Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Банк Форвард» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 24 907,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 15.10.2019 року відкрито виконавче провадження № 60295858 за виконавчим написом приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка B.C. № 3979 від 09.09.2019 року та в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2019 року, якою звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] . Внаслідок виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2019 року у ВП № 60295858 з примусового виконання виконавчого напису № 3679, вчиненого 09.09.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком B.C., про стягнення з [PERSON] на користь AT «Банк Форвард» заборгованості за Кредитним договором № 94668465 від 13.01.2012 року, з рахунку [PERSON] , призначеного для нарахування заробітної плати, були стягнуті кошти в розмірі 31 266,25 грн., зокрема: на користь AT «Банк Форвард» кошти в сумі 24 907,83 грн.; на користь приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. кошти в сумі 6 358,42 грн. 29.03.2021 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №761/17203/20, позовні вимоги [PERSON] , щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий напис № 3679 від 09.09.2019 року, виданий приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком B.C., таким, що не підлягає виконанню. 11.05.2021 року на підставі вищевказаного рішення Голосіївського районного суду м. Києва приватним виконавцем виконавчого округу Київського області Вольф Т.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60295858 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 24 907,83 грн, які були безпідставно отримані відповідачем, а також вирішити питання про стягнення судових витрат, зокрема, сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 13.08.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів, які досліджені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2021 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 761/17203/20 позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3679 від 09.09.2019 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 94668465 від 13.01.2012 в розмірі 42734,17 грн та суми за вчинення виконавчого напису в розмірі 850,00 грн. Відповідно до копій звітів про здійснення відрахування та виплати, які складені головним бухгалтером КП «Автобусний парк № 5», з [PERSON] в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3679 від 09.09.2019 в рамках виконання ВП № 60295858 в загальному було стягнуто 24907,83 грн. в якості погашення боргу. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Тому суд вважає, що сплачена позивачем на рахунок відповідача сума в розмірі 24 907,83 грн. підлягає стягненню на користь позивача, в зв`язку з тим, що підстава, на якій зазначені кошти були стягнуті, відпала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Висновки суду щодо розподілу судових витрат. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви. Крім того, позивачем під час звернення із позовною заявою заявлялась вимога про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, що відповідно до наданого до суду розрахунку складає 2000 грн., про що необхідно зазначити наступне. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Поряд із цим, судом встановлено, що на підтвердження обсягу виконаних робіт, позивачем долучено до матеріалів: копію акту надання послуг № 672, документальне підтвердження витрат позивача на правову допомогу, копію договору про надання правової допомоги, а тому суд приходить до переконання, що вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. слід задовольнити.

Outcome: approved