Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій прохає суд стягнути з неї аліменти на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO]. в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання. Стягнути 1000 грн. витрат, понесених на правову допомогу адвоката. В обґрунтування зазначив, що донька навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Івано-франківський фаховий коледж ресторанного сервісу і туризму національного університету харчових технологій» (І рівня акредитації) на 1 курсі у групі К-36 з 01.09.2021 р. по 30.01.2023 р. на денній державній формі навчання. Навчання доньки передбачає витрати на проїзд, харчування, одяг, канцелярію, оплату гуртожитку та інше, у зв`язку з чим, позивач потребує матеріальної допомоги. Донька мешкає з позивачем, повністю знаходиться на його утриманні. Ухвалою від 11.07.22 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачка своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. Суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.10.2014 р. шлюб було розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення. Сторони мають від шлюбу повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Івано-франківський фаховий коледж ресторанного сервісу і туризму національного університету харчових технологій» (І рівня акредитації) на 1 курсі у групі К-36 з 01.09.2021 р. по 30.01.2023 р. на денній державній формі навчання, що підтверджується копією довідки №250 від 17.06.22 р., виданою директором вказаного коледжу. Позивач сам утримує доньку, та не має можливості повністю забезпечити усі її витрати, пов`язані з навчанням, адже навчання доньки передбачає витрати на проїзд, харчування, одяг, канцелярію, оплату гуртожитку та інше. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989р. батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.04.2021р. у справі 308/4214/18. Визначаючи розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання своєї доньки, яка навчається, суд приймає до уваги пояснення позивача, враховує наявність у обох батьків обов`язку утримувати дитину, а також те, що донька наразі проживає із позивачем, який її утримує, однак продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідачка, як судом вірогідно встановлено, має задовільний стан здоров`я, працює, інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та змозі сплачувати аліменти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду та до закінчення нею навчання, однак не пізніше досягнення 23-х років. Аліменти мають стягуватися до закінчення навчання у зазначеному вище навчальному закладі. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", і враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати в розмірі 992,40 грн. Що стосується понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., то такі витрати стягненню з відповідача не підлягають, на підставі наступного. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат. За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. В матеріалах справи міститься: лише квитанція про оплату послуг від 30.06.22 р., згідно якого позивачем [PERSON] на р/р адвоката Антал В.І. перераховано кошти в сумі 150 грн. - усна консультація, 850 грн. - підготовка позовної заяви до суду, всього - 1000 грн. Жодним документом, не підтверджено, що позивач укладав угоду з адвокатом щодо надання правової допомоги по вказаній вище справі, в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі наданих послуг, а тому в частині стягнення витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 1000 грн. слід відмовити.

Outcome: partial