Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] від 01.02.1961 року [NUMBER] та архівна довідка, видана Державним архівом Івано-Франківської області від 06.12.2021 року №Р-45 (Ц)/06-06. Позивач зазначає, що [PERSON] за життя склав два заповіти: перший - 02.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Андріїв М.В., за реєстровим № 601, відповідно до якого [PERSON] все його нерухоме та рухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він мав право, заповів своєму рідному братові - [PERSON] ; другий - 19.11.2014, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзерою Ларисою Олександрівною за реєстровим номером № 580, відповідно до якого [PERSON] призначив спадкоємцем всього свого майна, яке йому належало на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також всього того, на що за законом він мав право, свого брата [PERSON] . [INFO] заповідач [PERSON] помер, про що Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2021 року. На час смерті, [PERSON] належало таке майно: квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв. м. та комора в підвалі 2.0 кв. м.; 1/2 земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,3498 га, що знаходяться на території Бурштинської міської ради (земельна ділянка площею 0,1295 га, кадастровий номер: 2621210300:01:002:0377 (1/2земельної ділянки загальною площею 0,2591 га); 1/2 земельної ділянки кадастровий номер: 2621210300:01:003:0421 загальною площею 0,0907 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ); 1/2 домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] . 12.10.2021 року [PERSON] звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. 11.10.2021 року. 08.11.2021 року [PERSON] звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті рідного брата - [PERSON] . Однак, державний нотаріус у письмовій відповіді від 12.11.2021 № 3424/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 19.11.2014 з тих підстав, що у тексті заповіту зазначено, що заповіт прочитано [PERSON] вголос та ним підписано власноручно, а у посвідчувальному написі зазначено: «заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] ….», що суперечить один одному та ставить під сумнів здатність заповідача самостійно прочитати документ на момент його посвідчення. Зокрема, Державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. трактує, що фраза, заповіт прочитаний заповідачу вголос, може свідчити про виконання нотаріусом вимог п. 6 Глави 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), згідно якого «якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відмітка. В такій ситуації, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт відповідно до п. 1.11. Глави 3 Розділу ІІ Порядку посвідчення заповіту має відбутися не менше ніж при двох свідках. Проте, у вищевказаному заповіті інформація про те, що він посвідчувався в присутності свідків відсутня, що суперечить ст. 1253 ЦК України, згідно якої у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 1248 ЦК України, присутність не менше ніж двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою». Державний нотаріус, посилаючись на положення ст. 1257 ЦК України, та п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказав, що заповіт [PERSON] від 19.11.2014 року, не відповідає вимогам законодавства та не може бути прийнятим в якості підстави для видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також, державний нотаріус вказує, що у випадку, якщо позивач незгідний із вказаними аргументами та заперечує проти видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] за законом, а саме відповідачам [PERSON] та [PERSON] , то має право звернутися до суду. Позивач зазначає, що він звернувся шляхом подання заяви 12.10.2021 року, до Третьої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , тобто виявив свій намір на прийняття спадщини за заповітом свого померлого брата - [PERSON] до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України. Таким чином у позивача існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, адже Третя Львівська державна нотаріальна контора у письмовій відповіді від 12.11.2021 № 3424/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 19.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзерою Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 580, тому він просить позов задовольнити повністю. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності передано за підсудністю на розгляд до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2022 року відкрито загальне судове провадження у справі. 23.02.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кожушко Л.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено що [PERSON] визнає позовні вимоги у повному обсязі. 20.06.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сащука М.М., в якому зазначено, що [PERSON] позовні вимоги заперечує. 23.06.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від 20.06.2022 року від представника позивача - адвоката Пастернак О.О. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просять задовольнити позов. Зазначили, що воля заповідача скерована на спадкування майна його рідним братом [PERSON] , що підтверджує складення двох ідентичних заповітів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кожушко Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечує. [PERSON] , який є спадкодавцем, завжди зазначав [PERSON] , що все майно повинно перейти до його брата - позивача. Спадкодавець увесь час перебував у доброму здоров`ї, сам вів господарство, добре бачив, водив автомобіль. [PERSON] мав впертий характер. Відповідачка [PERSON] , вважає, що волевиявлення померлого є головним. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сащук М.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладених у відзиві, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] прийняв спадщину за законом, адже він є сином померлого та є спадкоємцем першої черги, а позивач спадкоємцем другої черги. Відмова нотаріуса не оскаржена. Представник відповідача вважає, що заповіти є недійсними. Представник третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідачів, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на таке. Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] від 01.02.1961 року [NUMBER] та архівною довідкою, виданою Державним архівом Івано-Франківської області від 06.12.2021 року №Р-45 (Ц)/06-06 вбачається, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] /а. с. 20-21/. 02.09.2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Андріїв М.В., за реєстровим № 601, відповідно до якого [PERSON] все його нерухоме та рухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він мав право, заповів своєму рідному братові - [PERSON] /а. с. 22/. 19.11.2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзерою Л.О. за реєстровим номером № 580, відповідно до якого [PERSON] призначив спадкоємцем всього свого майна, яке йому належало на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також всього того, на що за законом він мав право, свого брата [PERSON] /а. с. 23/. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 16.03.1994 № 16654, виданого згідно з розпорядженням № 298, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв. м. та комора в підвалі 2.0 кв. м. /а. с. 28/. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину №1742 від 26 липня 2005 року за заповітом [PERSON] (мати померлого) посвідченого нотаріусом Галицького РНО Дирда Н.А.14.03.2000 і зареєстрованого в реєстрі за № Д-45, [PERSON] належать 1/2 земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,3498 га, що знаходяться на території Бурштинської міської ради. Дані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Бурштинською міською радою Галицького району «12» грудня 2000 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №274 та складаються із двох земельних ділянок площами 0,2591 га та 0,0907 га, а саме: земельна ділянка площею 0,1295 га, кадастровий номер: 2621210300:01:002:0377 (? земельної ділянки загальною площею 0,2591 га), яка знаходиться за адресою: урочище «За Цвинтарем», м. Бурштин, Івано-Франківська область, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку Серія №296855 від «05» серпня 2011 року; 1/2 земельної ділянки кадастровий номер: 2621210300:01:003:0421 загальною площею 0,0907 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.06.2016 року, виданий Відділом Держгеокадастру у Галицькому районі Івано-Франківської області. Інша частка 1/2 земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,3498 га, що знаходяться на території Бурштинської міської ради належать на праві приватної власності [PERSON] , племінниці померлого, яка успадкувала дане майно за своєю бабусею [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1737 від 26 липня 2005 року /а. с. 31, 39/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №1740 від 26 липня 2005 року за заповітом [PERSON] (мати померлого) посвідченого нотаріусом Галицького РНО Дирда Н.А.14.03.2000 і зареєстрованого в реєстрі за № Д-45 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12742010 від 04.12.2006 року, [PERSON] належать 1/2 домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] /а. с. 40/. Інша частка 1/2 домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , племінниці померлого, яка успадкувала дане майно за своєю бабусею [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1735 від 26 липня 2005 року /а. с. 43/. [INFO] [PERSON] помер, про що Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2021 року /а. с. 24/. 12.10.2021 року [PERSON] звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. 11.10.2021 року /а. с. 25/. 08.11.2021 року [PERSON] звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті рідного брата - [PERSON] . З листа Третьої Львівської державної нотаріальної контори від 12.11.2021 № 3424/02-14 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 19.11.2014 року з тих підстав, що у тексті заповіту зазначено, що заповіт прочитано [PERSON] вголос та ним підписано власноручно, а у посвідчувальному написі зазначено: «заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] », що суперечить один одному та ставить під сумнів здатність заповідача самостійно прочитати документ на момент його посвідчення. Державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. трактує, що фраза, що заповіт прочитаний заповідачу вголос, може свідчити про виконання нотаріусом вимог п. 6 Глави 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), згідно якого «якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відмітка. В такій ситуації, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт відповідно до п. 1.11. Глави 3 Розділу ІІ Порядку посвідчення заповіту має відбутися не менше ніж при двох свідках. Проте, у вказаному заповіті інформація про те, що він посвідчувався в присутності свідків відсутня, що суперечить ст. 1253 ЦК України, згідно якої у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 1248 ЦК України, присутність не менше ніж двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Державний нотаріус, посилаючись на положення ст. 1257 ЦК України, та п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказав, що заповіт [PERSON] від 19.11.2014, не відповідає вимогам законодавства та не може бути прийнятим в якості підстави для видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також, державний нотаріус вказує, що у випадку, якщо позивач незгідний із вказаними аргументами та заперечує проти видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] за законом, то позивач має право звернутися до суду. В такому випадку відповідно до п. 4.13 Порядку «а обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом / а. с. 26-27/. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1234 ЦК України визначає, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до положень частини третьої статті 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 1 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 30.04.2021 у справі № 272/583/19 зазначив, що недотримання встановленої законом форми посвідчувального напису в момент посвідчення заповіту не є достатньою правовою підставою для визнання незаконною вказаної нотаріальної дії, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України зазначено, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заповідач, [PERSON] , мав вади зору та не міг самостійно читати, крім того жодним органом не встановлено факту нікчемності заповіту від 19.11.2014 року, а тому суд вважає хибними припущення державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. стосовно того, що заповідач мав фізичні вади, які не надали йому змогу прочитати самостійно текст заповіту, а тому порушено процедуру оформлення заповіту, оскільки були відсутні два свідки при складенні такого заповіту. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що як в заповіті від 19.11.2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Дзерою Л.О. Галицького районного нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за №580, так і в заповіті від 02 вересня 2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Андріїв М.В., заповідач все належне йому майно заповідав своєму брату [PERSON] . Таким чином, простежується дійсна послідовна воля померлого заповісти все його нерухоме та рухоме майно, належне йому на дату його смерті саме позивачу. Перший та другий заповіти були складені на користь [PERSON] , а не на користь відповідачів. Таким чином, оцінивши надані та здобуті докази, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, оскільки заповіт від 19.11.2014 року є належним чином оформленим та жодним органом не визнаний нікчемним, суду не надано доказів того, що заповідач мав фізичні вади зору, із заповітів від 02.09.2013 року та 19.11.2014 року простежується дійсна послідовна воля померлого заповісти все його нерухоме та рухоме майно, належне йому на дату його смерті саме позивачу, тому за позивачем слід визнати право власності на все майно, яке перебувало у власності померлого [PERSON] у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved