Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

28.12.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості перед ним за договором позики, укладеним 25.11.2019 з [PERSON] , у сумі 2732118,86 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під номером [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею - 51,5 кв. м., загальною площею квартири - 108,2 кв. м., яка належить [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів (електронних аукціонів) у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення відповідних виконавчих дій. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступне. 25.11.2019 між ним, як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передав у власність [PERSON] , а останній прийняв, грошові кошти в розмірі 1643169,90 грн., що в еквіваленті складало 68000 доларів США за курсом НБУ станом на 25.11.2019 (100 доларів США 2416,4262 грн.). Зазначені грошові кошти [PERSON] прийняв у власність та зобов`язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів до 25.11.2020. Позивач наголошує, що договір позики посвідчений нотаріально, в дату його укладання 25.11.2019, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І., зареєстрований в реєстрі за № 2310. Крім того, у п. 2 договору позики міститься положення про те, що відповідач [PERSON] свідчить про отримання ним коштів, зазначених у п. 1 договору, від [PERSON] повністю при укладенні договору позики. Сторони домовилися про юридичну відповідальність [PERSON] у випадку неповернення або несвоєчасного повернення останнім позики. Відповідно до п. 12 договору позики визначено: якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики в строк, обумовлений цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення. Сплата позичальником пені не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість в повному обсязі. Крім того, цим же пунктом 12 договору позики встановлено: якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики в строк, обумовлений цим договором, позичальник також зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця 24% (двадцять чотири відсотки) річних за весь час користування позикою (з дати її отримання та до моменту повного повернення). Позивач також посилається на п. 1 договору позики, згідно з яким сторони визначили, що забезпеченням виконання зобов`язань відповідача [PERSON] перед позивачем з повернення позики за договором позики буде іпотека квартири під номером [ADDRESS] (два/один). 25.11.2019 в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] , в тому числі забезпечення повернення боргу, сплати інших платежів, передбачених договором позики, будь-якого збільшення суми боргу, між [PERSON] , як іпотекодержателем, та [PERSON] , як майновим поручителем [PERSON] та іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І., зареєстрований в реєстрі № 2313, відповідно до положень якого, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартиру під номером [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 51,5 кв. м., загальною площею квартири 108,2 кв. м. Крім того, у зв`язку з укладанням іпотечного договору і на виконання його положень, зокрема пункту 21, [PERSON] передала, а позивач [PERSON] прийняв за актом приймання-передачі №\~25/11/19 правовстановлюючі та технічні документи на предмет іпотеки квартиру. Позивач вказує на допущене відповідачем [PERSON] порушення зобов`язань, внаслідок чого виникла та існує заборгованість з повернення суми позики, а також нараховані пеня та відсотки річних за час користування [PERSON] позикою, передбачені п. 12 договору позики. Позивач вручав та надсилав відповідачам вимоги про повернення позики, які втім залишилися без відповідей та без задоволення. Виходячи з наведеного, посилаючись на положення укладених договорів позики та іпотечного договору, положення Закону України «Про іпотеку», позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2022 (а. с. 66) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. У призначене на 14.03.2022 підготовче засідання відповідачі не з`явилися, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 27.04.2022. У призначене на 27.04.2022 підготовче засідання відповідачі не з`явилися, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 12.05.2022. У призначене на 12.05.2022 підготовче засідання відповідачі не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява від 12.05.2022 про проведення підготовчого засідання без участі позивача та закриття підготовчого провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті о 11 годині 00 хвилин 21 червня 2022 року. У призначене на 21.06.2022 судове засідання відповідачі не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про проведення засідання без його участі. У зв`язку з нез`явленням відповідачів судове засідання було відкладено на 04.08.2022. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 позивача [PERSON] викликано в судове засідання для надання особистих пояснень згідно з п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визнано його явку обов`язковою відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України. Крім того, витребувано у позивача [PERSON] оригінали договору позики від 25.11.2019 та іпотечного договору від 25.11.2019 для огляду в судовому засіданні. У призначене на 04.08.2022 судове засідання з`явилися особисто позивач [PERSON] та його представник, адвокат Байдерін О.А. Відповідачі до суду не з`явилися, від отримання судових викликів на судове засідання, призначене судом на 04.08.2022, відмовилися, про що свідчать матеріали справи, а отже є сповіщеними належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, водночас повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі не з`явилися в судове засідання, не надали до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Крім того, враховуючи систематичність нез`явлення відповідачів на засідання суду в цій справі, а також з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів із повідомлення та виклику відповідачів у засідання суду, заслухавши думки позивача та його представника, суд дійшов висновку про можливість розгляду та вирішення даної справи, враховуючи наступне. Суд зазначає, що справа перебуває в проваджені суду майже вісім місяців. Судом неодноразово відкладався розгляд справи та суд сприяв тому, щоб сторона відповідача мала можливість як прийняти участь у розгляді справи, так і надати будь-які докази в обґрунтування своєї позиції, проте впродовж цього часу відповідачі жодного разу не з`явилися до суду, відзиви на позов чи будь-яких інших заяв до суду не подали. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Суд також враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. За таких обставин, суд не має підстав продовжувати відкладати розгляд справи, позбавляючи позивача доступу до суду та права отримати рішення по суті спору. Виходячи з наведеного, суд вважає, що судовий розгляд справи, з урахуванням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів, ухваливши заочне рішення.\~ З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що 25 листопада 2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики (надалі «договір позики», а. с. 13-14). Відповідно до п. 1 договору позики, позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 1643169,90 грн., що в еквіваленті складало 68000 доларів США за курсом НБУ станом на 25.11.2019 р. (100 доларів США 2416,4262 грн.), а [PERSON] прийняв у власність та зобов`язався повернути позивачу ( [PERSON] ) таку ж суму грошових коштів до 25.11.2020. Відповідно до п. 2 договору позики, [PERSON] свідчить про те, що гроші в розмірі 1643169,90 грн., що в еквіваленті складає 68000 доларів США, від отримав від позикодавця [PERSON] повністю при укладенні договору позики. Позика передається на особисті потреби позичальника (а. с. 13). Договір позики посвідчений нотаріально, в дату 25.11.2019, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І., зареєстрований в реєстрі за № 2310. Присутній у судовому засіданні від 04.08.2022 позивач [PERSON] особисто надав суду пояснення щодо обставин передання [PERSON] у дату 25.11.2019 грошових коштів в розмірі 1643169,90 грн., які за його поясненнями були передані відповідачу, на його прохання, в іноземній валюті (доларах США). Крім того, присутній у судовому засіданні від 04.08.2022 позивач [PERSON] надав на огляд суду оригінал договору позики, що повністю відповідає засвідченій копії договору позики, яка надана до матеріалів справи (а. с. 13-14). Сторони у п. 1 договору позики визначили, що зміна суми та строків договору можлива за згодою сторін. Відповідно до п. 1 договору позики, сторони домовилися, що у разі зміни офіційного курсу долара за даними НБУ сума договору у гривні підлягає корегуванню пропорційно зміні цього курсу без додаткового погодження сторін. Позика надається без нарахування процентів. Відповідно до п. 1 та п. 3-4 договору позики, сторони домовилися про те, що вся сума позики повинна бути повернута позивачу не пізніше 25.11.2020, а повернення має бути проведено в м. Одеса, Україна. Згідно з п. 5 договору позики, [PERSON] зобов`язався повернути позику, сплативши її суму у гривні, що в еквіваленті буде складати 68\~000 доларів США за курсом НБУ на день повернення боргу, готівкою або шляхом внесення коштів на банківський рахунок позивача, визначений безпосередньо у тексті п. 5 договору позики. Відповідно до п. 12 договору позики встановлено: якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики в строк, обумовлений цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення. Сплата позичальником пені не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість в повному обсязі. Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики в строк, обумовлений цим договором, позичальник також зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця 24% (двадцять чотири відсотки) річних за весь час користування позикою (з дати її отримання та до моменту повного повернення). Крім того, згідно з п. 1 договору позики сторони визначили, що забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] перед позивачем [PERSON] з повернення позики за договором позики буде іпотека квартири під номером [ADDRESS] . Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. З огляду на ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 12 Закону визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частина 1 статті 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. В силу вимог ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення відповідних виконавчих дій. Судом встановлено, що 25.11.2019, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань, в тому числі забезпечення повернення боргу, сплати інших платежів, передбачених договором позики, будь-якого збільшення суми боргу, між [PERSON] , як іпотекодержателем, та [PERSON] , як майновим поручителем [PERSON] та іпотекодавцем, дійсно було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І., зареєстрований в реєстрі № 2313 (надалі «іпотечний договір», а. с. 15-20), відповідно до положень якого, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартиру під номером [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 51,5 кв. м., загальною площею квартири 108,2 кв. м. (надалі також «предмет іпотеки»). Факт укладення Іпотечного договору та передання відповідного майна (квартири) в іпотеку, підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за № 190134273 (а. с. 21-22) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 190141009 (а. с. 23-24). Присутній у судовому засіданні від 04.08.2022 позивач [PERSON] надав на огляд суду оригінал іпотечного договору, що повністю відповідає засвідченій копії такого договору, яка надана до матеріалів справи (а. с. 15-20), а також оригінали витягів № 190134273 (а. с. 21-22) і № 190141009 (а. с. 23-24).. У зв`язку з укладанням іпотечного договору, на виконання його положень, зокрема п. 21, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв за актом приймання-передачі № 25/11/19 від 25.11.2019 (а.\~с. 25) оригінали правовстановлюючих та технічних документів на предмет іпотеки, а саме наступні: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 189773738 від 21.11.2019 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на предмет іпотеки (а. с. 26-27), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7960876 від 03.08.2005, виданий КП «Одеське міське БТІ та РОН» (а. с. 28), свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 27.07.2005, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (а. с. 29-30), технічний паспорт на предмет іпотеки, виконаний комунальним підприємством Виконавчого комітету Одеської міської ради «Міське агентство з приватизації житла», який є додатком до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.07.2005, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (а. с. 31-34), розпорядження органу приватизації (Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради) № 193064 від 27.07.2005 (а. с. 35). Відповідно до п. 21 іпотечного договору, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на термії дії цього договору знаходяться на зберіганні у іпотекодержателя. При цьому, судом встановлено, що наведений вище перелік документів перебуває на зберіганні позивача по теперішній час, оскільки у судовому засіданні від 04.08.2022 [PERSON] надав на огляд суду оригінали відповідних документів, які повністю відповідають засвідченим копіям у матеріалах справи (а. с. 26-35). Відповідач [PERSON] не виконав грошових зобов`язань за договором позики. Доказів, що спростовують відповідний висновок, матеріали справи не містять. Крім того, суд приймає до уваги наявність у володінні позивача [PERSON] всіх, вище перелічених оригіналів документів, зокрема договору позики та іпотечного договору, правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, що також свідчить на користь невиконання [PERSON] умов договору щодо своєчасного та повного повернення позичених коштів. 30.11.2020 позивачем були вручені вимоги № 30/11/2020/1 особисто [PERSON] та [PERSON] (а. с. 36-39), про усунення порушень договору позики, сплату пені та 24% річних за весь час користування позикою. Про вручення таких вимог свідчать особисті підписи останніх на останньому аркуші таких вимог (а. с. 37 і 39). Оригінали примірників таких вимог, з власноручними відмітками про отримання та підписами відповідачів, також були надані позивачем до огляду та, відповідно, були оглянуті судом у судовому засіданні від 04.08.2022. Згідно з такими вимогами від 30.11.2020 № 30/11/2020/1, позивач вимагав терміново повернути позику, сплативши її суму у гривні, що в еквіваленті буде складати 68000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики, а також сплатити пеню та 24% річних, обрахованих з моменту отримання позики. Крім того, позивач попередив відповідачів про те, що у разі, якщо у тридцятиденний строк з дня вручення відповідачам цієї вимоги, зазначена вище заборгованість не буде погашена, [PERSON] вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом переходу до [PERSON] (іпотекодержателя) права власності на предмет іпотеки в порядку та на підставі ст. ст. 35, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відомості про виконання відповідачами вимоги матеріали справи не містять. 28.12.2021 [PERSON] повторно надіслав на адресу відповідачів вимоги № 28/12/2021/1 (а.\~с. 40-41) та № 28/12/2021/2 (а. с. 42-43) про усунення ними порушень договору позики, сплату пені та 24% річних за весь час користування позикою. Зміст цих вимог є аналогічним за попередні. Зазначені вимоги від 28.12.2021 були надіслані на адресу відповідачів цінним листом з описом вкладення (а. с. 44-47). Оригінали доказів відправлення таких вимог були надані позивачем до огляду та, відповідно, були оглянуті судом у судовому засіданні від 04.08.2022. Відомості про виконання відповідачами вимог матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, з огляду на ненадання відповідачами доказів, які спростовують доводи позивача, суд вважає доведеними твердження [PERSON] про невиконання зобов`язань за договором позики та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, з урахуванням наведених норм матеріального права. Позивачем не визначено початкову ціну предмета іпотеки. Однак, суд зазначає, що в іпотечному договорі сторони визначили ціну предмета іпотеки у розмірі 1643169,90 грн. (п. 10, а. с. 16). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотримання вимог цього Закону. Враховуючи положення закону та зміст іпотечного договору, зокрема пункту 22, суд погоджується з доводами позивача про те, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду, та на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (електронних аукціонів) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі. Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 310/11024/15-ц. Щодо визначення розміру заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, суд також враховує наступне. Згідно з п. 1 і п. 2 договору позики відповідач [PERSON] прийняв у власність суму грошових коштів у розмірі 1643169,90 грн. (а. с. 13). Водночас, відповідно до п. 5 договору позики, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму в гривнях, яка в еквіваленті складає 68000,00 доларів США за курсом НБУ на день повернення боргу. На теперішній час повернення боргу [PERSON] , як певна подія, не відбулося, а позивач у змісті позовних вимог вимагає повернення основної суми боргу в розмірі 1643169,90 грн., зазначаючи, що у випадку та після повернення [PERSON] даної суми, позивач не позбавлений права звернення до суду з новим позовом щодо стягнення різниці між наданими 25.11.2019 коштами та коштами, що підлягали поверненню [PERSON] з урахуванням змісту п. 5 договору позики. З положень п. 5 і п. 1 договору позики вбачається, що сума позики в день\~її повернення має коригуватися, за обопільною домовленістю сторін договору позики, пропорційно до зростання курсу долару США, який станом на дату надання такої позики складав 100 доларів США 2416,4262 грн. За таких\~обставин,\~оскільки саме\~позивач визначає\~підстави та\~предмет позовних\~вимог та, як стверджує сам позивач, він вважає по суті вірним просити про визначення мінімально можливої суми заборгованості, яка у такому випадку складається з встановленої суми позики, що підлягає поверненню [PERSON] , а саме: у розмірі суми наданих в гривні коштів 1643169,90 грн., з яких позивач визначив (обрахував) суми пені та 24% річних, суд вважає можливим врахувати в складі розміру заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, основний борг у сумі 1643169,90 грн. Відповідно до п. 12 договору позики, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики в строк, обумовлений договором, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення. Крім того, позичальник також зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця 24% (двадцять чотири відсотки) річних за весь час користування позикою (з дати її отримання та до моменту повного повернення). Користуючись своїм правом, на підставі п. 12 договору позики, позивач нарахував для визначення розміру заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, суми пені та 24% річних за весь час користування [PERSON] позикою. Відповідні розрахунки позивач виклав у додатку до позову (а. с. 10-12). Розрахунки проведені за період з дати першого дня прострочення (26.11.2020) та по дату пред`явлення позову по даній справі (28.12.2021). Заявлений позивачем розмір пені складає 264572,86 грн., 24% річних за час користування позикою 824376,10 грн. Перевіривши заявлені позивачем розрахунки, суд доходить висновки про їх правильність та відповідність вимогам законодавства і положенням п. 12 договору позики. Отже, розмір заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, складається з суми основного боргу, заявленого позивачем у розмірі 1643169,90 грн., пені в сумі 264572,86 грн. та 24% річних за час користування позикою 824376,10 грн. за період з 26.11.2020 по 28.12.2021 включно, а загалом становить 2732118,86 грн. (два мільйони сімсот тридцять дві тисячі сто вісімнадцять гривень 86 коп.). Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник [PERSON] , адвокат Байдерін О.А., до закінчення судових дебатів заявив про прохання розподілити при винесенні рішення по справі судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 11 350,00 грн., а саме стягнути сплачений позивачем судовий збір з відповідачів, у рівних частках, по 5675,00 грн. з кожного. Водночас, представник позивача заявив про намір надати додаткові докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, витрати на яку представник просив не розподіляти з винесенням рішення суду, а призначити щодо цього окреме судове засідання, на якому розглянути відповідне питання. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про можливість вирішення питання про розподіл судових витрат в частині сплаченого судового збору, тоді як щодо решти судових витрат питання буде вирішено відповідно до положень ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з матеріалами справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 11350,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 842 від 28.12.2021 (а. с. 9). Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів звільнення відповідачів від сплати судових витрат, суд доходить до висновку про стягнення сплаченого позивачем судового збору в розмірі 11350,00 грн. з відповідачів [PERSON] і [PERSON] , у рівних частках, а саме 5675,00 грн. з кожного.

Outcome: approved