Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

20.07.2022 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на частину квартири, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 24 жовтня 1997 року між відповідачами (продавцями) [PERSON] і [PERSON] (яка діяла від свого імені та імені [PERSON] ), з одного боку, та позивачами (покупцями) [PERSON] і [PERSON] , з іншого боку, було укладено договір № 1765, згідно якого відповідачі продали, а позивачі купили 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а саме: 1/6 частину вказаної квартири купив позивач [PERSON] , 1/2 частини вказаної квартири купила позивачка [PERSON] . На момент укладання договору купівлі-продажу вказана квартира на праві сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.06.1993 року, зареєстрованого в Первомайськом МБТІ за № 12771, та на підставі свідоцтва про виділення часток, посвідченого приватним нотаріусом Сулімою В.Ф. 03.10.1997 року за № 1254, належала: [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] (відповідачка по справі), [PERSON] (позивач по справі) - по 1/3 частині кожному. Вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі 24.10.1997 р. за № 1765. Відповідно до умов вказаного договору 2/3 частини зазначеної квартири було продано за 5000 гривень, які були отримані продавцями до підписання договору купівлі-продажу. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: продавці передали, а покупці прийняли в управління та користування 2/3 частини спірної квартири, сплативши іншій стороні (до підписання договору) її договірну вартість, що є доказом того, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Тобто, правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцями було звільнено приміщення, передані ключі, вони знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по правочину не заявляв. На час укладення договору, сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Вважають, що умови даного договору вони виконали повністю. В теперішній час виникла необхідність розпорядитися вищевказаною квартирою, але позивачі не можуть цього зробити, оскільки з`ясувалося, що ними не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Вирішити дане питання з відповідачами немає змоги, оскільки вони вважають, що усі умови договору виконані в повному обсязі. Позивачі з часу укладення договору купівлі-продажу проживають в даній квартирі, проводять поточні ремонти, сплачують комунальні платежі. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачі надали суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі надали заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просять розглянути справу їх відсутність та задовольнити позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 24.10.1997 р. між [PERSON] і [PERSON] (яка діяла від свого імені та імені [PERSON] ), з одного боку, та [PERSON] і [PERSON] , з іншого боку, договору купівлі-продажу 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а саме: 1/6 частину вказаної квартири купив позивач [PERSON] , 1/2 частини вказаної квартири купила позивачка [PERSON] . Даний договір було зареєстровано 24.10.1997 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 1765, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] і [PERSON] передали, а [PERSON] і [PERSON] прийняли в управління та користування частини спірної квартири, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 5000 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved