Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

22.10.2020 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «НВК «Техімпекс» до [PERSON] про стягнення боргу за договором безпроцентної позики. Позов обґрунтовується тим, що 03.08.2015 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 57/01, за умовами якого позивачем надано відповідачу безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн., яку останній зобов`язався повернути до 12.11.2017 року, однак зобов`язання не виконав, борг не повернув, на звернення з вимогою щодо повернення боргу не реагує, чим ухилився від виконання зобов`язання та вирішення спору мирним шляхом. У зв`язку з цим позивач змушений звертатися до суду на підставі наступного. Так, станом на день укладання договору [PERSON] перебував із ТОВ «НВК «Техімпекс» у трудових відносинах та займав посаду консультанта з маркетингу згідно з Наказом про прийняття на роботу № 10/04.11-К від 01.04.2011 року. Загальний розмір позики становить 5000000.00 грн., яка надається частинами (п. 2.1. та п. 3.1. договору). На підставі умов укладеного договору ТОВ «НВК «Техімпекс», як позикодавцем, надано [PERSON] , як позичальнику, безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок останнього, а саме: 02.11.2015 року у розмірі 516 900 грн., 05.01.2016 року у розмірі 212 500 грн. Термін позики за договором розпочався з моменту набуття ним чинності, а саме з моменту передачі коштів [PERSON] - 02.11.2015 року та закінчився по спливу 36 місяців з урахуванням додаткових 10 календарних днів, тобто 12.11.2017 року (п. 4.1 договору). 03.09.2022 року відповідачу було направлено вимогу № 932/08-20 від 03.08.2020 року про повернення безпроцентної позики, в якій позивач просить повернути надані кошти протягом 5 банківських з дня отримання вимоги, на яку надано відповідь листом від 08.09.2020 року, в якій відповідач посилається на відсутність у нього договору та документів щодо розрахунків між сторонами. Разом з тим, у разі втрати чи крадіжки документів, [PERSON] мав можливість звернутися з заявою до органів поліції або до ТОВ «НВК «Техімпекс» з проханням надання дублікату договору. Однак звернення з проханням надання дублікату договору до позивача не надходило. Позивач вважає, що з моменту підписання договору та перерахування за ним грошових коштів у відповідача виник обов`язок щодо повернення даних коштів. При тому, відповідальність за повернення яких покладено безпосередньо на відповідача, як на позичальника. Тому відсутність (втрата) договору не може бути підставою для не виконання належним чином зобов`язань за ним. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року в сумі 729 400 грн., суму інфляції - 116 266,36 грн., 3% річних - 638 000,36 грн., а також судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання, визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу. 18.11.2021 року до суду повернулися матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання ухвали суду про призначення експертизи, які були передані головуючому судді 01.12.2021 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року відмовлено в задоволенні заяви сторони позивача про забезпечення позову в цивільні справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи міститься відзив, який був поданий до суду 25.02.2021 року, в якому відповідач не погоджується з викладеними позивачем обставинами та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що він є не лише працівником, а й засновником ТОВ «НВК «Техімпекс». Пред`явленню позову передувала низка послідовних, заздалегідь спланованих злочинних дій, спрямованих на позбавлення його корпоративних прав на 50 % статутного капіталу вказаного товариства та спричинення збитків. Цей позов вважає черговою спробою безпідставно стягнути з нього грошові кошти. Пояснює, що Товариство було створене та зареєстроване як юридична особа 05.06.2003 року, одним із його засновників був його батько - [PERSON] . У подальшому він став одноособовим учасником Товариства. У 2011 році учасниками товариства стали також [PERSON] та [PERSON] із часткою у статутному капіталі 25 % кожен. У відзиві також зазначено, що 05.06.2019 року відповідача було затримано в Республіці Польща, куди він прибув у службове відрядження як засновник і як посадова особа ТОВ «НВК «Техімпекс». Після затримання у Польщі був обмеженим у праві залишати територію цієї держави на підставі рішення Окружного суду м. Краків. Справу щодо екстрадиції закрито 07.07.2020 року та 10.07.2020 року він повернувся до України. Водночас, користуючись його тимчасовою відсутністю, учасники ТОВ «НВК «Техімпекс» [PERSON] та [PERSON] у лютому 2020 року з використанням підроблених документів (нібито підписаних ним на території України - у період його фактичного постійного перебування у Польщі) прийняли протиправні рішення про виведення його зі складу учасників Товариства та передали статутний капітал ТОВ «НВК «Техімпекс» у власність новоствореної ними юридичної особи - ТОВ «НВК «Імперіум», чим завдали відповідачу збитків. За цим фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020100090002719 за ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того, господарським судом Київської області розглядається справа № 911/2958/20 за позовом до ТОВ «НВК «Техімпекс», ТОВ «НВК «Імперіум», пред`явленим з метою поновлення порушених корпоративних прав. Відповідач посилається також на те, що він засновник і посадова особа товариства мав право на заробітну плату та дивіденди (оскільки діяльність Товариства була прибутковою), а тому йому цілком вистачало відповідних виплат і не було потреби в отриманні позики. У серпні 2020 року, коли він отримав претензію ТОВ «НВК «Техімпекс» щодо повернення позики, він, не маючи будь-якої інформації з приводу нібито отримання позики, надав відповідь з пропозицією надіслати копії документів, які обґрунтовують вимоги директора Товариства. Однак відповіді не отримав. Наголошує, що він не підписував договір безпроцентної позики за № 57/01 від 03.08.2015 року. Підпис на отриманій копії цього договору йому не належить, а тому заявляє що цей договір є підробленим та не може використовуватися в якості доказу у справі. В письмових пояснення, що надійшли до суду 17.01.2022 року, сторона позивача зазначила про ухилення відповідача у прийнятті участі в експертизі, що свідчить про спосіб затягування судового процесу, а також ухиленні від відповідальності з огляду на дії відповідача по приховуванню належного йому майна, а також виклала фактичні обставини, які є аналогічними тим, що вказані в позовній заяві. У судове засідання, призначене на 09.08.2022 року, сторони не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, встановленому процесуальним законом. Представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання, з якого вбачається, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від сторони відповідача станом на момент розгляду справи жодних заяв та клопотань не надходило. В матеріалах справи міститься відзив, в якому викладені його заперечення щодо заявлених позовних вимог, які фактично полягали у оспорюванні ним підписання договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість, при призначена за клопотання сторони позивача судова почеркознавча експертиза проведена не була у зв`язку з несплатою відповідачем за її проведення попередньої вартості, що на думку суду свідчить про фактичне затягування розгляду справи. Суд враховує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вбачається, що справа перебуває в провадженні суду з жовтня 2022 року, про що відповідач обізнаний, однак, при цьому, не скористався правом на доведення своєї правової позиції. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Отже, позивачі та відповідачі мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, на захист своїх інтересів державою, у тому числі і право на своєчасний розгляд справи судом. Враховуючи викладене та виходячи з визначених у ст. 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони відповідача за наявними матеріалами справи. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вбачається, що позивач просить стягнути борг за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03.08.2015 року, позикодавцем в якого виступає - ТОВ «НВК «Техімпекс», а позичальником - [PERSON] . Пунктом 1.1. Договору встановлено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором, Позикодавець надає Позичальнику безпроцентну позику (0%), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором термін. Загальний розмір позики становить за цим Договором 5000000.00 грн. (п. 2.1. Договору). Згідно з п. 3.1., п. 3.2. Позикодавець надає позику Позичальникові в розмірі згідно п. 2.1. даного Договору частинами, після підписання Сторонами цього Договору, в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідних коштів Позикодавцем на картковий рахунок Позичальника, або в готівковому порядку передачі відповідних коштів Позикодавцем в касу Позичальника. За п. 4.1. та п. 7.1. Договору термін позики визначається з моменту набуття чинності цим Договором, тобто з моменту передачі коштів у сумі, визначеній п. 2.1 цього Договору, та діє 36 місяців до повного погашення Позичальником суми згідно з п. 2.1. даного Договору. Розділом 5 визначений порядок повернення позики, який передбачає, що позика повертається до повного її погашення частками в розмірі власний розсуд Позичальника з дати підписання даного Договору шляхом внесення відповідних коштів на розрахунковий рахунок чи в касу Позикодавця та у будь-якому випадку після закінчення терміну, визначеного в п. 4.1 цього Договору. Підтвердженням передачі коштів є квитанція з банку про перерахування відповідних коштів Позичальником на розрахунковий рахунок Позикодавця, або квитанція від прибуткового касового ордеру Позикодавця про отримання коштів від Позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Разом з тим, відповідач оспорював підписання ним вказаного договору, зазначав, що підпис йому не належить та договір є підробленим. За клопотанням сторони відповідача у справі ухвалою від 02.06.2021 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертів поставлено питання: чи виконаний підпис у документі - договір безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року у графі «підпис» як позичальник [PERSON] . На виконання ухвали ТОВ «НВК «Техімпекс» 21.07.2021 року надано суду оригінал договору безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року, який 26.07.2021 року було разом з матеріалами справи, копією ухвали та зразками підпису [PERSON] було до експертної установи. Однак, 18.11.2021 року до суду повернулися матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання ухвали суду у зв`язку тим, що станом на 17.11.2021 року відомості про сплату попередньої вартості за судову-почеркознавчу експертизу відсутні, тому ухвала суду залишена без виконання. В ухвалі суду від 02.06.2021 року було роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені нормами ст. 109 ЦПК України, за правилами якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Вбачається, що витрати по оплаті експертизи було покладено на [PERSON] . Таким чином, оскільки ухвала суду не була виконана у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку по оплаті експертизи, що унеможливило її проведення, суд вважає, що таким чином відповідач свідомо ухилився від участі в експертизі та не довів викладені ним у відзиві обставини. Інші доводи, викладені у відзиві, що могли б спростувати обставини, викладені в позовній заяві, зокрема, щодо перебування відповідачем поза межами України на день підписання оспорюваного ним договору, також не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторона позивача вказує, що на виконання умов укладеного між сторона договору ТОВ «НВК «Техімпекс», як позикодавцем надано [PERSON] , як позичальнику безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн., які були перераховані на картковий рахунок останнього: 02.11.2015 року у розмірі 516 900 грн.; 05.01.2016 року у розмірі 212 500 грн. На підтвердження вказаних обставин до позову надано копії банківських виписок ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (номери платіжних доручень 61644 від 02.11.2015 року та 62360 від 05.01.2016 року), які підтверджують факт отримання відповідачем спірних грошових коштів із зазначенням призначення платежу, відносно чого останній не надав жодних заперечень та спростувань. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що надані в матеріали справи банківські виписки є документами, які підтверджують укладення договору безпроцентної позики та засвідчують отримання грошової суми. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що 03.08.2015 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 57/01, за умовами якого позивачем надано відповідачу безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн., яку останній зобов`язався повернути до 12.11.2017 року, однак, зобов`язання не виконав, борг не повернув. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У визначені договором позики строки та станом на день подачі позову до суду відповідачем не повернуто надані йому в позику грошові кошти. Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягає стягненню з [PERSON] заборгованість за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03.08.2015 року в сумі 729 400 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 116 266,36 грн. та три проценти річних - 63 800,63 грн. за розрахунком, наданим стороною позивача у позовній заяві, який відповідає вимогам закону та не спростований стороною відповідача. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 13 642 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved