Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Жмеринської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення 32 сесії 7 скликання Супівської сільської ради Барського району від 20.06.2019, яким затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0048 площею 2,9513 га, розташовану на території Супівського старостинського округу Копайгородської селищної об`єднаної територіальної громади Жмеринського району, яке зареєстроване 04.07.2019, номер запису про право власності 32324678. Просив також стягнути з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури витрати на сплату судового збору в сумі 2270 грн. Позов мотивовано тим, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , про те, що [PERSON] є рідною онукою [PERSON] , та у порядку спадкування за законом визнано право власності на спадкове майно - право на земельну частку (пай), яка належала померлій. На виконання вказаного рішення суду Супівською сільською радою було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території вказаної сільської ради, площею 2,9513 га, кадастровий номер 0520284800:01:002:0048. 04.07.2019 було зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.03.2021 було задоволено заяву [PERSON] про відмову від позову. Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 визнано нечинним, провадження у цивільній справі № 125/321/19 закрито. Однак відомості про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку залишаються у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У позовній заяві прокурор зазначив, що рішення Супівської сільської ради, яке було прийняте на підставі рішення суду, яке судом апеляційної інстанції визнане нечинним, суперечить вимогам Конституції України і Земельного кодексу України, тобто є незаконним і підлягає скасуванню. Звернення до суду у якості позивача прокурор обґрунтовував тим, що за позовом про скасування рішення сільської ради відповідачем має бути саме сільська рада, однак на час звернення з позовом правонаступником Супівської сільської ради Барського району є Копайгородська селищна рада Жмеринського району, яку і вказав прокурор відповідачем. Таким чином, оскільки Копайгородська селищна рада є відповідачем у справі, то не може бути одночасно і позивачем. На обґрунтування порушення інтересів держави та територіальної громади прокурор зазначив, що земля в межах території України є об`єктом права власності Українського народу, водночас, є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Інтереси держави у сфері земельних відносин також полягають у забезпеченні потреби суспільства у володінні, користуванні та розпорядженні землями виключно на підставі закону, а порушення законного порядку спричиняє шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури. Оскільки [PERSON] , у зв`язку з визнанням рішення суду нечинним, не набула спадкових прав на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , то рішення сільської ради порушує державний інтерес щодо законного володіння, користування і розпорядження землями. Крім того, прокурор зазначив, що оскільки право власності на спірну ділянку оформлено за [PERSON] у незаконний спосіб, то у разі скасування реєстрації цього права власності, земельна ділянки знову набуде статусу земель колективної власності (не витребуваних часток (паїв), а Копайгородська селищна рада матиме можливість надання такої земельної ділянки в оренду і до місцевого бюджету надходитиме орендна плата. У разі якщо власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформить до 01.01.2025 право власності на земельну ділянку, то вважатиметься таким, що відмовився від одержання земельної ділянки і селищна рада матиме право звернутися до суду про передачу ділянки у комунальну власність у порядку визнання майна безхазяйним. Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурор вказав, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки рішення, що є предметом спору, приймала Супівська сільська рада (правонаступником якої є Копайгородська селищна рада), яка не може звернутися до суду з позовом про визнання незаконним своїх власних актів, бо в такому випадку позивач і відповідач будуть співпадати в одній особі. Водночас, селищна рада позбавлена повноважень самостійно скасувати спірне рішення оскільки воно виконане - право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] , саме тому прокурор набув статусу позивача. Відповідач Копайгородська селищна рада позов не визнала, подала до суду відзив, у якому просила залишити позов без розгляду, або ж відмовити у задоволенні позову через обраний неефективний спосіб захисту. У відзиві також було викладено клопотання про розгляд справи без представника відповідача. Позиція Копайгородської селищної ради мотивована тим, що прокурор не повідомив селищну раду про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави, а лише витребовував документи з метою встановлення наявності підстав для представництва. Незважаючи на те, що прокурор виступив самостійним позивачем, він повинен був дотриматися процедури повідомлення суб`єкта владних повноважень і надати можливість селищній раді відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Відповідач також зазначив, що набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку на підставі рішення Супівської сільської ради, що оскаржується, відбулося на підставі договірних правовідносин між [PERSON] та територіальною громадою. З огляду на посилання у позові, що спірне рішення сільської ради порушує державний інтерес щодо законного володіння, користування і розпорядження землями, а також право власності територіальної громади на кошти від орендної плати, визначення процесуального становища Копайгородської селищної ради, яка є представником інтересів територіальної громади, відповідачем, суперечить самій суті позову. Крім того, відповідач зазначив, що скасування рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту прав власника. Обраний прокурором спосіб захисту застосовується за позовами власника або належного користувача земельної ділянки. Відповідач [PERSON] позов також не визнала, подала до суду відзив, у якому просила в задоволенні позову відмовити. У відзиві відповідач вказала, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, він є неналежним позивачем у справі. Якщо суд скасує запис про право власності [PERSON] , то земельна ділянка площею 2,9513 га не перестане існувати та не набуде статусу невитребуваної і не перейде до колективної власності. Ще до оформлення відповідачем права власності земельна ділянка вже не мала статусу невитребуваної, оскільки належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості) по КСП «За мир». На думку відповідача, земельна ділянка перебувала в статусі приватної ще до її оформлення [PERSON] . Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Оспорюваним рішенням сільської ради була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отже земельна ділянка з кадастровим номером 0520284800:01:002:0048 є такою, що виділена в натурі на місцевості. Прокурором не надано жодного доказу відсутності спадкоємця земельної ділянки. Незаконність рішення органу місцевого самоврядування не становить суспільного інтересу, прокурор вправі оскаржувати рішення органу місцевого самоврядування в частині розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а спірна ділянка у комунальній власності не перебувала. У відповіді на відзив [PERSON] прокурор зазначив, що вважає аргументи відповідача необґрунтованими. Вказав, що відповідачем не наведено будь-яких законних підстав належності їй права власності на спірну земельну ділянку. Під час розгляду судової справи було встановлено, що померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату належало право на земельну частку (пай) площею 3,70 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості). До невитребуваних земельних часток (паїв) відносяться земельні частки, на які виданий сертифікат, але власник сертифікату не вчинив дії щодо виділення земельної частки в натурі (на місцевості). Відтак, у разі скасування реєстрації права власності на ділянку вона знову набуде статусу невитребуваної частки (паю). У судовому засіданні прокурор Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Слободян В.Ю. підтримав поданий позов з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Судом були встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі № 125/321/19 (провадження № 2/125/125/2019), копія якого наявна в матеріалах справи, було задоволено позов [PERSON] до Супівської сільської ради Барського району Вінницької області і встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідною онукою померлої [INFO] [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після померлої [PERSON] , а саме на право на земельну частку (пай) площею 3,70 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «За мир» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 002606). У рішенні суду вказано, що представник Супівської сільської ради Барського району Вінницької області позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до даних копії рішення 32 сесії 7 скликання Супівської сільської ради Барського району Вінницької області від 20.06.2019, [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, площею 2,9513 га, кадастровий номер 0520284800:01:002:0048, згідно з рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019. У пункті 2 рішення сесії рекомендовано [PERSON] зареєструвати право власності на дану земельну ділянку. 04.07.2019 на підставі рішення Супівської сільської ради Барського району Вінницької області від 20.06.2019 було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0048 площею 2,9513 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32324678. Ці обставини підтверджуються даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 275881085 від 21.09.2021. На рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 заступник прокурора Вінницької обласної прокуратури Кравчук О.Л. подав апеляційну скаргу. Під час апеляційного провадження позивач [PERSON] подала заяву про відмову від позову до Супівської сільської ради Барського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.03.2021 заяву позивача [PERSON] задоволено, прийнято відмову від позову до Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно за законом. Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 у цивільній справі за позовом [PERSON] до Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно за законом визнано нечинним, провадження у цій цивільній справі № 125/321/19 закрито. Роз`яснено позивачеві [PERSON] наслідки прийняття судом її відмови від позову, передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Ухвала набрала законної сили 29.03.2021. Згідно з даними копії листа Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 09.12.2021 № 190/475-21, земельну ділянку площею 2,9513 га з кадастровим номером 0520284800:01:002:0048 запроектовано згідно з проектом землеустрою організації території земельних часток (паїв) по СТОВ «Нова Водолага» села Супівка Супівської сільської ради Барського району Вінницької області із земель, які підлягали паюванню. Розпорядженням Барської районної державної адміністрації від 30.11.2005 № 523, було затверджено протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) на території Супівської сільської ради. Додатком № 2 до вказаного розпорядження є Список громадян власників сертифікатів на території Супівської сільської ради, спадкоємцям яких мали бути видані державні акти на право власності на землю після оформлення спадщини, де під номером 20 зазначена [PERSON] , яка мала право на пай № 67 площею 2,9513, що підтверджуються даними копій вказаних документів. З 25.10.2020 Супівська сільська рада Барського району Вінницької області припинила свої повноваження, її правонаступником є Копайгородська селищна рада Жмеринського району Вінницької області. 29.09.2021 та 08.11.2021 прокурор звертався до Копайгородської селищної ради з клопотаннями про витребування інформації та документів з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, у зв`язку із визнанням нечинним рішення суду у справі № 125/321/19, що стало підставою для визнання права власності за [PERSON] . Листом від 06.10.2021 № 628 Копайгородська селищна рада повідомила прокурора, що питання щодо порушення інтересів держави за обставин, які викладені у його зверненні, знаходиться виключно в компетенції органів прокуратури. Вирішуючи питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором та належності відповідачів, суд виходить з такого. Частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів; інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин; в основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. (Пункти 3, 4 мотивувальної частини цього Рішення) Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, незаконне набуття права власності на землю, що є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави, порушує інтереси держави, оскільки підриває основи правопорядку і суперечить конституційному принципу законності набуття права власності на землю. В контексті законності набуття права власності і недопущення свавільного привласнення земельних ділянок в обхід визначеної законом процедури, інтереси держави і територіальної громади повністю збігаються. Способом захисту інтересів держави у цій справі прокурор обрав визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування і припинення права власності [PERSON] , вважаючи, що саме таким чином буде захищений державний інтерес щодо недопущення свавільного привласнення землі в обхід встановленої законом процедури. Оскільки Супівська сільська рада, правонаступником якої є Копайгородська селищна рада, є суб`єктом прийняття рішення, яке, на думку прокурора, порушує інтерес держави, то саме цей суб`єкт владних повноважень повинен відповідати за заявленим позовом про незаконність його рішення. Отже, у такій категорії справ порушником інтересів держави є саме орган місцевого самоврядування, відтак здійснювати захист інтересів держави у таких правовідносинах спроможний лише прокурор, оскільки інший уповноважений орган у таких правовідносинах відсутній. З огляду на те, що рішення органу місцевого самоврядування було реалізовано і стало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , то належним співвідповідачем є також особа, яка набула цивільних прав внаслідок прийняття такого рішення. Отже, враховуючи конкретні обставини цієї справи і суть первинного судового процесу (справа № 125/321/19 за позовом [PERSON] ) єдиною можливою процесуальною роллю Копайгородської селищної ради є роль відповідача. З наведених мотивів суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів про відсутність порушення інтересів держави і незаконність самостійного звернення прокурора до суду як позивача. Отже, прокурором доведено підстави для звернення до суду у статусі позивача за захистом інтересів держави. Відтак, у такому статусі, маючи намір виступити самостійним позивачем, прокурор не мав обов`язку повідомляти Копайгородську селищну раду про звернення до суду. Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування рішення Супівської сільської ради Барського району Вінницької області та припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, суд виходить з такого. Згідно з нормами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до норм частин першої та другої статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 Земельного кодексу України). Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 Земельного кодексу України). Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 Земельного кодексу України). Формування земельних ділянок здійснюється визначеними частиною другою статті 79-1 Земельного кодексу України способами, серед яких за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частини 3-5 статті 79-1 Земельного кодексу України). Згідно з частиною сьомою статті 79-1 Земельного кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частиною дев`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У частині тринадцятій статті 79-1 Земельного кодексу України перелічено випадки, коли земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень) (абзац 2 частини 13 вказаної статті). Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України визначені підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки. Зокрема передбачено такі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатна передача із земель державної і комунальної власності; в) приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У справі, що розглядається, [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку, використовуючи судовий спосіб отримання статусу спадкоємця особи, якій належала земельна частка (пай). Отже, первинною підставою набуття [PERSON] права на земельну (частку) пай було рішення суду у справі № 125/321/19, яке потім було визнане нечинним апеляційним судом. Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 24.03.2021, у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] від позову та прийняття відмови судом та закриття провадження у справі, відсутні будь-які законні підстави для набуття [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] . Таким чином, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку не за самостійним рішенням органу місцевого самоврядування у порядку безоплатної передачі із земель комунальної власності, приватизації чи на підставі будь-яких цивільно-правових угод, а на підставі рішення, яке було прийнято на виконання рішення суду. За відсутності рішення суду в органу місцевого самоврядування були відсутні будь-які підстави для затвердження документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка була запроектована згідно з проектом землеустрою організації території земельних часток (паїв) по селу Супівка Супівської сільської ради Барського району Вінницької області із земель, які підлягали паюванню, і конкретно розподілена [PERSON] , згідно із протоколом розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Отже, оскільки на момент затвердження розпорядженням Барської районної державної адміністрації Вінницької області протоколу про розподіл земельних ділянок [PERSON] померла, то оформити у власність земельну ділянку мали право лише її спадкоємці, і лише після оформлення ними своїх спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, оскільки рішення сільської ради прийнято на виконання рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі № 125/321/19, то питання його правомірності безпосередньо залежить від законності та чинності цього судового рішення. Наведене дає підстави для висновку, що оскільки вказане рішення суду було визнано нечинним, то рішення Супівської сільської ради від 20.06.2019 не може вважатися законним і підлягає скасуванню. Крім того, оскільки право власності [PERSON] було набуто на підставі рішення суду, яке у подальшому визнано нечинним, то її право власності на земельну ділянку є таким, що набуто без законних підстав. Відповідно до положень чинного законодавства діє принцип реєстраційного підтвердження права власності на земельні ділянки, тому [PERSON] є власником земельної ділянки за наявності відповідних відомостей про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до абзаців першого, другого, третього частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (редакція діє з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відтак, у даних правовідносинах належним способом захисту і відновлення інтересів держави шляхом позбавлення особи, яка незаконно набула право власності на земельну ділянку, правомочностей власника, є скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого право власності було зареєстровано, з одночасним припиненням права власності [PERSON] на земельну ділянку. Без скасування цього незаконного рішення, яким затверджувалася технічна документація особі, яка не мала права на її виготовлення і виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), неможливе повернення земельної ділянки до попереднього правового стану. Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно із статтею третьою названого Закону результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). У редакції закону станом на 2005 рік протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) міг бути затверджений також районною державною адміністрацією. Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо (стаття 11 Закону). Згідно з нормами статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Відтак, у разі внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, відбудеться повернення земельної ділянки до попереднього правового стану, у якому вона перебувала до ухвалення рішення суду, яке визнано нечинним, тобто матиме статус сформованої земельної ділянки, розподіленої померлому власнику земельної частки (паю), що не виділена в натурі спадкоємцю померлої особи. У розумінні частини другої статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» дана земельна ділянка, яка є сформованою, знову набуде статусу невитребуваної земельної частки (паю). Таким чином, у разі визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), земельну ділянку не можна вважати такою, що має статус виділеної в натурі, оскільки відсутня підстава для виділення земельної ділянки та немає особи, якій вона виділена. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов прокурора є обґрунтованим, ним обрано ефективний спосіб захисту, тому позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до даних платіжного доручення № 2429 від 16.12.2021 Вінницькою обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом у розмірі 2270 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, то з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути витрати на сплату судового збору у рівних частинах, тобто по 1135 гривень з кожного.

Outcome: approved