Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що в січні місяці 2022 року їй стало відомо, що 14 січня 2022 року державний виконавець Ямпільського РВ ДВС відкрив щодо неї виконавче провадження №68146120 на підставі виконавчого напису №874 виданого 02 квітня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» нерухомого майна квартири, що знаходиться по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є майновими поручителями. У виконавчому листі також зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задоволити вимоги АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за кредитом 3784,11 доларів США; заборгованість за відсотками 3406,81 доларів США, комісія -690 доларів США, пеня 3937,44 доларів США, що становить 11 818 доларів США 36 центів, що за курсом НБУ на 13 лютого 2019 року становить 319 184 грн. 29 коп. Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису 3500 грн. Згідно виконавчого напису №874 від 02 квітня 2019 року, строк за який проводиться стягнення становить 11 років 9 місяців 18 днів (з 26.04.2007 р. по 13.02.2019 р.). Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. вчинений незаконно з порушенням вимог законодавства. Так, 26 квітня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та нею був укладений кредитний договір №VIY0GA00001327, відповідно до умов якого, вона оформила кредит у розмірі 15 000 доларів США на строк до 24 квітня 2017 року. Також, 27 квітня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та нею був укладений договір іпотеки квартири посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Катруком М.В. за № 801, відповідно до умов якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виступили майновими поручителями перед банком (іпотекодержателем) за зобов`язаннями по кредитному договору №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 р. на суму 16 502 доларів США на строк з 26 квітня 2007 р. по 24 квітня 2017 р. 12 березня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 р. у сумі 7083 доларів 56 центів США. 02 вересня 2015 року заочним рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 14 вересня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договорі від 26.04.2007 р. у сумі 7083 доларів 56 центів США. Звернувшись до суду з позовом банк використав своє право дострокового стягнення боргу, тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав 13 березня 2015 року. Таким чином, після звернення банку до суду, кредитний договорі припинив свою дію, а після ухвалення судового рішення, правовідносини сторін перейшли в площину виконання судового рішення. Проте, незважаючи на існування судового рішення про стягнення з неї заборгованості, банк звернувся до приватного нотаріуса, який 02 квітня 2019 року видав оскаржуваний виконавчий напис. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно умов договору іпотеки від 27.04.2007 року він укладався на строк з 26 квітня 2007 року по 24 квітня 2017 рік. Тобто строк дії іпотечного договору закінчився 24 квітня 2017 року. Банк після ухвалення судового рішення по 13 лютого 2019 р. здійснював нарахування відсотків, комісії та пені, не маючи для цього правових підстав. Ця обставина свідчить також проте, що заборгованість у виконавчому напису не є безспірною. Також, перед вчиненням оскаржуваного виконавчого напису відповідач належним чином не надсилав їй письмового повідомлення (вимогу) про погашення заборгованості, а тому нотаріус не мав законного права на вчинення виконавчого напису. Позивач також вказує, що виконавчий напис вчинений поза межами трирічного строку після ухвалення судового рішення. Так, 14 вересня 2015 року рішення суду набрало законної сили, тобто останній день вчинення виконавчого напису припадав на 15 вересня 2018 року, проте виконавчий напис №874 вчинений 02 квітня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку. Окрім цього, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, він вчинений 02 квітня 2019 року, а початок виникнення заборгованості, згідно змісту цього ж виконавчого напису настав 26 квітня 2007 року, тобто банк визнав, що саме з цієї дати виникла заборгованість і фактично з цього дня виникло право у відповідача примусового стягнення боргу. Отже, відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису з порушенням приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.4. п.3 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій». З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 02 квітня 2019 року, зареєстрований в реєстрі №874, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 29.04.2022\~від представника\~відповідача АТ\~КБ «Приватбанк»\~-\~Колодочка П.О.,\~до суду\~надійшов відзив\~на позов,\~в якому\~зазначено,\~що позовом АТ КБ «Приватбанк» не погоджується та заперечує щодо його задоволення. Вказав, що у позовній заяві [PERSON] визнає факт укладення з АТ КБ «Приватбанк» кредитного договору та договору іпотеки, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язання за ним, а також не заперечення [PERSON] щодо наявності заборгованості за кредитним договором, що відображено рішенням суду по справі №153/435/15-ц. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. По-друге зазначає, що видача виконавчого напису не виходить до видів діяльності банку, а отже Банк не є належною стороною відповідачем по даній справі. По-третє, позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. Факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу у позові відсутні. По-четверте, з приводу відсутності безспірності зазначає наступне: Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи . Щодо строку пропущеного строку давності зазначає наступне: у п.5.1 кредитного договору та п.28 Договору іпотеки було зазначено, що договори є дійсними до повного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позичальником [PERSON] , та іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на сьогоднішній день не виконано. Більше того, особа зловживає своїм правом на звернення до суду з меню ухилення від виконання договірних обов`язків. Тому договір досі чинний, а отже кредитор вправі вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. У разі визначення строку дії договору, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків зазначених в п.п.п. 3.1, 3.3. та 3.4. п.3 гласи 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з моменту закінчення строку дії договору. Договір не виконано, а отже він не припинив свою дію. Тому на момент вчинення виконавчого напису Банк мав право на звернення. Крім цього, винесене судове рішення у жодному раз не підтверджує факт виконання зобов`язання позичальником та іпотекодавцями перед АТ КБ «Приватбанк», а навпаки підтверджує таке право стягувача на повернення заборгованості. Враховуючи приписи п.5.1 Кредитного договору щодо строку його дії , застосування позиції ВП ВС від 28.03.2018 р по справі №444/9519/12 неможливе, оскільки обставини не тотожні: різні види кредиту, строк виконання зобов`язання та перегляд був обумовлений пропуском строку позовної давності. Позичальник та іпотекодавці своїх боргових зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» не виконали та досі мають заборгованість за договором. При цьому продовжують користуватися предметом іпотеки. Крім цього, жодного доказу визнання договорів недійсними матеріали позовної заяви та цивільної справи не містять. Таким чином, позивач свої позовні вимоги не підтвердив відповідними доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи здійснити за відсутності відповідача. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вітвіцький О.Ю., в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду письмову заяву вх.№4429 від 19.08.2022 в якій просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивача [PERSON] . Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України. Згідно поданого 29.04.2022 до суду відзиву на позов, просив розгляд справи здійснити за відсутності представника відповідача. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, вх.№4162 від 09.08.2022, в якій просила справу розглянути без її участі. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.3 ст. 211 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії кредитного договору №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року встановлено, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено в простій письмовій формі кредитний договір зі встановленою сумою кредиту в розмірі 16 502 доларів США в період з 26 квітня 2007 року по 24 квітня 2017 рік (а.с.15-18). З копії нотаріально посвідченого договору іпотеки квартири від 27 квітня 2007 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виступили майновими поручателями [PERSON] та уклали договір іпотеки із ЗАТ КБ «ПриватБанк». За даним договором іпотекою забезпечувалось виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року по поверненню кредиту в сумі 16 502 доларів США в строк з 26 квітня 2007 року по 24 квітня 2017 року включно. Предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS] (а.с.19-25). З копії заочного рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року у сумі 7083 доларів 56 центів США. Позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договорі від 26.04.2007 року у сумі 7083 доларів 56 центів США. Рішення вступило в законну силу 14 вересня 2015 року (а.с.7-8). З копії заяви про вчинення виконавчого напису встановлено, що 01 квітня 2019 року представник АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. із проханням вчинити виконавчий напис на Договорі іпотеки б/н від 27 квітня 2007 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року, в сумі 11 818 доларів США 36 центів станом на 13 лютого 2019 року. Строк за який необхідно провести стягнення становить 11 років 9 місяців 18 днів. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано кредитний договір, договір іпотеки, виписка з рахунку боржника із відміткою стягувача про непогашення заборгованості, вимога до [PERSON] про усунення порушень за Кредитним договором, документи про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення листа, установчі документи АТ «КБ «Приватбанк», довіреність та паспорт представника стягувача. Однак підтверджень отримання іпотекодавцями та боржником [PERSON] вимоги про усунення порушень зобов`язань відсутні. З копії виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. зареєстрованого в реєстрі №874 від 02 квітня 2019 року встановлено, що було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є майновими поручителями [PERSON] за її кредитним зобов`язанням за кредитним договором № VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задоволити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 11 818 доларів США 36 центів, з яких : 3784,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 3406,81 доларів США - заборгованість за відсотками, 690 доларів США - комісія, 3937, 44 доларів США пеня. Строк за який проводиться стягнення 11 років 9 місяців 18 днів, а саме з 26 квітня 2007 року по 13 лютого 2019 рік (а.с.10-11). З копії заяви про відкриття виконавчого провадження встановлено, що 03 листопада 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ямпільського відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із проханням прийняти до виконання виконавчий напис від 02 квітня 2019 року за №874 про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (а.с.12). З копії супровідного листа та постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено, що 14 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження №68146120 за виконавчим написом №874 від 02 квітня 2019 року про зверннення стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є майновими поручителями [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задоволити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 11 818 доларів США 36 центів, що за курсом НБУ становить 319 184 гривні 29 копійок та 3500 грн. витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису (а.с.13-14). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для звернення стягнення на нерухоме майно з підстав, що випливають з договору іпотеки. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України „Про нотаріат"). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів унормовано Главою 14 Закону України „Про нотаріат" та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України „Про іпотеку"). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України „Про іпотеку"). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), та мають бути враховані судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Підставами позову [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є: відсутність доказів, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про погашення заборгованості та доказів отримання позивачем такої вимоги; відсутність факту безспірності заборгованості боржника, оскільки звернення стягнення на майно здійснюється для погашення заборгованості поза межами трирічного періоду з моменту виникнення права такої вимоги, відсутність правових підстав для нарахування процентів, комісії і пені, які кредитор нарахував після звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредиту. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості, та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 127/7932/17, провадження № 61-27853 св18). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18), від 19 січня 2022 року в справі № 554/132/20 (провадження № 61-14692св21. Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку. Ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 201/11696/16-ц, від 18 жовтня 2019 року у справі № 591/6609/16-ц, від 07 жовтня 2021 року в справі №761/39464/16 (провадження №61-8875св21). Крім того, Велика Палата Верховного Суду кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі іпотечного договору від 27.04.2007, кредитного договору №VIY0GA00001327 від 26.04.2007, складеного банком розрахунку заборгованості, копій письмової вимоги про усунення порушень на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з описом вкладених поштових відправлень та розрахунковими документами про оплату послуг поштового зв`язку від 01.03.2019, а також заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 01 квітня 2019 року, в даних документах відсутні будь-які відомості (докази) щодо отримання позивачем вимоги про розмір заборгованості та її сплату. Встановивши, що матеріали справи не містять доказів вручення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором, а нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку, про те, що відповідачем не доведено належне повідомлення боржника щодо існуючої заборгованості, відсутні докази безспірності заборгованості, таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням процедури, визначеної законодавством, отже такий виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, із матеріалів справи, а саме з копії заочного рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року слідує, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007 року у сумі 7083 доларів 56 центів США. Позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договорі від 26.04.2007 року у сумі 7083 доларів 56 центів США. Правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, вказує на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису банк заявив до стягнення проценти, пеню та комісію за кредитом, нараховані після ухвалення Ямпільським районним судом Вінницької області рішення від 02 вересня 2015 року, яким було частково задоволено позов та стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007. З огляду на вказане, а також те, що АТ КБ «ПриватБанк» скористалося передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України правом вимоги щодо дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором №VIY0GA00001327 від 26.04.2007, наявними є ознаки відсутності безспірності заборгованості при вчиненні виконавчого напису, оскільки в такому (виконавчому написі) вказана заборгованість за відсотками за кредитом та пенею після ухвалення судового рішення від 02 вересня 2015 року Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 607/13646/18 (провадження № 61-21494св19), постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 461/4885/17 (провадження № 61-3474св19). При цьому строк заборгованості, на погашення якої провадиться стягнення за оспорюваним виконавчим написом, становить одинадцять років дев`ять місяців вісімнадцять днів, а саме з 26.04.2007 по 13.02.2019, що перевищує встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк з моменту виникнення у стягувача права вимоги. Доводи відзиву на позов щодо неможливості застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 до спірних правовідносин з посиланням на різні умови кредитних договорів у даних справах, суд відхиляє з огляду на застосування Верховним Судом цих же правових висновків про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України у інших постановах, та відносно інших видів кредитних договорів, тобто ці правові висновки є загальними. Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються судом доводи відповідача, про те, що позов пред`явлено до АТ КБ «ПриватБанк» як неналежного відповідача, з посиланням на те, що банк не вчиняє виконавчі написи, а оскільки спір стосується оскарження дій органу владних повноважень, то справа не підпадає під перелік справ, підвідомчих загальним судам відповідно до ст. 19 ЦПК України. У постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19), від 16 жовтня 2021 року в справі № 201/9570/18 (провадження № 61-7299св21) викладено правову позицію, згідно якої справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. З урахуванням вищевикладеного, саме АТ КБ «ПриватБанк», як стягувач та особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис є належним відповідачем по даній справі. Суд не може погодитися з посиланням відповідача на правові висновки Верховного Суду в постанові від 24 липня 2019 року в справі № 176/2251/18 (провадження № 61-10420св19), згідно з якими позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, з огляду на те, що предметом даного спору є не визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а стягнення суми кредитної заборгованості в судовому порядку, тобто правовідносини не є тотожними. Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року у справі №\~\~6-158цс15 з аналогічною позицією в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 09 вересня 2015 року в справі № 6-6347св15 та від 18 травня 2016 року в справі № 490/2908/15-ц є необґрунтованим, оскільки у зазначеній справі та у справі, яка розглядається, фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не є подібними. Враховуючи наведене, не є також релевантними посилання відповідача у відзиві на позов на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, і що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачка довела, що заборгованість за кредитним договором від 26.04.2007 року № VIY0GA00001327 на погашення якої приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинений оспорюваний виконавчий напис, на час вчинення такого не була безспірною, оскільки: по-перше, банком заявлено вимоги за період з 26.04.2007 року по 13.02.2019 року, тобто за період, що перевищує трирічний строк з моменту виникнення у стягувача права вимоги, а по-друге, така заборгованість розрахована стягувачем як сума заборгованості, сума відсотків за користування кредитними коштами, пеня та комісія, хоча 02 вересня 2015 року Ямпільським районним судом Вінницької області була встановлена інша сума заборгованості. Враховуючи наведене, суд вважає, що оспорюваний напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню з підстав доведеності позивачем того, що вимоги стягувача не були безспірними на момент вчинення виконавчого напису, а також нотаріусом було порушено процедуру вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також без наявності підтверджень отримання іпотекодавцями та боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Згідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.

Outcome: approved