Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) суми інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 13165,63 грн, та 3% річних від простроченої суми в розмірі 3627,42 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач та відповідач уклали договір №SAMDN03000022949315 від 04.08.2008 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в буд-який момент змінити кредитний ліміт. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, відповідач зі свого боку свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. 23.09.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. 26.01.2016 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова було задоволено позовні вимоги та ухвалено стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 38121,85, яка утворилась станом на 19.08.2015 року. Позивач зазначає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, у зв`язку з чим банком було нараховано 3% відсотків річних у розмірі 3627,42 грн та суму інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 13165,63 грн. Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про те, що АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник також просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. Оскільки представнику позивача зрозумілі наслідки ст. 280 ЦПК України та проти заочного розгляду справи він не заперечує, а відповідач по справі, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не повідомив суд про поважність причини такої неявки, суд постановив про здійснення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000022949315 від 04.08.2008 року у розмірі 38121,85 грн., з яких 20009,00 грн. заборгованість за кредитом. Згідно з ч. 4 ст. 82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Згідно з розрахунком банка основна сума заборгованості за договором з 24.09.2015 до 01.01.2016 склала 20009,45 грн., а з 25.01.2016 до 01.08.2021 склала 20919,21 грн., отже на вказану суму нараховано 3% відсотків річних у розмірі 3627,42 грн та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 13165,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. На підставі вищезазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст. 625ЦК України інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу. При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved