Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про відновлення меж земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2009, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., реєстровий № 2-471. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0987 кв.м., кадастровий номер ділянки 2310100000:04:005:0308, яка передана у власність відповідно до рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] ». У 2017 році сусід [PERSON] на межі між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] демонтував існуючу межову споруду (дерев`яний штахетник) та побудував збірнийбетонний паркан самовільно, без попереднього узгодження з позивачкою, як суміжним землевласником, з частковим зайняттям її земельної ділянки [ADDRESS] . Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району у листі від 07.09.2018 №Г-0886 підтвердила порушення з боку відповідача меж земельної ділянки позивачки. Проведеними КП «Градпроект» точними вимірюваннями та винесення меж земельної ділянки [ADDRESS] в натурі (на місцевості), відповідно до технічної документації із землеустрою, про що свідчить топографічна зйомка, підтверджено факт порушення межі земельної ділянки [ADDRESS] з боку земельної ділянки [ADDRESS] , а саме під час будівництва збірного бетонного паркану заввишки 2 метри [PERSON] були порушені межі земельної ділянки [ADDRESS] розмірами 0,19 м. х 20,74 м. х 0,03 м. х 20,74 м. Посилаючись на ст.152 ЗК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-841цс-16, згідно якої право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними, позивачка просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до висновку КП «Градопроект» від 23.08.2018 (дані топографічної зйомки) шляхом демонтажу бетонного паркану розміром 20,74 м. на відстань 0,19 м. та 0,03 м. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати на проведення топографо-геодезичної зйомки в сумі 1617,60 грн. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Черкашин І.І. просить відмовити у позові з тих підстав, що [ADDRESS] належить до комунальної власності, а не на праві приватної власності. Сторони не узгодили межі земельної ділянки. Раніше між сторонами існували домовленості та узгодження меж земельної ділянки, однак позивачка відкликала свій підпис під узгодженням меж земельної ділянки, у зв`язку з чим і відповідач відкликав також свій підпис під узгодженням меж земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача також в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що для обґрунтування позовних вимог щодо відновлення меж земельної ділянки позивач мав замовити комплекс заходів, передбачених чинним законодавством для відновлення меж ділянки, які б включали в себе проведення кадастрової зйомки, геодезичне встановлення меж земельної ділянки, встановлення межових знаків і обов`язкове залучення суміжних землекористувачів під час проведення даних заходів. Всього цього позивачем не було зроблено. Натомість, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав топографічну зйомку, здійснену на замовлення третьої особи, виконану КП «Градпроект» . Висновків щодо порушення відповідачем меж земельної ділянки дана схема не містить. Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 11.04.2018 року, затвердженого Головою РА ЗМР по Дніпровському району, не виявлено зайняття земельної ділянки позивача. Також просив суд критично підійти до формулювання позовних вимог позивачем, в яких він просить відновити межі його земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до Висновку КП «Градпроект» від 23.08.2018. Однак в матеріалах справи не міститься документа «Висновок КП «Градпроект» від 23.08.2018 р.», а також не зрозуміло, який чином можна відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, який міститься разом з витягом з ДЗК і на якому не має жодних позначень щодо зайняття земельної ділянки позивача відповідачем. Представник відповідача в судове засідання 19.08.2022 не з`явився, просив справу розглянути без участі відповідача та його представника та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2009, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., реєстровий № 2-471, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується також витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ . Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] », земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:04:005:0308, площею 0,0987 кв.м., передана у власність [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , розташованого, відповідно, на суміжній земельній ділянці. Згідно пояснень сторін, у 2017 році [PERSON] на межі між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] демонтував існуючу межову споруду (дерев`яний штахетник) та побудував збірнийбетонний паркан. [PERSON] відкликала свій підпис на приватизацію земельної ділянки суміжному землекористувачу по [ADDRESS] [PERSON] , що вбачається з листа Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 13.07.2017 №1314/02-03. За зверненням [PERSON] 11.04.2018 було проведено обстеження земельної ділянки [ADDRESS] , внаслідок якого за результатами вимірювання рулеткою не виявлено факту встановлення [PERSON] паркану з частковим зайняттям земельної ділянки [ADDRESS] . Рекомендовано для проведення точних вимірювань звернутись до сертифікованого інженера-геодезиста щодо встановлення меж земельної ділянки [ADDRESS] в натурі, відповідно до технічної документації із землеустрою, та закріплення їх межовими знаками. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району у листі від 07.09.2018 №Г-0886 підтвердила порушення з боку відповідача меж земельної ділянки позивачки, посилаючись на проведені КП «Градпроект» точні вимірювання та винесення меж земельної ділянки [ADDRESS] в натурі (на місцевості), відповідно до технічної документації із землеустрою. Топографічна зйомка підтверджує факт порушення межі земельної ділянки [ADDRESS] з боку земельної ділянки [ADDRESS] , а саме під час будівництва збірного бетонного паркану заввишки 2 метри [PERSON] були порушені межі земельної ділянки [ADDRESS] розмірами 0,19 м. х 20,74 м. х 0,03 м. х 20,74 м. На адресу [PERSON] районною адміністрацією направлено листа з повідомленням про порушення межі земельної ділянки та запропоновано відновити межі земельної ділянки до стану, який існував до встановлення бетонного паркану, або іншим чином знайти порозуміння з [PERSON] . У зв`язку з відсутністю домовленості [PERSON] звернулась до суду, просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до висновку КП «Градопроект» від 23.08.2018 (дані топографічної зйомки) шляхом демонтажу бетонного паркану розміром 20,74 м. на відстань 0,19 м. та 0,03 м. Відповідач у своїх запереченнях посилався в тому числі на те, що новий паркан ним було встановлено на місці старого штахетного паркану, згідно фактичного землекористування. При виділенні позивачці у власність земельної ділянки межі її земельної ділянки були встановлені не згідно з межами фактичного землекористування, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою [ADDRESS] , не містить акту погодження меж земельної ділянки з ним як суміжним землекористувачем, що призвело до порушення порядку її оформлення,а тому рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] » являється протиправним. Доказів на підтвердження цих обставин відповідачем не надано, з наведених підстав відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, яка не була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. Позивачкою на підтвердження факту порушення межі земельної ділянки №3 надано топографічну зйомку, проведену КП «Градпроект» на замовлення [PERSON] . Однак, позивачем не надано такого документа як «Висновок КП «Градпроект» від 23.08.2018 р.», на який він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Надана ж суду схема не містить жодних висновків щодо порушення відповідачем меж земельної ділянки. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і належить [PERSON] , та земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться у користуванні [PERSON] . Згідно доводів позову [PERSON] , порушення відбулося внаслідок того, що [PERSON] при встановленні паркану не врахував межі земельних ділянок, внаслідок чого встановлений ним залізобетонний паркан був розміщений на земельній ділянці, яка є власністю позивачки. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створені власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову, характер порушеного права позивача) та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц зазначено, що на підтвердження факту порушення прав позивача мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Відповідно до частин першої, другої ї статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно з частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Висновку експерта чи спеціаліста на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано, клопотань про призначення судом експертизи сторонами заявлено не було, обставин для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, у суду не було. Враховуючи принцип змагальності про те, що стороною позивача не доведено достатніми і беззаперечними доказами обставини, які мають значення для вирішення цього спору, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, і відсутність підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed