Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк» про стягнення надмірно сплачених коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року по справі №725/2646/15 було прийнято рішення стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року в сумі 7372,10 доларів США та 9571 грн.69 коп. Розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АТ «УкргазБанк» 804 грн. 12 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Судові витрати у розмірі 804 грн. 12 коп., що підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УкргазБанк», стягнути за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Зазначена постанова є чинною та набрала законної сили. Враховуючи вказане судове рішення по справі №725/2646/15, обов`язок [PERSON] перед ПАТ АБ «УкргазБанк» за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року складає в сумі 3686,05 доларів США та 4785 грн. 85 коп. У зв`язку з тим, що на позивача здійснювався тиск зі сторони відповідача у формі телефонних дзвінків із погрозами реалізації іпотечного майна, він сплатив суму коштів: 5801 грн. 53 коп. та 12889,28 доларів США, що підтверджує квитанціями від 25.04.2019 року №12434_12 та №12434_13. Вважає, що вказані кошти були сплачені ним помилково. Надміру сплаченими коштами є сума: 9203,05 доларів США та 1015 грн. 68 коп. Солідарна заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ АБ «УкргазБанк» за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року складає 7372,10 доларів США та 9571 грн.69 коп. Тобто, його заборгованість складає Ѕ від сум, зазначених у постанові Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року у справі №725/2646/15 та складає 3686, 05 доларів США та 4785 грн. 85 коп. На підставі ст.ст.526, 1212, 1213, 1214 ЦК України просив стягнути з ПАТ АБ «УкргазБанк» на користь [PERSON] надмірно сплачені кошти за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року в сумі 9203, 23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 269239 грн. 57 коп. та 1015 грн. 68 коп., а всього 270255 грн. 25 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.06.2022 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 15.06.2022 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи призначено з повідомленням сторін. Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Зазначив, що між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року. Позичальником порушувалися умови договору щодо внесення чергових платежів по поверненню кредиту та сплати процентів. Позивач двічі звертався до банку з проханням списати нараховані штрафні санкції та пеню по кредитному договору за умови повного погашення ним заборгованості з основного зобов`язання по кредиту та відсотків та визнав їх суму. 25.04.2019 року [PERSON] , згідно з визначеним ним особисто призначенням платежу, здійснив повне погашення кредиту у розмірі 12889,29 доларів США та 5801 грн. 53 коп. у відшкодування витрат зі сплати судового збору. Призначенням платежу вказано: «Повне погашення кредиту згідно кредитного договору №ЧОУ/21-ф/08/Д». 02.05.2019 року банком було видано довідку про повне виконання зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором припинено 25.04.2019 року у зв`язку з його виконанням боржником, проведеним належним чином. Протягом дії кредитного договору, у зв`язку з порушенням умов договору, банк змушений був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з боржника та поручителя загальної заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15.11.2018 року складала 12369,03 доларів США та 248992, 31 коп., з яких: заборгованість по кредиту прострочена - 8019,56 доларів США; заборгованість по процентах прострочена - 4349,47 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 174871, 84 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів - 74120,47 грн. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.01.2019 року у справі №725/2646/15 позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судовий збір. 16.04.2019 року [PERSON] подав до банку письмову заяву про списання заборгованості та 25.04.2019 року здійснив повне погашення кредиту. Вважає, що погашення заборгованості було здійснено добровільно на виконання умов кредитного договору, а не на виконання рішення суду. 30.05.2019 року постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №725/2646/15 змінено рішення суду першої інстанції та вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року в сумі 7372,10 доларів США та 9571 грн.69 коп. Розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АТ «УкргазБанк» 804 грн. 12 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Зазначила, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, що вказує на наявність правових підстав для набуття грошових коштів відповідачем, а тому в розумінні ст.1212 ЦК України дані грошові кошти набуті відповідачем не безпідставно. Також посилалася на те, що відповідальність позивача та поручителя є солідарною, а не в рівних частках. Окрім того, представником відповідача було заявлено про позовну давність у спорі, на застосуванні якої вона наполягає. Просила відмовити у задоволенні позову. Представником позивача було подано відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Зазначила, що кошти у розмірі 12889,29 доларів СШАпозивачем було сплачено на виконання рішення суду першої інстанції. При цьому сума коштів у розмірі 12369,03 доларів США - це основна заборгованість за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом та процентами, а решта позивачем було сплачено у рахунок погашення пені. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] несуть відповідальність у рівних частках, а тому просила позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві. Вказувала на те, що рішення суду першої інстанції від 30.01.2019 року станом на 25.04.2019 року, тобто на час коли здійснювалися проплати позивачем, не набрало законної сили, а тому не підлягало виконанню. [PERSON] у добровільному порядку здійснив погашення заборгованості за кредитним договором, а тому вказані кошти не підлягають поверненню. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було встановлено наступні фактичні обставини справи та спірні правовідносини. Так, встановлено, що 11 червня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору останній отримав кредит у розмірі 20 780 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 08 червня 2018 року (а.с.6-9). У забезпечення повернення кредиту за кредитним договором [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язаннях боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі, що підтверджується договором поруки від 11 червня 2008 року за №ЧОУ/21-ф/08Д-р. (а.с.10). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Рішенням Пешотравневого районного суду м.Чернівці від 30.01.2019 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено в повному об`ємі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. в сумі 12 369,03 доларів США та 248 992,31 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом прострочена - 8 019,56 доларів США, заборгованості по процентам прострочена - 4 349,47 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 174 871,84 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності - 74 120,47 грн. Також стягнуто солідарно з боржників судові витрати у розмірі 5801 грн. 53 коп. (а.с.11-13) 25.04.2019 року [PERSON] сплатив на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» 12889,28 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 342780 грн. 12 коп., що підтверджується квитанцією №12434_13 від 25.04.2019 року, призначення платежу: повне погашення кредиту згідно договору №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. (а.с.17) та 5801 грн. 53 коп., що підтверджується квитанцією №12434_12 від 25.04.2019 року, призначення платежу: відшкодування судових витрат. У подальшому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року рішення суду першої інстанції від 30.01.2019 року було змінено. Позов ПАТ АБ «УкргазБанк» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. в сумі 7372,10 доларів США та 9571,69 грн. (а.с.15-16). Розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» 804,12 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Судові витрати в розмірі 804 грн. 12 коп., що підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» стягнуто за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Предметом судового розгляду у справі є позовна вимога про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Згідно положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61 29056св18). Як було встановлено судом, [PERSON] сплатив на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» 12889,28 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 342780 грн. 12 коп., що підтверджується квитанцією №12434_13 від 25.04.2019 року, призначення платежу: повне погашення кредиту згідно договору №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. Разом із тим, постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року позов ПАТ АБ «УкргазБанк» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. в сумі 7372,10 доларів США та 9571,69 грн. Постановою апеляційної інстанції встановлено, що звернувшись до суду з позовом 30.04.2015 року, банк реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту, відповідно до п.3.2.5 кредитного договору, а отже змінив терміни кредитування. З цієї дати відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених договором. Отже, не підлягають стягненню проценти та пеня, які нараховані після 30.04.2015 року. Таким чином, постановою суду від 30.05.2019 року, яка набрала законної сили, встановлено дійсний розмір заборгованості за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. в сумі 7372,10 доларів США та 9571,69 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказана постанова Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року набрала законної сили, а тому, за правилами ч.2 ст.82 ЦПК України, не потребує додаткового доказування розмір дійсної заборгованості за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що надлишково сплачені кошти на погашення кредитного договору №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. є безпідставно отриманими, які відповідач повинен повернути. Позивач, звертаючись до суду з позовом, аргументував позовні вимоги тим, що його заборгованість по сплаті боргу становить Ѕ частку від сум, визначених судом апеляційної інстанції у розмірі 7372,10 доларів США та 9571,69 грн., з урахуванням частки відповідача [PERSON] . Суд не погоджується з вказаними аргументами та відхиляє їх з огляду на наступне: Так, відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України). Зобов`язання з множинністю осіб можуть мати солідарний характер. При чому солідарною може бути як вимога кредиторів, так і обов`язок боржників. Солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом. У силу положень ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, з урахуванням наведених вище положень Закону, [PERSON] , виконавши солідарний обов`язок, набув право зворотної вимоги до боржника [PERSON] . Одночасно кредитор АТ «Укргазбанк» мав право вимагати виконання обов`язку, визначеного зобов`язанням, у повному обсязі з боржника [PERSON] . Судом апеляційної інстанції було визначено заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. у розмірі 7372,10 доларів США та 9571,69 грн. [PERSON] сплатив на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» 12889,28 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 342780 грн. 12 коп. При цьому, представник позивача у судовому засіданні зазначила, що кошти у сумі 520,25 доларів США (12889,28-12369,03 (заборгованість за кредитом та відсотками)) були сплачені позивачем у рахунок нарахованих штрафних санкцій банком, а саме: пені. Отже, надлишково сплаченими коштами по заборгованості за сумою кредиту та відсотками є кошти у розмірі 4996, 93 доларів США (12369,03-7372,10). Також, у рахунок сплати пені [PERSON] сплатив 520,25 доларів США. Станом на день здійснення оплати, 25.04.2019 року, офіційний курс НБУ до долара США становив: 26,5942 грн. за 1 долар США. Отже, позивач сплатив у рахунок погашення пені кошти у розмірі 13833 грн. 44 коп. Тому, надлишково сплаченими коштами по пені є кошти у розмірі 4261 грн. 75 коп. (13833 грн. 44 коп. - 9571,69 грн.=4261 грн. 75 коп.). Таким чином, всього надлишково сплаченими коштами є 4996, 93 доларів США та 4261 грн. 75 коп. При цьому суд враховує правову позицію Великої палати Верховного суду, викладену у постанові №373/2054/16ц від 16.01.2019 року, в якій остання відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, а також у постанові Верховного суду від 25.07.2018 року в справі №308/3824/16-ц, та вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення частини коштів у розмірі 1015 грн. 68 коп., суд зазначає наступне. Так, як було встановлено судом, 25.04.2019 року [PERSON] сплатив на користь АБ «Укргазбанк» у рахунок відшкодування судових витрат кошти у розмірі 5801 грн. 53 коп. (а.с.17). Вказані витрати були стягнуті солідарно з відповідачів рішенням суду першої інстанції від 30.01.2019 року. Однак, постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року було встановлено, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судових витрат, а тому судові витрати в розмірі 804 грн. 12 коп., що підлягають з нього на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», стягнуто за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. З відповідача [PERSON] стягнуто судові витрати у розмірі 804 грн. 12 коп. Солідарний обов`язок відповідачів у даному випадку відсутній. Отже, кошти у розмірі 5801 грн. 53 коп. були зараховані на рахунок АБ «Укргазбанк» саме як судові витрати, а тому доводи представника позивача про віднесення коштів у розмірі 4785 грн. 85 коп. у рахунок сплати заборгованості за пенею суд відхиляє. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача коштів у розмірі 1015 грн. 68 коп. є обґрунтованою. Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Звертаючись до суду з цим позовом 30.05.2022 року, [PERSON] у якості підстави позову вказував на постанову Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року, якою було встановлено дійсний розмір заборгованості за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р., а тому вважає, що саме з цього часу йому стало відомо про порушення його права. Представник відповідача, звертаючись до суду з заявою про застосування позовної давності, посилався на те, що заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. позивачем було погашено 25.04.2019 року, а тому строк позовної давності слід обраховувати з цієї дати. Суд не погоджується з аргументами представника відповідача, наведеними у заяві про застосування позовної давності та вважає їх необґрунтованими, оскільки дійсний розмір заборгованості за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008р. було встановлено постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: « У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Отже, у даній справі відсутні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наведених вище підстав. На підставі викладеного та

Outcome: partial