Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

24.09.2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , Служба у справах дітей Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про позбавлення батьківських. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю, згідно з довідкою Дніпровського відділу РАЦС відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У відповідачки є ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] згідно з довідкою Дніпровського відділу РАЦС відомості про батька дитини записані відповідно до ст..126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі). [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Батько не бере участі в житті дитини, фактичне його проживання не відоме. 06.04.2021 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР надійшло подання Запорізького багатопрофільного ліцею № 62 щодо ситуації в родині [PERSON] , учениці 4-а класу. 13.04.2021 року при відпрацюванні подання Запорізького багатопрофільного ліцею № 62 було встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не працює, зловживає алкогольними напоями, продукти харчування відсутні, дома не прибрано. Того ж дня згідно з актами органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вилучені з родини та влаштовані до Православного дитячого будинку милосердя «Надія» ім..Злотолинської на повне державне забезпечення. 14.04.2021 року відповідно до заяви [PERSON] , [INFO] згідно з наказами служби (управління) у справах дітей ЗМР в родину баби тимчасово влаштовані діти до вирішення подальшої долі (набуття статусу). Відповідачка [PERSON] надала згоду на те, щоб її мати взяла під опіку дітей. У зв`язку із тим, що відповідачка не виконувала покладені на неї батьківські обов`язки по відношення до малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . У судове засідання представник позивача не з`вилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву позивача, але в матеріалах справи є її заява, в якій просила відмовити у задоволенні та надати йому можливість змінити своє ставлення відносно малолітніх дітей. Представник третьої особи Служби у справах дітей Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з територіальною віддаленістю від місця занаходження суду, надали до суду акт обстеження умов проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за їх фактичним місцем проживання в родині баби за адресою: [ADDRESS] , заяву онуки [PERSON] , заяву від доньки [PERSON] , заяву від баби [PERSON] , заву зі слів онука [PERSON] . Представник третьої особи Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України, справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю, згідно з довідкою Дніпровського відділу РАЦС відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У відповідачки є ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] згідно з довідкою Дніпровського відділу РАЦС відомості про батька дитини записані відповідно до ст..126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі). [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Батько не бере участі в житті дитини, фактичне його проживання не відоме. 06.04.2021 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР надійшло подання Запорізького багатопрофільного ліцею № 62 щодо ситуації в родині [PERSON] , учениці 4-а класу. 13.04.2021 року при відпрацюванні подання Запорізького багатопрофільного ліцею № 62 було встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не працює, зловживає алкогольними напоями, продукти харчування відсутні, дома не прибрано. Того ж дня згідно з актами органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вилучені з родини та влаштовані до Православного дитячого будинку милосердя «Надія» ім..Злотолинської на повне державне забезпечення. 14.04.2021 року відповідно до заяви [PERSON] , [INFO] згідно з наказами служби (управління) у справах дітей ЗМР в родину баби тимчасово влаштовані діти до вирішення подальшої долі (набуття статусу). Відповідачка [PERSON] надала згоду на те, щоб її мати взяла під опіку дітей. В матеріалах справи наявний акт обстеження умов проживання від 02.12.2021 року, складений за адресою фактичного проживання малолітніх дітей за адресою бабусі. [PERSON] , згідно якого у будинку чисто та тепло, у дітей окрема кімната зі спальними місцями та чистою постільною білизною, є місце для навчання, склаений акт в присутності баби та матері, [PERSON] . Згідно з поясненнями [PERSON] , відповідачка змінила місце свого проживання і тепер мешкає разом з дітьми, змінила своє ставлення до пияцтва, працевлаштувалася (неофіційно), займається вихованням дітей. У своїй заяві відповідачка [PERSON] просить не позбавляти її батьківських прав і надати можливість піклуватися про дітей та проживати разом з ними. У заяві малолітньої [PERSON] вказано, що після переїзду до с.Дружнє їхнє життя змінилося на краще. Просить не позбавляти матір батьківських прав, у них гарна та дружня сім`я. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За приписами ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому, при вирішенні судом питання про позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дітей, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні. В той же час, у відповідності до роз`яснень, які містяться п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес матері до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Суд, оцінюючи позицію відповідача, який категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати доведеним, що відповідачка дійсно втратила інтерес до дітей та її поведінку неможливо змінити в кращу сторону. Враховуючи наведене і розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності, суд вважає недоведеним наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Аналізуючи у сукупності надані докази, щире каяття відповідачки, її бажання змінити свої ставлення до дітей, спілкуватися із ними та займатися їхнім вихованням, суд приходить до висновку, що відповідачку необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей, а на орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району покласти контроль за виконанням відповідачкою її батьківських обов`язків відносно дитини.

Outcome: dismissed