Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №139, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Також, [PERSON] просила: залишити після розірвання шлюбу прізвище, яке набуте нею після реєстрації шлюбу « [PERSON] »; залишити проживати неповнолітню дитину з нею. Ухвалою судді від 25.05.2022 року позовна заява залишена без руху. Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, позивачкою начебто не заявляється питання про визначення місця проживання дитини з нею, водночас в прохальній частині вказує на необхідність залишити проживати неповнолітню дитину з матір`ю. Виходячи з назви позовної заяви та наведених у ній мотивів, можна стверджувати, що позивачка фактично просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивач мала усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви із зазначенням визначеного змісту позовних вимог, а у разі необхідності - здійснити доплату судового збору (а.с.11.). 07.06.2022 року на виконання ухвали судді від 25.05.2022 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , за змістом якої позивач не просить суд вирішувати спір та не заявляє вимогу саме про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а просить суд, з урахуванням висновків Верховного Суду, після розірвання шлюбу вирішити питання про залишення проживати неповнолітню дитину з матір`ю, проти чого не заперечує відповідач, що буде безпосередньо підтверджено останнім в ході розгляду справи (а.с.14, 15). Ухвалою судді від 11.07.2022 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.20). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.04.2009 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 139 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою (а.с.5). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір та спір про місце проживання дитини у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Що стосується вимог [PERSON] залишити після розірвання шлюбу прізвище, яке набуте нею після реєстрації шлюбу « [PERSON] », а також залишити проживати неповнолітню дитину з нею, суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Оспорювання - це наявність спору між учасниками цивільно-правових відносин про приналежність чи відсутність права в однієї із сторін. В свою чергу, способом захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. За змістом частин п`ятої, сьомої статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення. Відтак, враховуючи, що судом під час розгляду справи не встановлено факту порушення, оспорення або невизнання прав позивачки в частині залишення прізвища та місця проживання дитини з нею, а також зважаючи на те, що позивачка не заявляла позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, суд у відповідності до пункту першого частини п`ятої, сьомої статті 265 ЦПК України не вбачає підстав у резолютивній частині рішення зазначати висновки щодо вказаних питань.

Outcome: approved