Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі також позивач чи А-Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі Анкети-заяви від 11.01.2018 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У позові зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 24.09.2021 виникла заборгованість у загальному розмірі 42179,38 грн., яка складається з наступного: 29863,81 грн. заборгованість за кредитом; 12315,57 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 42179,38 грн та понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2270,00 грн. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 11.01.2018 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг в А-Банку (далі Анкета-заява). [PERSON] -заява містить лише анкетні дані відповідача. В анкеті-заяві відсутні відомості щодо бажання отримати конкретні банківські послуги, а також відсутні відомості щодо бажання відповідача отримати кредитну картку (а.с. 7). Указана Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що він був ознайомлений з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. Жодних відомостей\~щодо номеру\~кредитної картки,\~строку її\~дії,\~розміру кредитного\~ліміту,\~відсоткової ставки,\~розміру пені\~та штрафних\~санкцій тощо\~указана Анкета-заява\~не містить. Крім Анкети-заяви позивач надає Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», у тому числі Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 7 звор.-12). Суд звертає увагу, що вказані документи не містять підпису відповідача. Позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки. Позивач надає розрахунок заборгованості за договором станом на 24.09.2021 на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у загальному розмірі 42179,38 грн., яка складається з наступного: 29863,81 грн. заборгованість за кредитом; 12315,57 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 5-6). Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Посилаючись на вищенаведені докази позивач вважає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. На думку позивача спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua), неодноразово змінювалися позивачем в односторонньому порядку, а сам позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відомостей щодо бажання відповідача укласти кредитний договір та отримати на певних умовах банківську картку, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцен-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів та Витяг Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцен-Банк», які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2018 шляхом підписання Анкети-заяви. Даний висновок суду узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності. Оцінюючі надані позивачем докази суд також зазначає наступне. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20 висловив правову\~позицію про правильне застосування норм права, яка полягає у наступному. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється\~шляхом фіксації\~волі сторони\~(сторін)\~та його\~змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально\~відтворюють волю\~сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З огляду на наведений правовий висновок, відсутні підстави вважати, під час підписання відповідачем Анкети-заяви ним було висловлена воля до укладання кредитного договору, оскільки Анкета-заява містить лише анкетні відомості з персональними даними відповідача. Матеріали справи не містять жодного доказу, у якому текстуально відтворена воля відповідача укласти з позивачем кредитний договір, чи отримати інші банківські послуги, у тому числі відкрити будь-який картковий рахунок. Ураховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду від 23.05.2022, яка є обов`язковою до застосування, слід дійти висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору. Що стосується наданого позивачем розрахунку, суд зазначає наступне. Указаний розрахунок виконаний представником відповідача Шкапенко О.В. Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі Положення). Відповідно до пп. 14 п. 1 цього Положення первинним є документ, що містить відомості про операцію. Пунктом 6 Положення встановлено, що саме банк\~зобов`язаний забезпечити: 1) документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); 2) своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; 3) дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку; 4) виконання відокремленими підрозділами потрібних процедур внутрішнього контролю; 5) формування та зберігання відокремленими підрозділами первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів відповідно до вимог законодавства України; 6) формування звітності в розрізі відокремлених підрозділів; 7) надання інформації в розрізі відокремлених підрозділів банку зовнішнім користувачам (Національному банку України, органам статистики та іншим органам відповідно до вимог законодавства України). Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. До позовної заяви позивач не додав жодного первинного бухгалтерського документу, в тому числі особового рахунку чи виписки з нього. Не надано також підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про зміну відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит та в якому розмірі, яких саме платежів, коли саме і в яких сумах відповідач не сплатив заборгованість. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. Отже, позивач до суду не надав жодного первинного документа, з якого можна було б встановити факт користування [PERSON] кредитною карткою А-Банку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та надання позивачем відповідачеві кредитних коштів у користування. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054\~ЦК України та

Outcome: dismissed