Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 16 березня 2013р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №7. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , котрі проживають разом із нею (позивачкою) та перебувають на її утриманні. Покликається на те, що відповідач проживає окремо, а з липня 2021р. такий не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Стверджує, що відповідач [PERSON] є працездатною особою та має систематичний заробіток від поїздок за кордон, а у неї (позивачки) відсутній самостійний дохід, оскільки вона займається вихованням дітей. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2800 гривень щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2022р. і до досягнення дітьми повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 СК України, - до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому такий зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він (відповідач) постійно приймає участь в утриманні та вихованні дітей, а доводи позивачки з приводу, того, що він з липня 2021р. перестав надавати допомогу дітям є безпідставними; до лютого 2022р. він проживав разом з позивачкою та дітьми, а з лютого 2022р. позивачка разом з дітьми проживають окремо, однак діти періодично приходять до нього та проживають з ним (відповідачем); він (відповідач) цікавиться дітьми, безпосередньо він придбав підручники та інші речі для відвідування школи, саме він оплачує додаткові заняття вчителів і витрати на заняття спортом старшого сина, він купляє і продукти харчування та інші необхідні речі для дітей; на даний час він (відповідач) не працює, а здійснює догляд за мамою [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду; інших доходів, крім соціальної допомоги, він (відповідач) не має; у зв`язку з введенням на території України воєнного стану його право виїзду за кордон обмежене, а тому не відповідають дійсності твердження позивачки, що він має систематичний заробіток від поїздок за кордон; розмір аліментів на утримання дітей, про який зазначає позивачка, є для нього (відповідача) непосильним; він (відповідач) погоджується сплачувати позивачці аліменти на утримання дітей у мінімальному гарантованому розмірі, - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; вимоги про стягнення аліментів до досягнення дітьми двадцяти трьох років вважає необґрунтованими, оскільки умови їх призначення передбачені ст.199 СК України. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17.05.2022р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні підтвердив, що діти сторін проживають саме разом з позивачкою [PERSON] та зазначив, що сторона позивача уточняє позовні вимоги, зокрема просять стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , - в твердій грошовій сумі в розмірі по 2800 гривень щомісячно та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , - в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з 28.04.2022р. і до досягнення дітьми повноліття. Також просив врахувати, що відповідач [PERSON] має у власності автомобіль та земельну ділянку та він, як батько дітей, зобов`язаний належно їх утримувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а надіслав на адресу суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує свої доводи і позицію, які викладені ним у відзиві на позовну заяву. З огляду на сімейні обставини, просив здійснювати розгляд даної цивільної справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Борисенка В.В., дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 16 березня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою по справі та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо. Відповідач [PERSON] є працездатним та такий офіційно не є працевлаштованим. Такий здійснює догляд за матір`ю [PERSON] , 1952р.н., яка є інвалідом внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду з 01.01.2015р. до 01.11.2022р. У зв`язку зі здійсненням догляду за матір`ю, яка є інвалідом, відповідач отримує державну соціальну допомогу - щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею. Відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, відповідач має у власності земельну ділянку площею 0,165 га. Разом з тим, відповідач [PERSON] добровільно не надає коштів на утримання дітей, не піклується про їх матеріальне забезпечення. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не підтверджено, зокрема не подано належних і допустимих доказів на підтвердження прийняття ним постійної участі в утриманні та вихованні дітей, зокрема доказів на підтвердження придбання ним підручників та інших речей для відвідування школи, оплати ним додаткових занять вчителів і витрат на заняття спортом старшого сина, придбання продуктів харчування та інших необхідний речей, на що він (відповідач) покликався у відзиві на позовну заяву. Сторони не дійшли добровільної згоди щодо розміру аліментів, які має сплачувати відповідач як батько на утримання дітей. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.03.2013р.; копією свідоцтва про народження дитини сторін сина [PERSON] , [INFO] ; копією свідоцтва про народження дитини сторін сина [PERSON] , [INFO] ; копією паспорта позивачки [PERSON] ; довідкою, виданою відділом «ЦНАП» Мосиської міської ради Львівської області від 28.07.2022р. про склад сім`ї позивачки [PERSON] ; актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки [PERSON] ; довідкою Управління соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області від 23.05.2022р. №432; відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків відповідача [PERSON] за 2021 рік; іншими матеріалами справи. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 01.01.2022р. по 30.06.2022 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2100 грн., з 01.07.2022р. 2201 грн., а з 01.12.2022р. 2272 грн. Розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років відповідно становить: з 01.01.2022р. 2618 грн., з 01.07.2022р. 2744 грн., а з 01.12.2022р. 2833 грн. Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом враховано матеріальне становище позивачки [PERSON] , зокрема, що така не є офіційно працевлаштованою, стан здоров`я та матеріальний стан дітей, ті обставини, що діти сторін проживають разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дітей, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, матеріальне становище платника аліментів (відповідача) офіційно не працевлаштований, отримує державну соціальну допомогу, на утриманні інших дітей немає, здійснює догляд матір`ю [PERSON] , 1952р.н., яка є інвалідом ІІ групи, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі, враховуючи найкращі інтереси дітей, необхідність захисту права дітей на належне утримання, з урахуванням їх віку, стану здоров`я та потреб,

Outcome: partial