Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

04.08.2022 до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25 листопада 2020 між [PERSON] надалі та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі в подружжя народилося одна дитина - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . На даний час виникли обґрунтовані причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя з відповідачем як подружжя неможливе та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам дитини. Через таке постійне непорозуміння, сварки, підняття руки зі сторони відповідача, між позивачем та відповідачем унеможливлюється примирення, як і збереження самого шлюбу. Оскільки шлюбні відносини між ними остаточно припинилися - підстав для їх відновлення немає, що відображається у відсутності порозуміння між ними, сім`я фактично «розпалася», у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, таким чином, подружні відносини між сторонами припинилися задовго до дня подання даної позовної заяви. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та інтересам їхньої дитини, тому позивач вважає за необхідне розірвати шлюб з відповідачем. Просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 25 листопада 2020 Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис №62. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.08.2022 справу номер 451/792/22 розподілено судді Патинок О.П. Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 10.08.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, дану справу призначено до судового розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу. Пояснив що 25.11.2020 сторони уклали шлюб. Від спільного подружнього життя [INFO] народилася дочка [PERSON] . З вересня 2021 сторони проживають окремо, з того часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства; позивачка на початку 2022 року вже зверталася за правовою допомогою та мала намір розірвати шлюбу, проте їй було роз`яснено, що дитині ще не виповнилося 1 року, тому розірвання шлюбу неможливе в судовому порядку. З часу першого звернення позивача та до 04.08.2022 сторони спільно не проживали та не примирилися. Вказує на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує щодо надання строку на примирення, так як такий не дасть позитивних результатів, оскільки тривалий час проживають окремо, зі слів представника позивача - позивачка категорично не хоче проживати з відповідачем у шлюбу, оскільки відповідач проживаючи із останньою наносив їй і її матері побої, в сім`ї постійні сварки та непорозуміння, що негативно впливає на розвиток їх спільної дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився. 16.08.2022 подав заяву, де просить суд розглядати справу за його відсутності , зазначає, що на розлучення із своєю дружиною [PERSON] не згодний у зв`язку із тим, що хоче бути з нею (а.с.22). Заслухавши представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що 25 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис №62, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2021 [PERSON] народилася [INFO] , батьками її є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі (а.с.10). Позивач - [PERSON] [INFO] та її дочка [PERSON] [INFO] проживає разом із дочкою в с. Куликів Червоноградського району Львівської області, згідно довідки з місця проживання Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області (а.с.11). Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач просить розглядати справу за його відсутності, не погоджується на розірвання шлюбу, сторони проживають окремо з вересня 2021 року, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, враховуючи дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася, спільного подружнього життя сторони не ведуть з вересня 2021, спільного господарства також. Суд звертає увагу на те, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту припинення спільного проживання з вересня 2021 пройшло достатньо часу, сторони мали достатньо часу для примирення, однак такого не відбулося, сторони не примирилися. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві доводів збереження шлюбу не навів, враховуючи позицію сторони позивача наведену в судовому засіданні, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя стало неможливим, а збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому шлюб має бути розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, однак позивачка просила не стягувати з відповідача судовий збір, понесений нею при подачі позову.

Outcome: approved