Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 30 грудня 2021 року (надійшла до суду 11 січня 2022 року), в якій просила суд визнати її сина [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19 жовтня 2001 року належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі значиться зареєстрованим місце проживання її та її сина [PERSON] , який фактично не проживає там понад 2 роки, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, дійсне його місце проживання та перебування їй не відомі. Будь-якого зв`язку вони не підтримують. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідача в позасудовому порядку вона не має можливості, в той час як реєстрація відповідача обмежує її права як власника житлового приміщення, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином, однак не з`явився, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в судове засідання не з`явився. Разом з тим, з листа Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 22 липня 2022 року №10/39-2122 слідує, що відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26 січня 2022 року №1069 «Про внесення змін до рішення міської ради від 31 березня 2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» повноваження з реєстрації місця поживання громадян делеговані департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Згідно з рішенням Саксаганської районної у місті ради від 16 лютого 2022 року №145 «Про внесення змін до рішення районної у місті ради від 17 грудня 2021 року» №120 «Про затвердження структури виконавчих органів Саксаганської районної у місті ради, загальної чисельності апарату районної у місті ради та її виконавчих органів», з 01 травня 2022 року зі структури виконавчих органів районної у місті ради виключено відділ реєстрації місця проживання громадян. Однак суд не вбачає доцільності у здійсненні заміни третьої особи, оскільки з огляду на характер та предмет спору, ухвалення рішення по справі не вплине будь-яким чином на права та інтереси Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, якому делеговано повноваження відділу реєстрації місця проживання громадян. Враховуючи викладене, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування АЕЕ №676014 від 19 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А., реєстровий №3042. Право власності за позивачем зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» 31 жовтня 2001 року в реєстровій книзі 14ПВ-210, запис №210 (а.с.8-9). Як слідує з довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №1223 від 20 січня 2022 року (а.с.17) та довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №25 від 22 грудня 2021 року (а.с.11), в житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] та її сина [PERSON] з 30 липня 2012 року. Факт родинних відносин між сторонами як між матір`ю та сином підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 22 липня 1996 року (а.с.10), в якому матір`ю записана [PERSON] позивач по справі. Відповідно до акта від 29 грудня 2021 року, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» з підписами сусідів (а.с.12), [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з березня 2019 року та по теперішній час. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2, ст..5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». У даній справі відповідач вселився та був зареєстрований у квартирі, належній позивачеві, як член її сім`ї син. Таким чином, відповідач набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналіз глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає понад 1 рік, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, тому його право користування чужим майном фактично є припиненим. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача наразі створює позивачеві перешкоди у володінні та розпорядженні належною їй власністю, обмежуючи майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої нею вимоги негаторного позову та необхідність її задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При цьомусуд зауважує, ст.24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак дане рішення після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 908 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved