Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Згідно позовних вимог просив суд, звернути стягнення на майно [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , що одержано в натурі, на користь [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , у розмірі 1 766 000 грн., в рахунок погашення боргу [PERSON] , померлого [INFO] . Звернути стягнення на майно [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , що одержано в натурі, на користь [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , у розмірі 1 766 000 грн., в рахунок погашення боргу [PERSON] , померлого [INFO] . Звернути стягнення на майно [PERSON] , що одержано в натурі, на користь [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , у розмірі 1 766 000 грн., в рахунок погашення боргу [PERSON] померлого [INFO] . Стягнути з [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] , [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] ІПН: [NUMBER] судовий збір по цій справі у розмірі 6 890 грн. В судовому засіданні позивач і його представник адвокат Марущак А.Ю. підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] заперечували щодо позовних вимог і просили суд відмовити у їх задоволенні. Додатково у письмових запереченнях зазначили, що позивач в своєму стверджує, що 17.01.2007 року ним були надані грошові кошти в розмірі 757 000 грн. та 29.03.2007 надано грошові кошти в розмірі 505 000 грн., [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та його спадщина була прийнята [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до позовної заяви позивач дізнався про смерть [PERSON] 27.02.2015 року та одразу подав до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора. Проте даний факт не відповідає дійсності з ступних підстав: по-перше, копія претензії, яку долучено до матеріалів справи не містить відмітки про прийняття її нотаріусом, ані інших доказів її направлення спадкоємцям. По-друге кредитор в даному випадку зобов`язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Оскільки, позивачем не підтверджено, що до нотаріальної контори були надані розписки та докази про погашення боргу, тому відповідний лист не можна вважати претензією вимогами кредитора та він не створює обов`язку для спакоємців відповідати за даним зобов`язанням. Також, на думку позивача саме розписки є єдиним підтвердженням укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та є підставою для стягнення грошових коштів з спадкоємців [PERSON] . Відповідачі заперечують те, що [PERSON] надавав розписку про отримання від позивача суми грошових коштів. Текст розписки має лише підпис, який, хоча і є схожим на підпис [PERSON] , але зроблений іншою особою. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , відповідно до розписки від 17.01.2007 року надав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 757 000 грн., що на момент складання розписки складало суму, еквівалентну 150\~000 доларів США. У відповідності до розписки, [PERSON] зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 150 000 доларів США не пізніше 17.01.2017 року у тій же валюті і в валюті України по діючому на день розрахунку курсу нацбанку (т1, а.с.8). Також, у відповідності до розписки від 29.03.2007 року позивач надав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 505 000 грн., що на момент складання розписки складало суму, еквівалентну 100 000 доларів США. У відповідності до зазначеної розписки, [PERSON] зобов`язався повернути мені грошові кошти у сумі, еквівалентній 100 000 доларів США не пізніше 17.01.2017 року у тій же валюті чи в валюті України по діючому на день розрахунку курсу нацбанку (т1, а.с.7). [INFO] позичальник [PERSON] помер (копія свідоцтва смерть (Т1, а.с.9), грошові кошти, що були запозиченні, позичальник повернув лише частково, у сумі, еквівалентний 50 000 доларів США. "то сума боргу на момент подачі позову, у відповідності до курсу Національного банку України складає 5 298 000 грн., що є еквівалентом 200 000 доларів США. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори звернулися відповідачі по справі, а саме: [PERSON] , [INFO] , яка успадкувала 1/3 частку спадщини спадкодавця, його син, [PERSON] , [INFO] , який успадкував 1/3\~частку спадщини спадкодавця, та отримав відповідне свідоцтво про право спадщини за законом та його дружина, [PERSON] , [INFO] , яка успадкувала 1/3 частку спадщини спадкодавця та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. За приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, зазначені спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. З відповіді Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова маса після померлого [PERSON] складається з: земельної ділянки, площею 0,1702 гектарів, розташованої на території [ADDRESS] ; житлового будинку, загальною площею 178,2 -кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] ; автомобіля марки Мерседес-Бенц 208Е, 1997 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/2 частки грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами виплат компенсацій на депозитному рахунку [NUMBER] по Договору банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року із залишком цілого вкладу 150 000 грн., та на рахунку нарахованих відсотків фізичної особи 26382006607725 по Договору банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року із залишком цілого вкладу 4 325,01 грн., які були відкриті в ПАТ «АктаБанк» що перебуває у стані ліквідації, які були перераховані 31.01.2015 року на рахунки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 17\~квітня 2018 року (справа за №522/407/15-ц). Судом встановлено, що після відкриття спадщини [INFO] , позивач звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора, в якій вказав, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого Рівного включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців про заборгованості [PERSON] у сумі, еквівалентній 200 000 доларів. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем в день відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідачі прийняли спадщину в розумінні ст. 1268 ЦК України, до складу якої в тому числі входять грошові зобов`язання. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Із змісту ч. 2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. Відповідно до положень ч.2 ст. 5 ЦПК України «Способи захисту, які застосовуються судом»: у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд вважає, що спосіб захисту права, що обрав позивач передбачений вищенаведеними нормами закону є ефективним засобом захисту, і є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню боргу включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідачі не надали суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову, ними не спростовані ті обставини, що позивач у відповідності до ст. 1282 ЦК України належним чином підтвердив наявність боргу та не порушив процедуру пред`явлення вимоги як кредитора. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи, що відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а отже є таким, що має відповідати за зобов`язаннями спадкодавця, приймаючи до уваги об`єм спадкової маси та суму, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved