Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

29.07.2022 року позивачі звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , визначивши за ними: за [PERSON] на 9/16 його часток (1/4 із яких як члена колгоспного двору та 5/16 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (1/8) та батька [PERSON] (3/16); за [PERSON] на 7/16 часток (1/4 із яких як члена колгоспного двору та 3/16 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник- адвокт Ковалюх В.М. в підготовче засідання не з`явилися, але у своїй заяві останній просив суд розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче засідання не з`явився, але від органу місцевого самоврядування надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. У визначений судом строк відзиву не подали. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні згідно положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , які доводилися батьками позивачам (а.с. 8-10), померли, відповідно, 15.06.2017 року та 23.06.2021 року (а.с.11,12). Після їх смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить відповідна частина домоволодіння за [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту довідки за № 158, виданої 07.07.2022 року Тиницьким старостинським округом Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, домоволодіння за адресою [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року належало до суспільної групи - колгоспний двір. Його членами були: [PERSON] , його дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] (а.с. 13 зворот). Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна підтверджує, що будинок з надвірними будівлями споруджувався в колгоспному дворі в 1976-1989 роках (а.с.16-18). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних». Таким чином розмір часток кожного зі співвласників будинку складав по 1/4 його частині. Після смерті [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у передбачений законодавством шестимісячний термін, спадщину прийняли чоловік [PERSON] та син [PERSON] , оскільки проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 14 зворот). Таким чином кожен з них мав право на вказане домоволодіння: [PERSON] та [PERSON] по 3/8 частини кожен, із яких по 1/4 як співвласник та по 1/8 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [PERSON] на ј частину, як співвласник. За повідомленням Бахмацької державної нотаріальної контори № 536/01-16 від 05.08.2022 року спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалася, оскільки ніхто зі спадкоємців не звертався з заявою про прийняття спадщини и про відмову у її прийнятті (а.с. 37). Після смерті [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у передбачений законодавством шестимісячний термін, спадщину прийняли син [PERSON] та донька [PERSON] , оскільки [PERSON] проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 14), та в подальшому обоє звернулися з відповідною заявою до нотаріуса (а.с. 35). Таким чином кожен з них мав право на вказане домоволодіння: [PERSON] на 9/16 частин, із яких: 1/4 як члена колгоспного двору та 5/16 в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] (1/8) та батька [PERSON] (3/16); [PERSON] на 7/16 частин, із яких 1/4 як члена колгоспного двору та 3/16 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Зі змісту довідки за № 149, виданої 22.02.2022 року КП Прилуцьке МБТІ вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.18 зворот). В судовому засіданні також встановлено, що перешкодою позивачам у реалізації спадкових прав після померлих батьків в передбаченому законодавством нотаріальному порядку є неналежне оформлення спадкодавцями права власності на відповідну частину житлового будинку з надвірними будівлями, внаслідок чого нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно (а.с. 15). Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями першої черги за законом після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] , своєчасне прийняття ними спадщини, неналежне оформлення спадкодавцями права власності на відповідну частину домоволодіння, за ними в порядку спадкування слід визнати право власності на 5/16 та 3/16 частин, відповідно, вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України «Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». За приписами ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлене судом». Відповідно до ст. 392 ЦК України «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…». До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1996 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі, без винятку об`єкти нерухомості, введено лише з 29.06.1998 року, коли набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власної на об`єкти нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року за № 121. За таких обставин, права, набуті у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, але без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому порядку. Як члени колгоспного двору, позивачі мають право по 1/4 частині кожен, на вищевказане домоволодіння, проте зареєструвати належну їм частину будинку у передбаченому законом порядку позбавлені можливості через відсутність відповідних документів, тому, з урахуванням положень ч. 2 ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України, за ними слід визнати право власності по 1/4 його частині за кожним, як за членами колгоспного двору.

Outcome: approved