Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 25 квітня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що стосунки між подружжям почали погіршуватись через відсутність порозуміння, довіри, різні інтереси, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства призводило до виникнення конфліктів. Сімейно-шлюбні відносини не підтримують, сторони проживають окремо за різними адресами. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва від 17 серпня 2022 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , 25 квітня 2012 року вступили в зареєстрований шлюб. (а. с. 5) Під час шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, що підставою для розірвання шлюбу є те, що у сторін різні характери, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри. Фактичні шлюбні відносини припинені та збереження сім`ї неможливе. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом, сторони в даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який з літа 2014 року мешкає разом із позивачем. Крім того, зі змісту позовної заяви не вбачається, що у сторін наявний спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . А також, позивачем не наведено жодного обґрунтування щодо даної позовної вимоги та не надано доказів на порушення її права. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак, вочевидь відсутність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо місця проживання малолітньої дитини; оскільки суд захищає не гіпотетичні, а реальні права, свободи та охоронювані законом інтереси саме тієї особи, котра звернулася за судовим захистом, та в процесі саме позивач має довести, що його права, свободи або охоронювані законом інтереси порушено, інакше наступають наслідки у вигляді відмови в задоволенні позову, втім, зазначений обов`язок позивачем не виконаний, підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial