Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач 01.07.2022 звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14.10.2006 року актовий запис №94; визначити місце проживання неповнолітніх доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] разом із батьком, [PERSON] . Позов мотивований тим, що з відповідачем спільне життя не склалось. На даний час сторони сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати. Від шлюбу з відповідачем є дві доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , доньки проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач, у встановлений судом строк, подала до суду відзив, у якому зазначила, позовні вимоги визнає в повному обсязі, бажає, щоб доньки проживали разом із позивачем, у якого вони перебувають на утриманні, а тому просить визначити їх місце проживання разом із [PERSON] . Також відповідач просить справу розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.10.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №94. Від шлюбу у сторін є дві доньки [PERSON] [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 13.03.2007 року) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 08.01.2014 року), доньки проживають з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком, [PERSON] , то суд зазначає наступне. За відсутності спору місце проживання неповнолітньої дитини вирішується за спільною згодою батьків (враховуючи її вік) в позасудовому порядку. В іншому випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 ч. 1 СК України). Водночас, Верховний суд в постанові від 15.01.2020 по справі № 200/952/18 наголосив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, натомість міститься прохання позивача та відповідача, щодо залишення проживання неповнолітніх дітей із батьком [PERSON] . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення цієї позовної вимоги позивача. . Судові витрати залишити за позивачем за його проханням.

Outcome: partial