Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона не звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з тієї причини, що на момент смерті тітки вона знаходилася на восьмому місяці вагітності. Зауважує, що після пологів була зайнята дитиною, оскільки постійні медичні огляди, щеплення та вірусні захворювання займають безліч часу. Крім того, зазначає, що має на утриманні ще одну доньку, яка потребує постійного стороннього догляду та опіки. Просить встановити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини з огляду наведені вище обставини. Ухвалою судді [PERSON]. від 26 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом. 28 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] з 2000 року до дня смерті останньої; визнати за нею в порядку спадкування право власності за законом на квартиру [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що за життя [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , належало по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Зауважує, що в указаному житловому приміщенні вона проживала із спадкодавцями з грудня 1999 року та по день їх смерті, здійснювала за ними догляд, забезпечувала побутові потреби, а також після смерті подружжя проживає на цей час у спірному житловому приміщенні. Також вказує, що 20 березня 1998 року [PERSON] та [PERSON] склали на її ім`я заповіт, яким заповіли [PERSON] належні їх частки на квартиру [ADDRESS] . При цьому, зазначає, що 18 червня 2004 року [PERSON] подарував належну йому 1/2 частку зазначеної квартири [PERSON] [PERSON] пояснює, що в установлені строки звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку квартиру [ADDRESS] , однак у видачі свідоцтва на іншу 1/2 частку вказаного житлового приміщення їй було відмовлено, оскільки не було встановлено факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до дня смерті. Позивач зауважує, що відповідачі [PERSON] , яка є рідною сестрою та [PERSON] , яка є племінницею померлої [INFO] [PERSON] , як спадкоємці другої черги (остання за правом представлення, так як її мати та рідна сестра спадкодавця померла на час відкриття спадщини), у встановлений строк із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Посилаючись на те, що вона проживала із спадкоємцем, починаючи з 2000-го року та до дня смерті, а також прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , просить позов задовольнити. 29 листопада 2016 року Печерським районним судом м. Києва (суддя Литвинова І.В.) позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надавши позивачу строк у 5 (п`ять) днів для усунення зазначених недоліків. 13 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва після усунення недоліків, відкрито провадження в указаній цивільній справі (суддя Литвинова І.В.). 26 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] (суддя [PERSON].). 01 лютого 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення від [PERSON] на позов [PERSON] , з яких вбачається, що остання не заперечує проти вказаного позову, оскільки позивач [PERSON] проживала однією сім`єю з її рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] та її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , з 1999 року та по день смерті її сестри, весь час доглядала за спадкодавцями, які тяжко хворіли, матеріально їм допомагала. 02 лютого 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді Литвинової І.В.) об`єднано в одне провадження позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом. 04 квітня 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді [PERSON].) в судовому засіданні ухвалою суду до участі в справі за позовом [PERSON] залучено в якості співвідповідача [PERSON] та в якості третьої особи неповнолітню [PERSON] , та викликано в наступне судове засіданні її законних представників. 06 червня 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді [PERSON].) в судовому засіданні ухвалою суду до участі в справі [PERSON] в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації. 30 червня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення від представника Головного управління юстиції України в м. Києві на позови [PERSON] та [PERSON] , в яких останній при розгляді справи покладається на розсуд суду, з огляду на те, що дії посадових осіб Головного управління юстиції України в м. Києві не оскаржуються. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року (в складі головуючого судді [PERSON].) визначено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі з повідомленням учасників справи. 04 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив [PERSON] на позов [PERSON] , в якому вона просить у задоволенні вказаного позову відмовити, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт родинних відносин позивача із спадкодавцем [PERSON] ; наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини є неповажними та суперечать матеріалам справи; доказів того, що остання з 02 вересня 2015 року по листопада 2016 року не мала змоги подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не надано. 11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив від [PERSON] на позов [PERSON] , з якого вбачається, що остання просить у задоволенні цього позову відмовити, посилаючись на те, що між нею та померлою [INFO] тіткою [PERSON] існували родинні відносини; хоча її тітка потребувала сторонньої допомоги через свій похилий вік та хворобу, однак до неї за допомогою не зверталася та вона не мала змоги таку надавати в зв`язку із сімейними обставинами; [PERSON] періодично відвідувала тітку, однак ніколи з нею не проживала в квартирі [ADDRESS] , та не була членом її сім`ї, а постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де й працює на посаді вчителя у Хотівському навчально-виховному комплексі; також за її зареєстрованим місцем проживання Києво-Святошинським районним судом Київської області було розірвано шлюб 26 листопада 2011 року та Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району зареєстровано 18 вересня 2012 року її другий шлюб, там же [PERSON] отримала у жовтні 2012 року новий паспорт; також просить врахувати під час вирішення спору, що її малолітні діти та її сім`я потребують поліпшення житлових умов, а [PERSON] заволоділа усім спадковим майном, яке без її згоди використовує протягом більше трьох років. 11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення на позов [PERSON] від законного представника неповнолітньої третьої особи в справі за позовом [PERSON] - [PERSON] , в яких останній просить у задоволенні вказаного позову відмовити, з мотивів, аналогічних тим, що зазначені у відзиві [PERSON] на позов [PERSON] , що також надійшов 11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року (у складі головуючого судді [PERSON].) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 01 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 01 жовтня 2021 року, у зв`язку зі смертю судді [PERSON]. здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями - судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 08 жовтня 2021 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи за вказаними позовами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, кожен зокрема, поданий останньою позов підтримав, та просив задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. В судовому засіданні представник позивача за об`єднаним позовом - [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] , який просив залишити без задоволення, натомість просив задовольнити позов [PERSON] з підстав, наведених у ньому. Решта учасників судового розгляду в судове засідання не з`явилися, кожен із них про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши обґрунтування позивача [PERSON] та її представника, а також представника позивача за об`єднаним позовом - [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 вересня 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві. Також судом з`ясовано, що [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2009 року, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 серпня 2006 року, [PERSON] ( [INFO] ), зареєструвала шлюб із [PERSON] 18 серпня 2006 року (актовий запис № 639). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] померла [INFO] , у віці 71 рік. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 липня 1981 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 11 липня 1981 року. Після укладення шлюбу, дружині ( [PERSON] ) присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з витягу № 00017372448 від 26 листопада 2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 серпня 1962 року Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 6463; 10 вересня 1974 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2228). Крім того, з витягу № 00017556544 від 19 січня 2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 квітня 1967 року, а з витягу № 00017395956 від 02 грудня 2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . При цьому, відповідно до архівної довідки, виданої Державним архівом м. Києва 06 січня 2017 року, батьками [PERSON] , [INFO] є також [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, дослідивши надані докази, судом достовірно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є тіткою позивача [PERSON] . Тобто остання, як племінниця спадкодавця за правом представлення, оскільки її мати та рідна сестра [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] (ч. 3 ст. 1266 ЦК України) відноситься до другої черги спадкоємців за законом. [PERSON] 14 листопада 2016 року подала до Другої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] тітки [PERSON] . Листом нотаріуса від 24 листопада 2016 року вих. № 9131/01-16 повідомлено [PERSON] , що якщо спадкоємець протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Роз`яснено право на звернення з позовом суду для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. Зі змісту ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України слідує, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, та виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, [PERSON] зазначає, що на момент смерті тітки вона знаходилася на восьмому місяці вагітності, а після пологів була зайнята дитиною, оскільки постійні медичні огляди, щеплення та вірусні захворювання займають безліч часу, до того ж у неї на утриманні ще є донька, яка потребує постійного стороннього догляду та опіки. Постановою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 310/2327/18 визначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17 (провадження № 61-7643св18). Враховуючи викладене, суд вважає, що непрацездатність позивача [PERSON] в зв`язку з пологами та подальшим доглядом малолітніх дітей, не може бути об`єктивною, непереборною, істотною перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Поряд із цим, у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Позивачем не надано доказів на підтвердження поважності пропуску нею строку для прийняття спадщини з моменту її відкриття. Вона не була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Об`єктивних причин, пов`язаних з непереборними, істотними труднощами для подачі такої заяви у позивача не було. При цьому, доданою позивачем [PERSON] до матеріалів справи медичною документацією не підтверджується факт того, що остання чи її малолітні діти тривалий час чи протягом усього шестимісячного строку, в межах якого вона мала право подати відповідну заяву до нотаріальної контори, перебували на стаціонарному лікуванні. Тобто, позивач своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк не скористалася, вона з власної волі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, а тому пропустила такий строк без поважних причин з власних міркувань, у зв`язку з чим, суд, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Вказані обставини також підтверджуються заявою останньої, отриманою 03 листопада 2016 року Другою київською державною нотаріальною конторою, зі змісту якої вбачається, що позивач [PERSON] не змогла вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини через те, що її обдурювали та обманювали, для того, щоб вона змогла звернутися до суду; її тітка незаконно переоформила спірну квартиру та вона хоче дізнатися як йдуть справи з 1/2 часткою квартири [ADDRESS] , однак яка не містить жодного посилання наобставини непрацездатності позивача у зв`язку з її вагітністю та пологами чи доглядом за малолітньою дитиною. Тому, з огляду на викладене, позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Що ж стосується вимог об`єднаного позову [PERSON] , то суд зазначає наступне. 12 березня 1998 року [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Як вбачається із копії спадкової справи № 808/2015, заведеної Другою київською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2015 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , 07 жовтня 2015 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини, а саме на квартиру [ADDRESS] . Поряд із цим, судом з`ясовано, що [PERSON] 18 червня 2004 року подарував належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS] , [PERSON] (договір дарування зареєстровано в реєстрі № 4452). Згідно із заявою [PERSON] до Другої київської державної нотаріальної конторі від 16 квітня 2016 року, справжність підпису якої засвідчено нотаріально державним нотаріусом Погорілою Л.С. та зареєстровано в реєстрі № 4-1297, остання відмовляється від спадщини, після померлої [INFO] сестри - [PERSON] 18 березня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 березня 1998 року (реєстровий № 6у-422) на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (зареєстроване в реєстрі № 4-892). Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Погорілої Л.С. від 08 квітня 2016 року про відмову у вчиненні виконавчих дій, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , 1934 року народження, яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю доказів родинних та інших відносин спадкоємця із спадкодавцем, оскільки нотаріусом, зокрема, встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , при цьому, спадкодавець на день смерті проживала та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Згідно з актом, складеним 21 березня 2016 року працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс», [PERSON] дійсно проживає в квартирі [ADDRESS] , з 2000 року. [PERSON] також отримала довідку про причину смерті [PERSON] , а також лікарське свідоцтво про смерть останньої № 58. Крім того, мати позивача [PERSON] - [PERSON] оформила 03 вересня 2015 року в якості замовника договір-замовлення на придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення померлої [PERSON] , сплативши суму авансу. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] зазначив, що із спадкодавцем перебували в дружніх відносинах. Допомагали [PERSON] , приблизно кожен місяць були в гостях у неї. [PERSON] тяжко хворіла. Хто її супроводжував до лікарні та привозив лікарів не знає. Останні шість місяців тітка була у важкому стані. Зв`язок підтримували телефоном. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача за об`єднаним позовом [PERSON] , суду пояснила, що із сім`єю [PERSON] потоваришували в 1971-1972 роках. Чоловік [PERSON] - [PERSON] після третього інсульту був у важкому стані та їх сім`я надала йому супровід під час звернення до лікарів. Поховали [PERSON] в їх населеному пункті. Спадкодавець [PERSON] також перебувала у поганому стані та потребувала стороннього догляду, яку супроводжували її чоловік та доньки. Допомагали робити ремонт. Більше ніхто не допомагав. Похованням та оформленням відповідних документів займалася їх сім`я. Без стороннього догляду [PERSON] не могла бути. ЇЇ донька проживала у спірній квартирі із спадкодавцем як друзі. Свідок [PERSON] , яка була другом сім`ї [PERSON] , в судовому засіданні показала, що її батьки та вона знаються давно, ходили один до одного в гості, разом відпочивали. [PERSON] сім`ї [PERSON] допомагала весь час, робила ремонт, проживала в їх квартирі, навіть після того, як вийшла заміж. Позивач проживала із сім`єю [PERSON] , оскільки вони хворіли, і потребували допомоги. [PERSON] купувала їм ліки, продукти. Вона також допомагала позивачу [PERSON] робити ремонт в квартирі [ADDRESS] , що належала сім`ї [PERSON] . [PERSON] займалася викликом лікарів [PERSON] та її чоловікові [PERSON] . Вона навідувалась до [PERSON] один-два рази на місяць. [PERSON] останні перед смертю роки був лежачим і його доглядала [PERSON] . Якщо не мала змоги наглядати [PERSON] то її підміняла її мати [PERSON] . Інших осіб, хто допомагав спадкодавцям не бачила. [PERSON] хворіла на онкологію та цукровий діабет. Проходити лікування їй допомагала [PERSON] . [PERSON] останні роки потрібна була допомога та нагляд, який їй забезпечувала [PERSON] . Останній рік перед смертю [PERSON] була лежача і доглядати себе не мала змоги. Похоронами подружжя [PERSON] займалася позивач [PERSON] . Вона [PERSON] не бачила. [PERSON] бачила декілька разів. Позивач [PERSON] проживала з першим чоловіком та дітьми в квартирі [ADDRESS] , а з другим чоловіком та дітьми деякий час в указаному житлі, а деякий час в с. Хотів, де вона працює вчителем. На даний час [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , в якій також проживала до 2015 року. З 2010 року, відколи провідувала сім`ю [PERSON] бачила [PERSON] та її матір [PERSON] , а також чоловіка позивача та її дітей. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою спадкодавця [PERSON] вказала, що проживає в сусідній квартирі та спілкувалися з останньою, починаючи щільніше з 2004 року через її хворобу. Також знала чоловіка спадкодавця - [PERSON] . Стан здоров`я в подружжя був поганий. З ними постійно була [PERSON] . Вона близько чотирьох разів на тиждень бувала в квартирі [PERSON] , де проживала [PERSON] , про яку вона спочатку подумала, що це їх донька. Коли подружжя [PERSON] хворіло за ними доглядала [PERSON] з чоловіком і її батьки. Вони жили разом із сім`єю [PERSON] як рідні. Похованням [PERSON] у с. Хотів займалася [PERSON] та її мати, яка й подзвонила їй у двері о другій годині ночі, коли він помер і викликала швидку медичну допомогу. Перед смертю стан [PERSON] був жахливим, він був прикутий до ліжка. Спадкодавець [PERSON] також важко хворіла, двічі онкозахворюванням. [PERSON] допомагала їй лікуватись, та її чоловік теж. Щоб хтось крім [PERSON] допомагав спадкодавцю не бачила. Без допомоги [PERSON] не могла обійтися, яка з нею проживала разом із дітьми. Похованням [PERSON] також займалася [PERSON] та її родина. На даний час [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . Перед смертю [PERSON] була лежачою та з нею постійно були [PERSON] та її мати. [PERSON] проживала в квартирі [PERSON] з 2004 року та була вічно поруч з подружжям. Бачила як [PERSON] купувала продукти. [PERSON] розповідала, що гроші витрачала [PERSON] . [PERSON] з дітьми та другим чоловіком постійно проживали в квартирі [PERSON] . [PERSON] працює вчителем у с. Хотів. Загалом покази свідків, з яких вбачається, що [PERSON] проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, здійснювала догляд за нею, поховала останню, і прийняла спадкове майно, не суперечать одне одному. При цьому, суд не приймає за достовірні показання відповідача за об`єднаним позовом [PERSON] , з огляду на зацікавленість її у вирішенні цього спору, оскільки вона є спадкоємцем другої черги за законом і претендує на спірне спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Судом під час дослідження доказів була встановлена наявність заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] за життя на користь [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] З урахуванням того, що [PERSON] 18 червня 2004 року подарував належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS] , [PERSON] , на яку остання заповіт не склала за життя, тому спадкування вказаної частки нерухомого майна здійснюється за законом. За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Черговість спадкоємців за законом встановлено ст. ст. 1261-1265 ЦК України. З досліджених судом документів спадкової справи, заведеної на майно померлої [INFO] , вбачається, що її сестра - відповідач по справі [PERSON] , яка відповідно до положень ст. 1262 ЦК України належить до спадкоємців за законом другої черги, звернулася до державного нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, тобто не прийняла у шестимісячний строк з дня смерті своєї сестри спадщину, яка відкрилась внаслідок її смерті, в тому числі і спадкове майно, не охоплене складеним на користь [PERSON] заповітом. Крім того, із вказаної спадкової справи також вбачається, що [PERSON] , як племінниця спадкодавця та спадкоємець за правом представлення другої черги за законом (ст. 1262, ч. 3 ст. 1266 ЦК України), звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом лише 14 листопада 2016 року, тобто не прийняла у шестимісячний строк з дня смерті своєї тітки [PERSON] спадщину, яка відкрилась внаслідок її смерті, в тому числі і спадкове майно, не охоплене складеним на користь [PERSON] заповітом -1/2 частку квартири [ADDRESS] , та останній з підстав викладених по тексту вище, відмовлено судом у визначені додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, відповідачі за об`єднаним позовом [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не реалізували своє право на спадкування за законом, як спадкоємці другої черги. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та у постанові від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині встановлення факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не менше як п`ять років до часу смерті останньої - [INFO] , про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків, а саме: пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків. Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, заявник [PERSON] наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчать про наявність обмеження її права на подання нотаріусу документів щодо підтвердження права спадкування у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця [PERSON] . Що ж стосується доводів [PERSON] про те, що місцем реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] , а не оспорюване спадкове житлове приміщення, то суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому, відсутність реєстрації місця проживання останньої за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем і такого ж висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17. З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом факту проживання позивача [PERSON] із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто одержання нею права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги, позивач в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , а тому заявлена нею позовна вимога про визнання права власності, задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial