Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

У червні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року в загальному розмірі 10099 грн. 68 коп. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк" або Банк), у зв`язку з чим відповідач підписала анкету-заяву № б/н від 17 грудня 2009 року, відповідно до якої вона отримала кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідач [PERSON] (далі - Позичальник або Клієнт) підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір). Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13 червня 2021 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за вказаним вище договором на загальну суму 10099 грн. 68 коп., з яких: 9130 грн. 77 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 968 грн. 91 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача Ляр Д.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17 грудня 2009 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою Банк надав відповідачу кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на відкритий Клієнту картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг. При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконано, відкрито [PERSON] картковий рахунок та встановлено відповідачу кредитний ліміт у розмірі 14000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я Клієнта. Із наданої Банком виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася отриманими кредитними коштами, здійснювала відповідні платежі, періодично частково погашала заборгованість за кредитом. Разом з тим, у порушення умов договору та вимог закону свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконувала. Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року вбачається, що станом на 13 грудня 2020 року внаслідок невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань за цим договором, [PERSON] має перед АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за даним договором на загальну суму 10099 грн. 68 коп., з яких: 9130 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 9130 грн. 77 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 968 грн. 91 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, у даному випадку - позивач АТ КБ "ПриватБанк". Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). АТ КБ "ПриватБанк", звертаючись до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9130 грн. 77 коп., просить також стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 968 грн. 91 коп. Судом встановлено, що АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за укладеним сторонами кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року виконало, надало [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі, проте остання у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого відповідач має заборгованість за цим кредитним договором. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник своєчасно не повернув. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти добровільно АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання та повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними ним у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19 та постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] на користь Банку суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9130 грн. 77 коп. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позивачем АТ КБ "ПриватБанк" позовних вимог про стягнення на користь Банку з відповідача [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Банк, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року, посилався на Витяг з Умов та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, наказом Банку про затвердження Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, які є невід`ємними частинами кредитного договору, виписку по рахунку Клієнта, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток, довідку від 17 грудня 2009 року про умови кредитування з використанням кредитку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному у цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані Банком до позовної заяви. Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 вказав на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги із Тарифів і Умов та правил не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк" за посиланням https://privatbank.ua/terms/ "Архів договорів" не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки вони не містять інформації щодо особистого підпису Позичальника на документах, якими Банк обґрунтовує свої вимоги. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка", "Стандарт"), якщо такі Умови не містять підпису Позичальника, викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 за аналогічним позовом АТ КБ "ПриватБанк" до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом викладено правовий висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До позовної заяви долучено довідку від 17 грудня 2009 року № 0805130600130784750 про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", проте вказана довідка не може бути підставою для стягнення з [PERSON] на користь Банку суми заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки ця довідка містить лише підпис особи без ініціалізації, не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, який укладено сторонами 17 грудня 2009 року шляхом підписання анкети-заяви № б/н. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 207/345/20. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У підписаній сторонами анкеті-заяві № б/н від 17 грудня 2009 року зазначена базова процентна ставка за кредитом 30,0 % із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Із наданого АТ КБ "ПриватБанк" розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що процентна ставка за користування кредитом складає 3,5 %, 3,4 % на місяць, процентна ставка при порушенні умов кредитування - 7,0 % на місяць або 84,0 % річних, 3,5 % на місяць або 42,0 % річних, 3,4 % на місяць або 40,8 % річних. Позивачем АТ КБ "ПриватБанк" сума заборгованості за простроченими відсотками нарахована виходячи із процентної ставки в розмірі 42,0 % та 40,8 % річних. При цьому, у даному розрахунку не відображено того, з якої саме суми простроченого кредиту нарахована заборгованість за простроченими процентам за порушення Клієнтом грошового зобов`язання. Також позивачем не доведено порядок нарахування процентів за користування кредитом та їх розмір. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 968 грн. 91 коп. відсутні, оскільки цей розмір заборгованості належним чином позивачем у суді не доведений, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року грошові кошти Банку добровільно не повернуті, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" підлягає задоволенню лише частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2009 року, яка складається із суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9130 грн. 77 коп., в іншій частині вимог позов Банку задоволенню не підлягає. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial