Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20.06.2022 у позові [PERSON] до Відділу освіти Барської міської ради, третя особа - Кузьминецький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів-заклад дошкільної освіти про поновлення на посаді і оплату за час вимушеного прогулу відмовлено повністю. Судові витрати залишено за позивачем. 28.07.2022 вказану цивільну справу було надіслано до Вінницького апеляційного суду для перегляду рішення суду за апеляційною скаргою позивача [PERSON] . Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.08.2022 цивільну справу повернуто до Барського районного суду Вінницької області для вирішення питання про розподіл судового збору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути питання розподілу судових витрат без виклику сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 02.08.2022, судом встановлено таке. У рішенні Барського районного суду Вінницької області від 20.06.2022 суд ухвалив: У позові [PERSON] до Відділу освіти Барської міської ради, третя особа - Кузьминецький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів-заклад дошкільної освіти про поновлення на посаді і оплату за час вимушеного прогулу відмовити повністю. Судові витрати залишити за позивачем. В ухвалі від 02.08.2022 Вінницький апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції під час відкриття провадження у справі не звернув увагу, що [PERSON] не сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, тому дане питання слід було вирішити під час ухвалення рішення. При цьому суд апеляційної інстанції керувався висновком Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постанові від 30.01.2019 у справі № 12-301гс18, де вказано, що пільга стосовно сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях (пункт 58 Постанови). Відповідно до пп 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Однак,\~відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд вважає, що позивач звільнена від сплати судового збору. Під час відкриття провадження суд взяв до уваги те, що позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому вважав, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постанові від 30.01.2019 у справі № 12-301гс18, не може бути застосований до правовідносин у даній цивільній справі. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, що відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, де Верховний Суд, не відходячи від правового висновку, що викладений у постанові від 30.01.2019 № 12-301гс18, зазначає, що: "Середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу". Велика Палата Верховного Суду у справі №\~755/12623/19 дійшла також висновку, що: "спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України". Згідно з положеннями ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, рішення у справі ухвалено не на її користь, то судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed