Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Адвокат Черніцький І.Р. звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку домоволодіння, що включає житловий будинок загальною площею183,6 м.кв., житловою площею 71,4 м.кв., літню кухню, гараж, колодязь, відмостку, що в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог представник позивача [PERSON] зазначив, що 28 липня 1996 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року було розірвано. За час шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано земельну ділянку площею 0,15 га, що в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та на якій ними збудований житловий будинок загальною площею183,6 м.кв., житловою площею 71,4 м.кв., літню кухню, гараж, колодязь (далі - будинковолодіння). Вказав, що дане нерухоме майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Крім того, зазначив, що в 2020 році сторонами по справі за їх спільні кошти був придбаний спеціалізований легковий автомобіль, меддопомога, марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . У процесі розгляду справи в суді позивачкою [PERSON] 25 травня 2021 року до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог. Згідно вказаної вище заяви позивач просить, крім вищевказаного нерухомого майна, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: - визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . - визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», тип-спеціалізований легковий, меддопомога, об`єм двигуна 1598, колір білий, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості вказаного автомобіля згідно висновку експерта. Посилаючись на вищенаведене, сторона позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Черніцький І.Р. у судове засідання не з`явилися, проте 17.06.2022 року та відповідно 08.08.2022 року подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, у яких також вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі, з врахуванням того, що відповідачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності спірного майна. Відповідач та його представник адвокат Возняк А.Г. у судове засідання не з`явилися, хоч неодноразово належним чином повідомлялися про день, час, місце розгляду справи. Заяв про неможливість явки в судове засідання та відзиву на позов до суду не подали. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 1996 року, який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.7,8). Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 28 липня 1996 року по 27 листопада 2020 року. Предметом розгляду даного спору є поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частки вартості спільного майна. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, чинними нормами цивільно-процесуального законодавства України вищевказаний обов`язок щодо надання стороною доказів містить чіткий критерій до таких, а саме: що такі докази повинні відповідати вимогам ст.ст.77-80 ЦПК України та бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Під час розгляду справи сторонами спору не було надано доказів того, що між ними існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч.ч.6,7 ст.57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкта права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] протягом будь-якого періоду часу в період з 28 липня 1996 року по 27 листопада 2020 року фактично були припиненні шлюбні відносини на час придбання будь-якого майна, з числа майна, яке є предметом даного спору. Отже, надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Предметом розгляду даної справи за позовними вимогами є: визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірні: - 1/2 частину будинковолодіння; - 1/2 частину земельної ділянки; - 1/2 частину автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY» та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] компенсації за 1/2 частку вищевказаного автомобіля. \~ \~ \~ \~ \~Як встановлено\~судом,\~за час\~зареєстрованого шлюбу\~сторін,\~останніми за\~їх спільні\~кошти був\~збудований житловий\~будинок загальною\~площею 183,6\~кв.м.,\~житловою площею\~71,4\~кв.м.,\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~який знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] \~та розташований\~на земельній\~ділянці площею\~0,15\~га,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~яка ними\~також була\~придбана під\~час шлюбу.\~Зазначене вище\~будинковолодіння було\~зареєстроване за\~ [PERSON] ..\~Вказана обставина сторонами\~та їх\~представниками не\~оспорюється та підтверджується копіями: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Гусятинською селищною радою Гусятинського району Тернопільської області 19.08.2004 року; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4572596, виданого Гусятинським районним комунальним бюро технічної інвентаризації 30.08.2004 року; договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Юзвою Г.З. 15.06.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1765; державного акта на право приватної власності на землю серії ТР № 02253, виданого Густинською селищною радою 05 жовтня 2001 року ( а.с.9-13,34-37). Підстави для відступлення від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності при поділі майна між ними відсутні. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння та на 1/2 частину спірної земельної ділянки. \~ \~ \~Судом також\~встановлено,\~що за\~час зареєстрованого\~шлюбу сторін,\~ними було\~придбано транспортний\~засіб марки\~«VOLKSWAGEN\~CADDY»,\~тип-спеціалізований\~легковий,\~меддопомога,\~об`єм\~двигуна 1598,\~колір білий,\~рік випуску\~2013,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] . Вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] з 27 лютого 2000 року. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.5,38). Із наведеного слідує, що вищевказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу та після фактичного його розірвання продовжував перебувати у власності [PERSON] .. В ході розгляду справи сторонами спору не було надано, а судом не здобуто будь-яких доказів того, що вищевказаний транспортний засіб являється особистою власністю [PERSON] , а тому його слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, визнати на 1/2 його частку право власності за [PERSON] .. Верховний суд у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №31 9/90/17, прийшов до висновку, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У даному випадку позивач [PERSON] просить компенсувати вартість 1/2 частки спірного автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», право власності на 1/2 якого також просить визнати за нею. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу вищевказаний автомобіль продовжував перебувати у власності [PERSON] .. Доказів іншого, суду надано не було та в судовому засіданні не здобуто. Як вбачається із висновку судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/120-21/8719-АВ від 25.10.2021 року ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер [NUMBER] , з об`єм двигуна 1598 см3, 2013 року випуску, ймовірно становить 221321,15 гривень (а.с.81-90). Таким чином, оскільки вищевказаний транспортний засіб є річчю неподільною, з урахуванням того, що він після розірвання шлюбу залишався у власності [PERSON] , суд вважає, що з останнього на користь [PERSON] слід стягнути 110660,58 гривень компенсації за 1/2 належної її частки автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved