Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

14 липня 2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2016 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного проживання та шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. У них різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, сімейні цінності, різні характери. Між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, часто виникають конфлікти, які залагодити не вдається. Відповідач не приймає участі в житті та вихованні їх сина та не бажає з ним спілкуватися. З жовтня 2021 року сімейні відносини між ними були фактично припинені, вони не проживають разом, не спілкуються та не ведуть спільне господарство. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, тому на теперішній час їх шлюб існує лише формально. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливі та суперечать його інтересам. Тому позивач просив їх шлюб розірвати. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 20.07.2022 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.17/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином /а.с.19/. Тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними і тому справа розглянута у її відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 18 травня 2016 року Красноокнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №18 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.7/, який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні /а.с.9/. Згідно з довідкою Чорнянського старостинського округу Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 22.06.2022 року, позивач [PERSON] з жовтня 2021 року не проживає разом з відповідачем [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з жовтня 2021 року не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved