Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

у січні 2022 року позивач звернувся до Голосіївського суду м. Києва з позовом ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якому просив суд: - Стягнути з відповідача Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 25 277,05 грн.; - Зобов`язати Державне підприємство «Українська державна база авіаційної охорони лісів» нарахувати та виплатити йому [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Мотивує позовні вимоги наступним, 25.07.2013 року він працював льотчиком-спостерігачем Чернігівського авіавідділення в ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів». Наказом ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» від 10.08.2016 р, № 49/к. його звільнено із займаної посади з 11.08.2016 року, згідно з п.5 ст. 36 КЗпП України. Однак, у день звільнення повний розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, з ним проведено не було. З січня 2016 року ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» припинила виплачувати позивачу заробітну плату. При цьому, він продовжував працювати і належним чином виконував свою трудову функцію. Державним агентством лісових ресурсів України видано наказ від 29.04.2016 р № 222 «Про припинення Державного підприємства «Українська державна база авіаційної охорони лісів», у якому відповідно до п.1 цього наказу визначено припинити ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів», код згідно з ЄДРПОУ 16392798, місцезнаходження: 01013, м Київ, вул. Деревообробна, 1, шляхом реорганізації, а саме: приєднання до ДП «Лісогоподарський інноваційно- аналітичний центр». Станом на 30.12.2021 р. ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» є такою, що перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не припинила свою діяльність. Як вбачається із наказу ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» від 29.06.2016р.№17, визнано, що простій у роботі ДП «Укравіабаза» виник не з вини працівників. При цьому вказано, що працівники мають перебувати на робочих місцях та дотримуватися Правил Внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з довідки №20 від 06.02.2017р., з січня 2016р. по серпень 2016 р. йому нарахована заробітна плата за останні 8 місяців 2016 р. та складає заборгованість розмірі 25 277,05. Посадовий оклад позивача становить 2784 грн. ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» не виплатила йому заробітну плату, та не розрахувалася з ним за наступні місяці, а саме: -січень 2016 - 1374,69 грн.; лютий 2016 - 3836,54 грн.; березень 2016- 2 7836,52 грн.; квітень 2016 - 2923,20 грн.; травень 2016 -2923,20 грн.; червень 2016 - 2 878,25 грн.; липень 2016 - 1951,70 грн.; серпень 2016 - 6605,49 грн. Загалом за ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" перед позивачем рахується заборгованість 25 277,05 невиплаченої заробітної плати. Листом Державного агентства лісових ресурсів України № 05-44/3105-16 від 30.05.2016 року, його повідомили, що заборгованість із заробітної плати утворилося внаслідок відсутності бюджетного фінансування, а також, що заборгованість буде погашатися за рахунок коштів ДП «Лісогоподарський інноваційно-аналітичний центр». Проте ДП «ЛІАЦ», не провело державну реєстрацію реорганізації щодо приєднання ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів», у зв`язку з чим він немає можливості звертатися до них з питанням погашення заборгованості із заробітної плати. Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Статтею 3 зазначеного вище Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач просить суд зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки виплати - з січня 2016 року. Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, на його думку, становитиме близько 10000 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 17.05.2022 року (а.с. 22). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 19.07.2022 року представник відповідача Харчук В.В. ознайомлений з матеріалами справи (а.с. 26, 27). Ухвалою суду від 17.05.2022 року розгляд справи був відкладений на 30.08.2022 року для забезпечення дотримання реалізації прав сторін подати відповідні заяви по суті спору. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого заперечень від позивача не надійшло, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що з 25.07.2013 року позивач працював льотчиком-спостерігачем Чернігівського авіавідділення в ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів, що підтверджується наказом про прийом на роботу № 72/к. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою. Відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України оплата праці працівників бюджетних установ та нарахування на заробітну плату є захищеними видатками бюджету. Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З січня 2016 року ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» припинила виплачувати позивачу заробітну плату. При цьому, він продовжував працювати і належним чином виконував свою трудову функцію. ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» не виплатила йому заробітну плату та не розрахувалася з ним за наступні місяці, а саме: січень 2016 - 1374,69 грн.; лютий 2016 - 3836,54 грн.; березень 2016- 2 7836,52 грн.; квітень 2016 - 2923,20 грн.; травень 2016 -2923,20 грн.; червень 2016 - 2 878,25 грн.; липень 2016 - 1951,70 грн.; серпень 2016 - 6605,49 грн. Загалом 25 277,05 невиплаченої заробітної плати. Згідно з довідки № 20 від 06.02.2017р., з січня 2016р. по серпень 2016 р. йому нарахована заробітна плата за останні 8 місяців 2016 р. та складає заборгованість розмірі 25 277,05. Посадовий оклад позивача становить 2784 грн.(а.с.8) Відповідно Положення про Державне агентство лісових ресурсів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 року № 521 Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. Згідно пункту цього 3 Положення основними завданнями Держлісагентства є зокрема реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Відповідно до п.п. 18 п. 11 Положення Голова Держлісагентства утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Держлісагентства. Державним агентством лісових ресурсів України видано наказ від 29.04.2016 р № 222 «Про припинення Державного підприємства «Українська державна база авіаційної охорони лісів», у якому відповідно до п.1 цього наказу визначено припинити ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів», код згідно з ЄДРПОУ 16392798, місцезнаходження: 01013, м Київ, вул. Деревообробна, 1, шляхом реорганізації, а саме: приєднання до ДП «Лісогоподарський інноваційно- аналітичний центр».(а.с.18-19). Станом на 30.12.2021 р. ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» є такою, що перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не припинила свою діяльність. Згідно з ч.5 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, відповідачем є ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів». Згідно з п. 5 ст. 74 Господарського кодексу України Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Листом Державного агентства лісових ресурсів України № 05-44/3105-16 від 30.05.2016 року, зазначено, що заборгованість із заробітної плати утворилося внаслідок відсутності бюджетного фінансування, а також, що заборгованість буде погашатися за рахунок коштів ДП «Лісогоподарський інноваційно-аналітичний центр» (далі ДП «ЛІАЦ»).(а.с.16) Проте ДП «ЛІАЦ», не провело державну реєстрацію реорганізації щодо приєднання ДП Українська державна база авіаційної охорони лісів", у зв`язку з чим позивач не має законної підстави звертатися до них з питанням погашення заборгованості із заробітної плати. Наказом ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» від 10.08.2016 р, № 49/к. позивача звільнено із займаної посади з 11.08.2016 року, згідно з п.5 ст. 36 КЗпП України. (а.с.11). У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, у день звільнення повний розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, з позивачем проведено не було. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає невиплачена заробітна плата у розмірі 25277,05 згідно з довідкою № 20 від 06.02.2017 року (а.с.8). Щодо позовних вимог про позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Статтею 3 зазначеного вище Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою КабінетуМіністрівУкраїнивід 21 лютого 2001 р. № 159. Відповідно до п. 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, сума компенсації позивачеві невиплаченої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати повинна обчислюватись таким чином на момент фактичного розрахунку відповідача з ним. З урахуванням наведеного та враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність відзиву від відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. На підставівикладеного, ст. ст. 116, 117 КЗпПУкраїни,

Outcome: approved