Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

У квітні 2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення шкоди за невиконання умов договору, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником частки квартири [ADDRESS] . З 24.01.2014 р. по 24.12.2019 р. [PERSON] був власником частки вищевказаної квартири. З 24.12.2019 р. [PERSON] є власником частки квартири [ADDRESS] . Відповідачі не беруть участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, вартість комунальних послуг сплачує позивач, між позивачем та відповідачами не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. В свою чергу позивач здійснила оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями квитанцій на загальну суму: 32793,22 грн. за 2019 р. та 14163,43 грн. за 2020 р. За таких обставин просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] в розмірі 14904,52 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] в розмірі 6315,15 грн. 30.09.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких, посилаючись на момент відкриття провадження та призначення судового засідання, просив врахувати здійснені оплати комунальних послуг до позовних вимог. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] в розмірі 14904,52 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] в розмірі 12593,10 грн. Аналогічну за змістом заяву представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав через систему «Електронний суд» 08.10.2021 р. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, обґрунтований наступним. Витрати на комунальні послуги здійснюються за даними показників лічильників за фактичне споживання у відповідний період згідно укладених договорів. [PERSON] жодних договорів з відповідними виконавцями комунальних послуг не укладала і вказаними послугами не користувалась, тому сплачені кошти не підлягають відшкодуванню. Вказала, що позов [PERSON] є безпідставним та необгрутованим, а тому не підлягає до задоволення. 21.10.2021 р. до канцелярії суду було подано клопотання відповідача [PERSON] про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вказала, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 7840,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та наданими послугами адвокатом, вони не відповідають критерію розумності їхнього розміру, не підтверджуються належними та достовірними доказами. Разом з клопотанням відповідач [PERSON] подав до суду відзив, мотивований наступним. Витрати на комунальні послуги здійснюються за даними показників лічильників за фактичне споживання у відповідний період згідно укладених договорів. [PERSON] жодних договорів з відповідними виконавцями комунальних послуг не укладав і вказаними послугами не користувався, тому сплачені кошти не підлягають відшкодуванню. Вказав, що позов [PERSON] є безпідставним та необгрутованим, а тому не підлягає до задоволення. 17.11.2021 р. до канцелярії суду було подано заперечення відповідача [PERSON] на заяву про збільшення позовних вимог. Відповідач вказала, що позов [PERSON] є безпідставним та необгрутованим, а тому не підлягає до задоволення. Позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про відкладення не подано. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності та відмовити у задовленні позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про відкладення не подано. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦПК України «власність зобов`язує». Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності з 24.01.2014 р. належить Ѕ частки квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.16-18), [PERSON] з 24.12.2019 р. на праві спільної часткової власності належить Ѕ частки вищевказаної квартири (т.1 а.с.13-15). Позивач на підтвердження своїх вимог надала зведену таблицю по утриманню квартири, де вказала, що за 2019 р. було сплачено 29809,04 грн., за 2020 р. 12632,30 грн. (т.1 а.с.21). На підтвердження понесених витрат нею було долучено копії рахунків, квитанцій та чеків за сплачені комунальні послуги (т.1 а.с.24-60) та за період після подачі позовної заяви 12555,89 грн. (т.1 а.с.83-128). Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Відповідно до ч.1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок,що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 р. у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 р. у справі № 703/2200/15. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача [PERSON] - [PERSON] посилався на те, що позивачем за 2019 р. було сплачено 29809,04 грн., за 2020 р. 12632,30 грн., після подачі позовної заяви 12555,89 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Втім, суд бере до уваги доведені факти: наявність рахунку на сплату та квитанції, особу платника. Тому квитанції, де платником є відповідач [PERSON] , суд не приймає як доказ обставин, на які посилається позивач (т.1, а.с. 58,90), а також ті рахунки, де відсутні підтвердження про сплату та вказано споживача за відмінною адресою ( [ADDRESS] ) (т.1, а.с. 42,47-48). Також суд приймає до уваги копію рахунку за спожитий газ за грудень 2020 р., де у грудні сплачено 0,00 грн. (т.1, а.с. 165), копію рахунку на сплату за водопостачання та водовідведення за грудень 2020 р., де вказана заборгованість "мінус 1613,16 грн." (т.1, а.с. 166). Таким чином, позивач належними доказами частково підтвердив факт того, що він ніс тягар утримання спільного майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ч. ч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, відповідачі, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласники, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому мають компенсувати позивачу сплачену ним 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за сплату комунальних послуг в розмірі 13298,92 грн., з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за сплату комунальних послуг 4836,20 грн. та 4320,28 грн., а разом до сплати в розмірі 9156,48 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, в розмірі 908 грн. 00 коп. та 908 грн.00 коп. в рівних частинах з кожного в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial