Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , який близько десяти років у ній не проживає й на даний час знаходиться за межами України. У зв`язку із реєстрацією відповідача у даній квартирі вона не може належним чином користуватись нею, зокрема, не може оформити субсидію. В добровільному порядку [PERSON] не знімається з реєстрації у вказаній квартирі, тому просить визнати його таким, що втратив право користування цією квартирою. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. позов підтримала, просить задоволити. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2022 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Заслухавши представника позивачки, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з статтею Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 грудня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №648, зареєстрованим у Старокостянтинівському БТІ 20 грудня 2001 року в реєстрову книгу за №4197. У зазначеній квартирі з 08 травня 2018 року зареєстровано місце проживання [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, яка надійшла до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області 04 липня 2022 року. З часу реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , він у цій квартирі не проживав і не проживає на час розгляду справи в суді, оскільки виїхав на постійне місце проживання за межі України. Вказані обставини підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , які вказували, що син позивачки [PERSON] - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає вже близько десяти років, житловою площею не користується, оскільки проживає за кордоном. Оцінивши усі надані докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] ., оскільки відсутній у ній без поважних причин понад один рік. Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на її користь слід стягнути 992 грн. 40 коп. понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved