК України. Тому з відповідача в користь позивача слід сягнути 1000,00 грн. витрат понесених на отримання правової допомоги згідно з квитанцією , яка міститься в матеріалах справи (а.с. 12). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір (за три вимоги) у розмірі 2522,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial