Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

08.07.2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина, стосунки з відповідачкою не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому він просить шлюб розірвати. Примирення з відповідачкою неможливе. Спору що майна на даний час у сторін не має. Досудове врегулювання спору не здійснювалося. 28.07.2022 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на фактичне припинення шлюбу, окреме проживання сторін, неможливість примирення. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, посилаючись на неможливість примирення, фактичне припинення шлюбу. Представник відповідачки позовні вимоги визнав. Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено,\~що 24 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 306, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Сторонами визнається, що подружні відносини фактично перестали існувати, сторони втратили почуття любові, взаємоповаги один до одного, подальше спільне проживання між сторонами є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на спільну позицію сторін та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги визнані відповідачкою, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи відсутність заяв позивача, судові витрати слід залишити за ним. Враховуючи заяву відповідачки, її прізвище слід залишити без змін.

Outcome: approved