Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 08.12.2021 року близько 11 год. 30 хв. в Житомирській обл., на 130 км. М-07 "Київ-Ковель-Ягодин" поблизу с. Майданівка, відбулась дорожньо-транспортна пригода у якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107 00-20», р.н. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault T 460», [NUMBER] , в зчеплені з навіпричепом марки «Wielton NS3F», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2107 00-20» [PERSON] від отриманих травм загинула. Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть [PERSON] настала від тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок, що супроводжувались багато уламковими переломами кісток основи і склепіння черепа в поєднанні з переломами скелету обличчя, геморагічним забоєм головного мозку. Переломами ребер з розривами плеври, переломом правої ключиці, розривами серцевої сорочки, легенів, вогнищевими крововиливами за черевний простір, навколишню ниркову клітковину, органи тазу, крововиливами в наднирники, відкритими переломами верхніх і нижніх кінцівок, переломами кісток тазу, травматичним шоком. Дані тілесні ушкодження мають знаки тяжких тілесних ушкоджень у живої особи, як небезпечні для життя за знаходяться та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Порушення водієм [PERSON] , вимог пунктів 1.10 «Безпечна швидкість», «Дорожні умови», «Дорожня обстановка»; 10.1; 11.3; 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Вказані факти підтверджується обвинувальним актом та свідоцтвом про смерть потерпілої. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021060490000771. У березні 2022 року прокуратурою Житомирської області було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12021060490000771 відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який передано на розгляд Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, справа №279/1281/ . Станом на сьогодні судовий розгляд кримінального провадження № 12021060490000771, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"). В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблої, [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М1961-ІУ від 01.07.2004р. Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону №1961-ІV в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2107 00-20», р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4656968, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-14, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 19'500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-14, належної позивачу; 234'000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника. 28.03.2022 року Страховик виплатив позивачу страхове відшкодування моральної шкоди, а в частині страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника відмовив. Оскільки, вказана сума страхового відшкодування є меншою ніж та, яка передбачена законом, то позивач вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав. З матеріалів справи слідує те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю загиблого в ДТП [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження потерпілого та згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 22.05.2014 року, є пенсіонером за віком із 2009 року. Тобто, на момент ДТП була непрацездатною. Підпунктом є) пункту 35.2 статті 35 Закону України від 01.07.2004 №1961-ГУ передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додає документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Отже, аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що для отримання відшкодування по втраті годувальника необхідна наявність однієї з двох умов, а саме: 1. або підтвердження перебування на утриманні потерпілого; 2. або наявність в утриманця на день смерті годувальника права на одержання від нього утримання. Наявність у позивача на день смерті дочки права на одержання від неї утримання, стверджується : пенсійним посвідченням, згідно якого позивач являється пенсіонером з 2009 року; актом про засвідчення факту перебування на утриманні, згідно якого [PERSON] потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні дочки [PERSON] ; довідку про доходи потерпілої [PERSON] , згідно якої потерпіла працювала в АТ "Укрзалізниця" на посаді чергового по переїзду 4 розряду та отримувала заробітну плату у розмірі більше 10'000,00 грн.. Надання інших доказів ні Цивільним кодексом України, ні Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не передбачено. Крім цього, діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року у справі справа №643/207/16-ц (провадження №61-33638св18), передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, [PERSON] є особою, яка, за життя своєї дочки, мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2009 році та відносились до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦКУ. Факт досягнення пенсійного віку Позивачем підтверджується статтею 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", згідно якої право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років, а чоловіки після досягнення 60 років. Таким чином, вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю дочки, оскільки на день її смерті була на її утриманні та мала право на одержання від неї утримання. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ГУ від 01.07.2004: "Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку". На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 грудня - 6500 гривень. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 234'000,00 грн. (6500,00*36=234'000,00 грн.). Відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України №1961-14, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п.1 Розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 №538 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у розмірі 260'000,00 гривень на одного потерпілого. По даному страховому випадку, загальна сума страхового відшкодування становить 234'000,00 грн., що НЕ перевищує 260'000,00 грн. страхової суми. У зв`язку із розглядом даної справи в суді, позивач очікує можливість понесення наступних судових витрат: На професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції до 30'000,00 грн., оскільки 21.12.2021 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "АВТОПОМІЧ" укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір №Ж527 від 21.12.2021 року), предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.12.2021 року в результаті якої загинула [PERSON] . Відповідно до пункту 2 Замовлення до Договору про надання професійної правничої допомоги: "Вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3'000,00 грн.". Пунктом 3 Замовлення Сторони погодили, що: "Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього Замовлення, у розмірі вказаному у пункті 2 цього Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті Потерпілої". Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які Позивач очікує понести, становить 30'000,00 грн.. На професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді - до 40'000,00 грн. кожен. На професійну правничу допомогу при розгляді справи в касаційному суді - до 50'000,00 грн. кожен. Пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів - до 5'000,00 грн. Пов`язані із проведенням експертизи - до 10'000,00 грн.. Пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - до 5'000,00 грн.. Пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - до 5000,00 гривень. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» (ЄДРПОУ 23510137) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); 234000,00 гривень страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі дочки; 30000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем. 05.07.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем знаходження відповідача та була отримана 11.07.2022 року. У встановлений судом строк відзив на позов не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 08.12.2021 року близько 11 години 30 хвилин на автодорозі Київ- Ковель-Яготин в напрямку м. Києва, на 133 км.+100 м. поблизу с. Майданівка, Коростенського району, Житомирської області, сталася ДТП за участю транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 2107» р/н [NUMBER] , який належить на праві індивідуальної власності [PERSON] , в салоні якого на передньому сидінні знаходилась пасажир [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 10.12.2021 року. По даному факту 09.12.2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021060490000771 з правовою кваліфікацією дій за ст.286 ч.2 КК України, обвинувальний акт в якому по обвинуваченню [PERSON] було скеровано до суду. Ступінь родинного зв`язку позивача з потерпілою [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , з якого слідує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 8 серпня 1987 року. Цивільно правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 2107» р/н [NUMBER] , застрахована ПрАТ "СК"Провідна" згідно поліса №АР4656968. 06.01.2022 року на адресу ПрАТ "СК "Провідна", в інтересах [PERSON] , було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до якого подано пакет документів: заяву про виплату страхового відшкодування, копію свідоцтва про смерть, копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті [PERSON] , копію витягу з ЄРДР, копії свідоцтв про народження [PERSON] , укладення шлюбу, смерть [PERSON] , , завірені копії паспорта, копія довіреності [PERSON] на [PERSON] на право одержання відшкодування, копія паспорта, довідки про реєстрацію місця проживання та ІПН [PERSON] , копія довіреності від [PERSON] на [PERSON] на право одержання відшкодування, копії паспорта та ІПН [PERSON] (а.с.52-53). 06.01.2022 року на адресу ПрАТ "СК "Провідна" подані заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою - 19500 гривень та втратою годувальника -234000 гривень. В позовній заяві сторона позивача вказує, що 28.03.2022 року страховик виплатив страхове відшкодування моральної шкоди, а в частині страхового відшкодування , пов`язаного з втратою годувальника, відмовив. Позивач вважає, що має право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, оскільки є матір`ю загиблої [PERSON] , та на день смерті останньої досягла пенсійного віку, потребувала від неї допомоги. На підтвердження факту перебування на утриманні до позовної заяви сторона позивача подала акт від 27.12.2021 року про засвідчення факту перебування на утриманні зі змісту якого слідує, що [PERSON] потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні свої дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, даний акт не може вважатись належним, достовірним та достатнім доказом в розумінні ст.76, 79, 80 ЦПК України. З наявних у матеріалах справи документів слідує, що [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за різними адресами, не були пов`язані спільним побутом та доходами. Докази про те, що отримані позивачем доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, встановленого законом , відсутні. У позиції, висвітленій у постанові від 18.04.2018 року у справі № 165/325/17, Верховний суд зазначив, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правовідносини, пов`язані з обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону). Стаття 6 наведеного Закону визначає, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого . Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування", за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. В розумінні ст. ст.76, 79, 80 ЦПК України сторона позивача не подала належних, допустимих та достатніх доказів про те, що [PERSON] потребувала допомоги від дочки [PERSON] ; що допомога останньої була основним джерелом її існування, що могло б свідчити про перебування на утриманні останньої та надавало їй право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України . Такі докази не було подано і страховику, що стверджується наведеним до повідомлення додатком з найменуванням пакету документів, які долучались до нього (а.с.52-53) і могли бути підставою для прийняття відповідного рішення стосовно виплати страхового відшкодування, у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.27, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" . Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду , висловленою у постановах від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17, від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19 , від 30 червня 2021 у справі №752/4605/19 . З урахуванням наведеного підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed