Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

22 червня 2022 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту належності документа та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області помер дядько позивача - [PERSON] . З довідки №74, виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області 01.02.2022 року вбачається, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований і проживав в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку були зареєстровані: мати - [PERSON] , брат - [PERSON] . [PERSON] номер [INFO] . Після смерті спадкодавця [PERSON] окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237. З Державного акта вбачається помилкове написання по батькові спадкодавця: [PERSON] , замість [PERSON] . Неоднакове написання по батькові спадкодавця в різних документах перешкоджає реалізації спадкових прав позивача та не може бути усунено в позасудовому порядку. Мати спадкодавця - [PERSON] була спадкоємцем першої черги майна померлого [PERSON] , яка на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом з ним та фактично вступила в управління за володіння спадковим майном, однак не змогла оформити своїх спадкових прав, у зв`язку з тим, що Державний акт видано після смерті спадкодавця. [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] є її внучка - [PERSON] . Однак позивач не змогла оформити своїх спадкових прав після смерті бабусі в частині оформлення прав на земельні ділянки, які згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905 належали її дядькові - [PERSON] з тих же причин, що Державний акт видано після смерті спадкодавця та в Державному акті є описки в частині по батькові спадкодавця. Просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905 виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті сина - [PERSON] , що помер [INFO] і, які належали [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011237, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11905 від 24.01.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 3,2744 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2190 гектарів (кормових угідь). Також судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-9). У підготовче судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.62-63). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00018063403, виданим Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 17.05.2017 року (а.с.13). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018519274, виданого Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 12.08.2017 року, видно, що [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 20.09.1967 року, [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). З Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.12.2012 року, видно, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.17). [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 16.03.1995 року (а.с.18). Після смерті спадкодавця [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237 видно, що спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,4934 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19). Згідно додатку до рішення XII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23 червня 2000 року «Списку громадян, яким видається Державний акт на право приватної власності на землю за рахунок земельних паїв по Миколаївській сільській раді Радехівського району Львівської області», під №787, [PERSON] видано Державний акт на земельні ділянки загальною площею 3,4934 га, в т. ч. 3,2744 га ріллі, 0.2190 га кормових угідь (а.с.20-40). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Згідно довідки №74, виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області 01.02.2022 року, гр. [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований і проживав в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку були зареєстровані: мати - [PERSON] , брат - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69893928 від 31.08.2022, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.65). Отже [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки до дня смерті проживала та була зареєстрована з ним, а відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Окрім цього, факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.66). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . З Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 17 травня 2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області видно, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.43). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина (спадкова справа №58/2020). Спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] є її внучка - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, зареєстрованих за №474 та №475 (а.с.44,45). [PERSON] отримала відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905, видано після смерті спадкодавця (а.с.46). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved