Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

У серпні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси з позовом до [PERSON] про виселення його із службової квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову позивач вказує, що у відповідальній експлуатації військової частини [NUMBER] знаходиться будинок [ADDRESS] , який знаходиться на балансі КЕВ міста Одеси. В ході проведення перевірки було встановлено, що у будинку [ADDRESS] без достатніх на те правових підстав проживає колишній працівник СБУ [PERSON] у якого відсутні правовстановлюючі документи на вселення і підстави для проживання. На обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні станом на 01.07.2021 року [PERSON] не перебуває, що підтверджується довідкою від 07.07.2021р. №2573. Відповідач перебуваючи в учбовому корпусі будинку [ADDRESS] перешкоджає здійсненню права володіння та користування КЕВ міста Одеси та унеможливлює здійснення Міністерством оборони України свого права щодо розпорядження зазначеним майном. Таким чином, використання будинку [ADDRESS] (за генпланом - учбовий корпус) відповідачем призводить до порушення прав КЕВ міста Одеси та Міністерства оборони України. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року справу передано до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. У судове засідання призначене на 26.01.2022 року сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження. Відповідач про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, отримав ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року підготовче провадження по справі закрито. У судове засідання призначене на 07 липня 2022 року сторон не з`явились, розгляд справи відкладено на 10.08.2022 року. Рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки відповідачу повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У судове засідання призначене на 10.08.2022 року сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за наявними матеріалами. Відповідач про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про що свідчить «Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання якого невідоме..» та роздруківкою з сайту «Укрпошти». Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи. Матеріалами справи підтверджене,що у відповідальній експлуатації військової частини [NUMBER] знаходиться будинок [ADDRESS] , який знаходиться на балансі КЕВ міста Одеси, що підтверджується копією Наказу МОУ від 15.08.2017 року № 430, Наказом начальника Одеського гарнізону № 49 від 05.09.2017 року про приймання майна. В ході проведення перевірки було встановлено, що у будинку [ADDRESS] без достатніх на те правових підстав проживає колишній працівник СБУ [PERSON] у якого відсутні правовстановлюючі документи на вселення і підстави для проживання. 25 травня 2021 року відповідача було ознайомлено з Попередженням про виселення від 14.05.2021 року № 1886, про що свідчить підпис відповідача [PERSON] . Відповідно до Акту про перевірку житлових умов від 06.07.2021 року, зроблено висновок комісії про виселення безпідставно проживаючиого мешканця [PERSON] , так як в нього відсутні правовстановлючі документи на вселення і підстави для проживання. Згідно Акту [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] . На обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні станом на 01.07.2021 року [PERSON] не перебуває, що підтверджується довідкою від 07.07.2021р. №2573. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 122 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення до службового житла є спеціальний ордер, що видається особі на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Відповідно до п. 6 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, рішення про забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) приймається командиром військової частини на підставі клопотання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії). В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу спірної квартири як службової у встановленому законом порядку з видачою спеціального ордеру, у зв`язку із чим суд доходить висновку про самовільне зайняття відповідачем спірної квартири без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Оцінюючи заявлені позовні вимоги в контексті зазначених норм права, суд зважує, що виселення особи з самовільно зайнятого жилого приміщення прямо передбачене законом (ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР), таке виселення переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, оскільки спрямоване на захист прав та свобод інших осіб - військовослужбовців, які потребують житла у встановленому законом порядку, таке втручання є необхідним в демократичному суспільстві, оскільки спрямоване на забезпечення публічного порядку в сфері розподілу житла, причини, що зумовлюють втручання (неправомірне заволодіння майном, неможливість виконання державою своїх функцій щодо вказаного майна та розпорядження ним відповідно до закону шляхом надання його в користування іншим особам, які мають на це право) є відповідними та достатніми, для такого втручання є нагальна суспільна потреба (необхідність забезпечення житлом осіб, які мають на це право), втручання є пропорційним законній меті та характеру порушення. За таких обставин, суд доходить висновку, що виселення відповідача із незаконно займаної ним квартири не порушує справедливий баланс між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Враховуючи викладене, відповідач підлягає виселенню із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved