Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, придбаного під час зареєстрованого шлюбу, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.04.2007 року 22.01.2021 року. Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з відповідачем. Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку під час укладення договору купівлі-продажу було зареєстровано за [PERSON] . З огляду на викладене, позивач просить суд поділити майно, набуте за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.12.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 09.02.2022 року на адресу суду надійшла спільна заява сторін у справі про затвердження мирової угоди по цивільній справі №333/8991/21. Ухвалою суду від 22.06.2022 року відмовлено у\~затвердженні мирової угоди від 09.02.2022 року, укладеної між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника позивача\~ [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того пояснила, що перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі в період з 2007 року по 2021 року. На момент придбання спільного житла позивач працювала з 2003 року в ТОВ «Запоріженергокомлект» на посаді менеджера. Позивач також працював, але не офіційно. У 2012 році її батько продав однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та дав їй ці кошти на придбання спірної квартири. Крім того, на придбання спірного житла були витрачені спільні кошти сторін у справі. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно заявлених вимог про поділ спільного майна подружжя - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем права власності на 1/2 частку вказаної квартири, суд дійшов до такого. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визнано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 60 СК України, майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу)\~(ч.\~1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2). Судом встановлено, що 28.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.04.2007 року серії [NUMBER] , актовий запис №231 (а.с. 7). Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.01.2009 року серії [NUMBER] , актовий запис №89 (а.с. 8). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2021 року по цивільній справі №333/6282/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 23.02.2021 року (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2020 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13). Зазначена обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 20.11.2012 року №36320496 (а.с. 14-15), витягом з Державного реєстру правочинів від 16.11.2012 року №12133624 (а.с. 16-17). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розглянувши позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного\~майна подружжя\~-\~квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ та визнати за позивачем права власності на 1/2 частку вказаної квартири, враховуючи, що [PERSON] визнає заявлені позивачем вимоги та не заперечує проти їх задоволення, суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відсутність клопотання позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, судовий збір у розмірі 3\~360,52 грн. судом покладаються на [PERSON] .

Outcome: approved