Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», враховуючи уточнені позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6\~701,96 грн за кредитним договором № б/н від 28.10.2020р.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.10.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що с таном на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 28.10.2010 року становить 6\~701,96 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: -6\~701,96 грн. заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 6\~701,96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита. На запит суду до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори, було отримано відповідь, в якій зазаначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] , який прийняв спадщину є [PERSON] . Уточнив вимоги позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 6\~701,96 грн. та судові витрати. 05 листопада 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі. 01 липня 2019 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволено заяву представника позивача «Про забезпечення доказів» та витребувано у Заводського районного у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області копію актового запису про державну реєстрацію смерті гр. [PERSON] , [INFO] . 28 серпня 2019 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволено заяву представника позивача «Про забезпечення доказів» та витребувано з Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 30 січня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволено заяву представника позивача «Про забезпечення доказів» та витребувано з Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 17 січня 2022 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області залучено у справу в якості правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в уточненій позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 28.10.2010 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом зі статуту АТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватись й інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Визнанням угоди відповідачем є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, що підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON] за договором № б/н від 28.10.2010р., так як згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач зазначає, що у порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до копії актового запису № 1085 від 06.10.2016 року про державну реєстрацію смерті, гр. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.84). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 06 жовтня 2016 року, вбачається та підтверджується, що позичальник [PERSON] , помер [INFO] ; актовий запис № 1085 (а.с. 111). Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. 05 березня 2020 року до суду надійшла копія спадкової справи № 639/2016, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , надісланої Другою кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. (а.с.109-116). З копії спадкової справи № 639/2016 після померлого [PERSON] , [INFO] , вбачається, що спадкоємцем померлого [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.109-115). Станом на дату смерті згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 28.10.2010 року становить 0,00 грн.. З матеріалів справи слідує, що після дня смерті [PERSON] - [INFO] , розмір заборгованості останнього не залишався беззмінним, а позивач продовжував нараховувати\~\~до сплати, зокрема,\~\~тіло кредиту, а тому згідно розрахунку\~\~за договором №\~\~б/н\~\~від 28.10.2010 року заборгованість клієнта [PERSON] станом на 19.10.2020\~року\~\~становить 6\~701,96 грн., з них\~\~6\~701,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у\~постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. У постанові Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі №592/8674/20 зазначено: «При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~статті 1281 ЦК України\~кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених\~статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21)». Таким чином,\~\~нараховані позивачем до сплати зобов`язання\~\~після 01 жовтня 2016 року фактично не пов`язані з особою позичальника [PERSON] і не можуть присуджуватися для сплати [PERSON] .. Статтею 12 ЦПК України\~передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, тому з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Крім того, згідно [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , тому його цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність припинилася і він не може бути стороною у цивільному процесі, тобто відповідачем у справі за позовом, пред`явленим банком у 22 вересня 2018 року. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України). З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, провадження № 61-33766 сво 18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed