Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , зареєстрований 15 листопада 2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №1360, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та № [NUMBER] . Крім того, у позовній заяві позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю ? [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 28 грудня 2021 року у зв`язку із тим, що з відповідачем постійно виникали сварки, чоловік її зраджував з іншими жінками та неодноразово на позивача підіймав руку. При цьому, позивач звертає увагу, що на відповідача 28 грудня 2021 року було складено терміновий заборонний припис та 10 діб заборонено контактувати з позивачем. Подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги доньці, не допомагає у її вихованні та не піклується про неї. Окрім того, спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній, оскільки досягнуто згоди, що донька залишиться проживати разом з матір`ю. Також вказує про відсутність між сторонами спору про поділ спільного майна подружжя. Строк на примирення просить не надавати. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №536/144/22 за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2022 року залучено до участі у справі №536/144/22 орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області у якості третьої особи без самостійних вимог. Зобов`язано орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати до суду письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 10 травня 2022 року до суду надійшло клопотання представника Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полянської І. І. про залучення до матеріалів справи копії рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 травня 2022 року та висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі №536/144/22 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала повністю позовні вимоги, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області свого представника в судове засідання не направили, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх представника, при цьому просять врахувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04 травня 2022 року та висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що шлюб між сторонами у цій справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 15 листопада 2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] та № [NUMBER] , актовий запис №1360. У шлюбі подружжя має малолітню дитину ? [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №03. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу\~Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу\~Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем. Крім того, спір про поділ майна подружжя відсутній. Суд вважає за необхідне зазначити, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, що підтвердилося і тим, що з часу відкриття провадження у справі сторони не примирилися. З`ясувавши дійсні підстави позову про розірвання шлюбу, ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з грудня 2021 року, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно із частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, суд зазначає наступне. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 21 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №03. Під час розгляду справи судом установлено, що батько та мати малолітньої дитини [PERSON] проживають окремо, а дитина проживає разом із матір`ю. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №584 від 04 травня 2022 року, спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації обстежено умови проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та установлено, що мати разом із донькою орендують одну кімнату у двокімнатній квартирі, в якій наявні всі комунальні зручності та облаштована необхідними меблями і побутовою технікою. Умови проживання родини задовільні, санітарно-гігієнічний стан на належному рівні. Дитина має окреме спальне місце для сну, достатньо простору для ігрової діяльності. Також установлено, що [PERSON] працює провідним інженером-технологом в Приватному підприємстві «Виробничо-торгова компанія «Лукас». Крім того, зазначено, що декларацію про надання первинної медичної допомоги дитині укладено з матір`ю та лікарем-педіатром. За інформацією закладу дошкільної освіти «Ялинка» Кам`янопотоківської сільської ради №4 від 15 квітня 2022 року малолітня [PERSON] відвідує заклад з грудня 2021 року та з 10 березня 2022 року дитина відвідує розвиваючі заняття у родинному центрі «Лелека». Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, вік дитини, задовільний стан її здоров`я, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітню доньку та забезпечувати їй матеріальні і духовні потреби, визнання позову відповідачем, з метою забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з нею, що, на думку суду, якнайкраще забезпечить інтереси дитини. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального\~кодексу Україниз відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 984,80 грн.

Outcome: approved