Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . КП «Теплоенерго» ДМР є теплопостачальною організацією, яка подає тепло до вказаної квартири. Протягом 2017-2019 років КП «Теплоенерго» ДМР неналежним чином здійснювало поставку тепла до її квартири, внаслідок чого у вказаний період температура у квартирі не перевищувала 9-10 градусів. Вона неодноразово зверталася до КП «Теплоенерго» ДМР, Департаменту енергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ДУ «Урядовий контактний центр», Департаменту житлового господарства ДМР з приводу неналежного надання послуги централізованого опалення. КП «Теплоенерго» ДМР нарахувало оплату за послуги теплопостачання до вказаної квартири за період 2017-2019 роки на суму 16\~332,16 грн. Зазначає, що відомості щодо наявності у неї боргу перед відповідачем станом на 01 січня 2020 року у сумі 16\~332,16 грн. за послуги теплопостачання є недостовірними, оскільки фактично протягом 2017-2019 років КП «Теплоенерго» ДМР неналежним чином здійснювало поставку тепла до квартири. Оскільки відповідач продовжує вимагати погашення нарахованої заборгованості за непоставлене тепло у 2017-2019 роках та намагатись припинити постачання тепла до її квартири, вона змушена була звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій просила скасувати відомості щодо наявності у неї заборгованості перед КП «Теплоенерго» ДМР за послуги теплопостачання за період опалювального сезону за 2017-2019 роки в сумі 16\~332,16 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 червня 2021 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у позовній заяві йде мова про скасування відомостей щодо наявності заборгованості за послуги централізованого опалення з причини неналежного надання послуги на підставі неналежного утримання внутрішньо будинкової системи централізованого опалення балансоутримувачем КП «Жилсервіс-2». Таким чином, неналежне отримання послуг виникло не з вини відповідача. Відповідно до інформації, що міститься у Автоматизованій базі обліку особових рахунків, будинок [ADDRESS] у жовтні 2016 року обладнано приладом комерційного обліку теплової енергії. У опалювальний період 2017-2018 роки позивачу було здійснено перерахунок, а у опалювальний період 2019-2020 роки перерахунку не здійснювалось, оскільки зазначена причина неотримання послуги полягала у налагодженні централізованого опалення в будинку. Оскільки позивач не отримала послуги з централізованого опалення з вини балансоутримувача КП «Жилсервіс-2», вона повинна звертатись до балансоутримувача з вимогою про компенсацію за неотриманні послуги, у зв`язку з чим, просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача та залучено у вищевказану справу в якості третьої особи - КП «Жилсервіс-2» ДМР. 08 вересня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у КП «Жилсервіс-2» ДМР відомості і належним чином засвідчені копії документів щодо здійснення протягом 2017 - 2019 років робіт по налагодженню мережі централізованого опалення в будинку [ADDRESS] , у тому числі у тій частині будинку, в якій розташована квартира [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] . У судовому засіданні позивач і її представник підтримали вимоги викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача КП «Теплоенерго» ДМР у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про повідомлення про час та місце розгляду справи на 23 серпня 2022 року, підписаною представником відповідача, однак про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі їх представника, лише було надано відзив на позовну заяву з долученням копій документів по справі. Представник третьої особи КП «Жилсервіс-2» ДМР у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі їх представника, лише було надано копії документів на виконання ухвали суду від 08 вересня 2021 року разом с поясненням, в яких зазначено, що акти готовності до опалювального періоду 2017-2018 роки було знищено за строком зберігання. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу та третій особі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 23 грудня 1983 року та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29 квітня 2021 року та копією паспорту громадянина України [PERSON] з відмітною прописки (а. с. 4, 26). Також судом встановлено, що згідно із рахунком за теплову енергію заборгованість [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] перед КП «Теплоенерго» ДМР станом на 01 січня 2020 року становить 16\~332,16 грн. (а. с. 11). В обґрунтування позову позивачем було зазначено на те, що опалення в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідачем проводилося неналежним чином потягом опалювальних сезонів з 2017 року по 2019 рік. Матеріалами справи підтверджено, що згідно відповіді Департаменту житлового господарства ДМР № Б-99/6 від 27 квітня 2017 року, за інформацією КП «Жилсервіс-2» працівниками підрядної організації було обстежено стан розводки інженерних мереж централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , та з`ясовано, що для покращення циркуляції теплоносія у трубопроводі по стояку квартир необхідно виконати заміну ділянок цього трубопроводу. При виконанні заходів по підготовці житлового будинку до опалювального сезону 2017-2018 років буде виконано заміну проблемних ділянок трубопроводу опалення вищезазначеного будинку (а. с. 7). Разом з тим, КП «Жилсервіс-2» ДМР було надано суду паспорт готовності до роботи в опалювальний період 2019-2020 роки будинку [ADDRESS] , складений комісією у складі: начальника КП «Жилсервіс-2» ДМР Бурчаком О.К., головного інженера КП «Жилсервіс-2 ДМР Морозюка О.П., майстра [PERSON] , представника теплопостачальника Плахтія Г.М., де було проведено огляд будинку та встановлено, що будинок підготовлений до експлуатації в зимових умовах. Також Актом № 26 від 09 липня 2019 року, складеним представником КП «Теплоенерго» ДМР в особі майстра ТР Чорного С.Л. та у присутності представника споживача в особі головного інженера КП «Жилсервіс-2» ДМР Морозюка О.П. було встановлено, що вищевказаний житловий будинок готовий до опалювального сезону 2019-2020 років, щодо опалювального періоду за 2017-2018 роки Акти готовності до опалювального періоду було знищено за строком зберігання. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , нараховано заборгованість за отримані послуги централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по травень 2021 рік на загальну суму у розмірі 35\~222,53 грн. (а. с. 37). Отже, спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року. У відповідності до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Крім того, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Також відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частинами 1, 2 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). За ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 79, 83 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). До предмета доказування у спорах щодо розрахунків між постачальниками та споживачами комунальних послуг належать обставини щодо надання та фактичного отримання таких послуг. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано Акти-претензії від 28 листопада 2017 року про те, що між [PERSON] та начальником дільниці Новокодацького району КП «Жилсервіс-2» ДМР Черемашенцевим С.А. було складено Акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг, в якому було встановлено відсутність опалення в квартирі з причини розграбованої запірної арматури в підвальному приміщенні, запуск теплоносія на будинок з 21 жовтня 2017 року, а потім ремонт трьохходових кранів в квартирі (а.с. 37), а також 26 листопада 2019 року між [PERSON] та начальником дільниці Новокодацького району КП «Жилсервіс-2» ДМР Черемашенцевим С.А. було складено Акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг, в якому було встановлено відсутність опалення в квартирі з причини налагодження системи централізованого опалення в будинку (а. с. 10). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що з відповіді на звернення ДУ «Урядовий контактний центр» №1701-17 від 27 листопада 2017 року було повідомлено, що з 01 листопада 2016 року по 30 серпня 2017 року за телефоном урядової «гарячої лінії» 1545 зареєстровано 16 звернень до органів виконавчої влади, з них 12 звернень стосовно неналежного надання послуг централізованого опалення (а. с. 8). Також судом встановлено, що листом Департаменту електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 32.4-ВИХ/398-18 від 22 березня 2018 року, в якому зазначено, що у разі порушення режимів теплопостачання або незадовільних показників температури у приміщеннях квартири (нижче 18 градусів Цельсія), відповідно до вимог п. 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року, необхідно було повідомити виконавця послуг. Після цього за присутності заявника представник виконавця складає та підписує акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг, який є підставою для проведення перерахунку коштів за неякісні послуги з теплопостачання (а. с. 9). Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , нараховано заборгованість за отримані послуги централізованого опалення за період з 2017 року по 2020 рік включно на загальну суму у розмірі 16\~332,16 грн. (а. с. 37). Доказів здійснення перерахунку за вказаний період надання послуг неналежної якості відповідач у справі не надав. В той же час, позивачем надані Акти-претензії від 28 листопада 2017 року та 26 листопада 2019 року про неналежне надання або ненадання відповідачем послуг теплопостачання. З наданих на вимогу суду «КП Жилсервіс-2» ДМР документів спростовується посилання відповідача на те, що вона не отримувала послуги з вини балансоутримувача КП «Жилсервіс-2» ДМР, оскільки з них вбачається готовність до опалювального сезону внутрішньобудинкової системи централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , а одним з підписантів Акту № 26 готовності до опалювального періоду зазначеного будинку був представник КП «Теплоенерго» ДМР - майстер [PERSON] . Тому суд вважає, що відповідач порушив право позивача як споживача продукції (послуг наданої теплової енергії) належним чином, оскільки у позивача відсутнє належне постачання опалення починаючи з 2017 року по 2019 роки, що підтверджується належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи. Водночас заперечення відповідача проти позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами. За таких підстав, суд не вбачає жодних підстав для проведення нарахування коштів за послуги з теплопостачання [PERSON] за вищевказаний період, оскільки фактично послуги відповідачем надавались неналежної якості і відповідно проведені нарахування КП «Теплоенерго» ДМР підлягають скасуванню. Отже, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини 2 статті 16 ЦК України). Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Крім того, ефективним способом захисту прав позивача є і вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку нараховану заборгованість за неотриману послугу. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Її можна заявляти як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем було порушено право позивача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги, а в цьому випадку послуги теплопостачання, суд дійшов висновку, що скасування заборгованості за послуги теплопостачання за період надання таких послуг є обґрунтованим через наявність у суду обґрунтованих підстав вважати розмір такої заборгованості такою, що не відповідає дійсному обсягу та періоду споживання послуги теплопостачання. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір у сумі 908 гривень з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved