Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

17 червня 2022 року представник Криворізької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що необхідність звернення з даним позовом викликана порушенням інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу, як власника земель міста, що зумовлено несплатою відповідачами коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, що призвело до недоотримання бюджетом коштів у відповідному розмірі. 26 червня 2013 року, рішенням Криворізької міської ради №26.06.2013 «Про реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та надання їх в оренду» Фізичній особі-підприємцю [PERSON] надана в оренду земельна ділянка житлової та громадської забудови, площею 0,2563га, кадастровий номер 1211000000:02:163:0067, розташована на [ADDRESS] , строком на 5 років, для розміщення закусочної. 05 серпня 2013 року між Криворізькою міською радою та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки №2013306 (державна реєстрація від 08 жовтня 2013 року номер запису про інше речове право - 2797350) строком на 5 років. 08 жовтня 2013 року Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції була проведена державна реєстрація означеного договору оренди земельної ділянки строк дії якого, як то підтверджують відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, становить до 08 жовтня 2018 року. Рішенням Криворізької міської ради від 26 вересня 2018 року №3048 ФОП [PERSON] відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки №2797350 з причини продажу 27/100 часток нерухомого майна. Разом з тим, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 09 серпня 2017 року, власником 27/100 частки об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, а саме: комплексу ремонтно-гаражних приміщень літ-«3-1», загальною площею 113,7м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, є відповідач 2, - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2016 року №2347. Таким чином, зазначене нерухоме майно, яке набуте відповідачем-2 у власність на підставі вказаного договору купівлі-продажу, розташовано на спірній земельній ділянці переданій у користування ФОП [PERSON] за договором оренди від 05 серпня 2013 року №2013306. Зважаючи на норми чинного законодавства, та на те, що земельна ділянка площею 0,2563га, кадастровий номер 1211000000:02:163:0067, є сформованою, за договором передавалась в орендне користування, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі (закусочна літ.«А-1», топкова літ.«Б», склад літ.«В», склад літ.«Г», комплекс ремонтно-гаражних приміщень літ.«3-1»), а також те, що з 09 липня 2018 року 27/100 частина вказаного майна (комплекс ремонтно-гаражних приміщень літ.«3-1») на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON] (реєстраційний номер нерухомого майна 218444212110), вбачається набуття останнім прав та обов`язків орендаря за договором, в тому числі і обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованою на [ADDRESS] . Однак, відповідачем [PERSON] договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою належним чином не виконувалися, зокрема, у період з 09 серпня 2017 року до 08 жовтня 2018 року, він не виконував обов`язки орендаря щодо декларування податкових зобов`язань та сплати орендної плати за земельну ділянку, що підтверджується інформацією органів податкової служби. Спірна земельна ділянка площею 0,2563га з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, розташована на [ADDRESS] , є сформованою з 07 лютого 2008 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 червня 2021 року НВ-0007049692021. Окрім того, як то вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 червня 2021 року №260838018, відомості щодо означеної земельної ділянки внесені 08 жовтня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 176171012110. У той же час, відповідачі є співвласниками нежитлових будівель за вищевказаною адресою, розташованих на цій земельній ділянці, а саме: [PERSON] 20 лютого 2020 року набула право власності на 73/100 часток нежитлових будівель, до складу яких входить закусочна «А-1» загальною площею 256кв.м., топкова «Б» площею основи 8,3кв.м., склад «В» площею основи 21,5кв.м. та склад «Г» площею основи 24,3кв.м.; [PERSON] 09 серпня 2017 року набув права власності на 27/100 часток від комплексу ремонтно-гаражних приміщень «3-1» загальною площею 113,7кв.м. На думку позивача це зобов`язує відповідачів до здійснення оплати за фактичне користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] пропорційно до їх часток у праві власності будівель в силу прямих норм закону. Таким чином, відповідачі як фактичні користувачі земельної ділянки на [ADDRESS] , з кадастровим номером 1211000000:02:162:0067, що без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею на рівні орендної плати зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки, позивачу на підставі частини першої статті 1212 ЦК України: Відповідач 1 - [PERSON] за період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021 року; Відповідач 2 - [PERSON] за період з 09 жовтня 2018 року до 31 грудня 2021 року. Враховуючи викладене представник позивача просить суд винести рішення, котрим: стягнути з [PERSON] на користь Криворізької міської ради 82 775,80 гривень, за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, у період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021року, та судовий збір у розмірі 1 324,61 гривні; стягнути з [PERSON] на користь Криворізької міської ради 72 263,71 гривні, за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, у період з 09 серпня 2017 року до 31 грудня 2021 року, та судовий збір у розмірі 1 156,39 гривень. Ухвалою від 24 червня 2022 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02 серпня 2022 року до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвоката Касьян М.С. надійшов відзив на позовну заяву, в котрому останній посилається на те, що [PERSON] 09 серпня 2017 року дійсно набув права власності на 27/100 часток від комплексу ремонтно-гаражних приміщень «3-1» загальною площею 113,7м2, розташованих за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] 20 лютого 2020 року набула права власності на 73/100 часток від вищевказаного комплексу ремонтно-гаражних приміщень «3-1» загальною площею 256м2. Враховуючи положення чинного законодавства, а також те, що станом на час перевірки договір оренди щодо користування вищевказаною земельною ділянкою не укладено, право власності на зазначену земельну ділянку за відповідачами не зареєстровано, натомість зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а тому у останніх відсутній обов`язок зі сплати земельного податку. Також відповідачі не погоджуються з розрахунком, наданим представником позивача. 11 серпня 2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, котра за своїм змістом відповідає змісту позовної заяви, з додатковими посиланнями щодо перебігу позовної давності. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч.13 ст.7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним Законом України (ст.13 Конституції України). Згідно зі ст.ст.7, 140 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше. Територіальні громади як суб`єкти права на землі комунальної власності реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (стаття 80 ЗК України). Наведена норма кореспондується з приписами ст.ст.142-145 Конституції України, відповідно до яких до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, шляхом прийняття рішень. Права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку. В силу частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу та здійснювати від її імені і в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, у тому числі вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Як унормовано статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю (п.«а» ч.2 ст.83 ЗК України). З письмових матеріалів справи судом встановлено, що 26 червня 2013 року, рішенням Криворізької міської ради №26.06.2013 «Про реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та надання їх в оренду» Фізичній особі-підприємцю [PERSON] надана в оренду земельна ділянка житлової та громадської забудови, площею 0,2563га, кадастровий номер 1211000000:02:163:0067, розташована на [ADDRESS] , строком на 5 років, для розміщення закусочної (а.с.27). 05 серпня 2013 року між Криворізькою міською радою та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки №2013306 (державна реєстрація від 08 жовтня 2013 року номер запису про інше речове право - 2797350) строком на 5 років (а.с.23-26). 08 жовтня 2013 року Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції була проведена державна реєстрація означеного договору оренди земельної ділянки строк дії якого, як то підтверджують відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, становить до 08 жовтня 2018 року (а.с.16-19). Відповідно до приписів ст.ст.122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Як визначено статтею 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки, - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», догорів оренди землі, - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Рішенням Криворізької міської ради від 26 вересня 2018 року №3048 ФОП [PERSON] відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки №2797350 з причини продажу 27/100 часток нерухомого майна (а.с.34-35). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 09 серпня 2017 року власником 27/100 частки об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, а саме: комплексу ремонтно-гаражних приміщень літ-«3-1», загальною площею 113,7м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2016 року №2347 (а.с.16-19). Таким чином, зазначене нерухоме майно, яке набуте відповідачем [PERSON] у власність на підставі вказаного договору купівлі-продажу, розташовано на спірній земельній ділянці переданій у користування ФОП [PERSON] за договором оренди від 05 серпня 2013 року №2013306. Частинами 1, 2 статті 120 ЗК України (в редакції станом на 09 серпня 2017 року) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 09 серпня 2017 року) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. У розумінні наведених положень законодавства у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходять права на земельну ділянку, на якій вказане майно розміщене, у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Таким чином, особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №922/510/19 (пункт 5.15), Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №922/2464/20). З моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц). Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України (в редакції станом на 09 серпня 2017 року), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За частиною 286.6. статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Зважаючи на викладене, та на те, що земельна ділянка площею 0,2563га, кадастровий номер 1211000000:02:163:0067, є сформованою, за договором передавалась в орендне користування, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі (закусочна літ.«А-1», топкова літ.«Б», склад літ.«В», склад літ.«Г», комплекс ремонтно-гаражних приміщень літ.«3-1»), а також те, що з 09 липня 2018 року, 27/100 частина вказаного майна (комплекс ремонтно-гаражних приміщень літ.«3-1») на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON] (реєстраційний номер нерухомого майна 218444212110), вбачається набуття останнім прав та обов`язків орендаря за договором, в тому числі і обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованою на [ADDRESS] . Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч.ч.1-3 ст.21 Закону України «Про оренду землі»). У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України). Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, в силу пункту 288.1. статті 288 ПК України, є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Договору від 05 серпня 2013 року, річна орендна плата протягом 2013 року вноситься Орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України, на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Пунктами 9, 10 Договору передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на поточний рік. Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства. Орендар самостійно зобов`язується щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього Договору. Пунктом 12 Договору сторони обумовили, що розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього Договору, зокрема, у разі зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1кв.м. земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №904/2218/19 за позовом ФОП [PERSON] до Криворізької міської ради про тлумачення умов договору оренди земельної ділянки, розтлумачено пункт 11 договору оренди земельної ділянки №1406 від 25 грудня 2006 року, що є ідентичним пункту 12 Договору, таким чином, що «розмір та сума орендної плати переглядається тобто змінюється (зменшується/збільшується) автоматично без внесення змін до договору, за наявності підстав зазначених у даному пункті». За приписами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язанням, у розумінні статті 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як визначено положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). В силу статті 599 ЦК України підставою для припинення зобов`язання є його виконання, проведене належним чином. Однак, відповідачем [PERSON] договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою належним чином не виконувалися, зокрема, у період з 09 серпня 2017 року до 08 жовтня 2018 року, він не виконував обов`язки орендаря щодо декларування податкових зобов`язань та сплати орендної плати за земельну ділянку, що підтверджується інформацією органів податкової служби. Як вже зазначалось, Земельний кодекс України визначає обов`язки землекористувачів, серед іншого, своєчасну сплату земельного податку або орендної плати (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України). За змістом статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Як унормовано статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Такий правовий висновок також викладений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 16 червня 2021 року у справі №922/1646/20, від 04 березня 2021 року у справі №922/3463/19. За таких обставин, спірна земельна ділянка площею 0,2563га з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, розташована на [ADDRESS] , є сформованою з 07 лютого 2008 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 червня 2021 року НВ-0007049692021. Окрім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 червня 2021 року №260838018, відомості щодо означеної земельної ділянки внесені 08 жовтня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 176171012110. У той же час, відповідачі є співвласниками нежитлових будівель за вищевказаною адресою, розташованих на цій земельній ділянці, а саме: [PERSON] 20 лютого 2020 року набула право власності на 73/100 часток нежитлових будівель, до складу яких входить закусочна «А-1» загальною площею 256кв.м., топкова «Б» площею основи 8,3кв.м., склад «В» площею основи 21,5кв.м. та склад «Г» площею основи 24,3кв.м.; [PERSON] 09 серпня 2017 року - на 27/100 часток від комплексу ремонтно-гаражних приміщень «3-1» загальною площею 113,7кв.м. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 червня 2021 року №260838792. За змістом частини першої статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать Відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням Відповідачами нежитловою нерухомістю, розташованою на [ADDRESS] , презюмується користування усією спірною земельною ділянкою (правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №922/1646/20). А отже, це зобов`язує відповідачів до здійснення оплати за фактичне користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] пропорційно до їх часток у праві власності будівель в силу прямих норм закону. Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України (в редакції станом на 09 серпня 2017 року, 20 лютого 2020 року), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За пунктом 2 частини 286.6. статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені дими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Стаття 14 ЦК України також визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об' єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19). Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Такі висновки також зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №917/1739/17, від 23 травня 2018 року в справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року в справі №922/3412/17. Таким чином, відповідачі як фактичні користувачі земельної ділянки на [ADDRESS] , з кадастровим номером 1211000000:02:162:0067, що без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею на рівні орендної плати зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки (Позивачу) на підставі частини першої статті 1212 ЦК України: [PERSON] за період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021 року; [PERSON] за період з 09 жовтня 2018 року до 31 грудня 2021 року. Враховуючи викладене, наявні законні підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067. Також суд погоджується з розрахунком позивача, виходячи із наступного. За статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Для цих цілей ПК України визначає, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної тати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Стаття 96 ЗК України також визначає імперативний обов`язок землекористувачів зі сплати земельного податку або орендної плати (пункт «в»), де: земельний податок - справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 ст.14 ПК України); орендна плата - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (пп.14.1.136 ст.14 ПК України). За змістом пункту 287.1. статті 287 Податкового кодексу України, у разі припинення права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Отже, єдино можливою назвою плати за землю для орендаря законодавець призначає «орендну плату» (незалежно від правових підстав користування землею, зокрема, наявності договору) (п.287.1. статті 287 ПК України). Відтак, розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідачів за користування земельною ділянкою комунальної власності розраховано за весь період на рівні орендної плати. Згідно з пунктом 289.1. статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Базою оподаткування землі в Україні є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податковим кодексом України, та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп.пп.271.1.1, 271.1.2 п.271.1 ст.271 ПК України). Підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ст.20 Закону України «Про оцінку земель»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (п.71). А отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку. Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №917/353/19. Разом з тим, у відповідності до статті 23 цього ж Закону технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Так, рішенням Криворізької міської ради від 24 червня 2015 року №3728, яке набрало чинності 01 січня 2016 року та діяло до 31 грудня 2021 року, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка у тому числі містить середню (базову) вартість 1кв.м. земель міста станом на 01 січня 2014 року у розмірі 270,60 гривень (а.с.37). Також в силу статті 143 Конституції України, статті 12 ПК України, частини першої статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Криворізька міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному Податковим кодексом України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. До місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого входить плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (ст.10, пп.14.1.147. п.14.1 ст.14 ПК України). Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ст.20 Закону України «Про оцінку земель»). Так, згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданим Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 14 червня 2021 року №595877, відповідачами використовується земельна ділянка земель житлової та громадської забудови за кодом цільового призначення «03.15», нормативна грошова оцінка якої становить 6 766 166,22 гривень (а.с.12). У 2017-2021 роках на території м. Кривого Рогу ставки плати за землю встановлені такими рішеннями Криворізької міської ради: - від 24 червня 2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної тати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу», яке набуло чинності з 01 січня 2016 року, визначало орендну плату за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цих ділянок (пункт 4 рішення), та вводило понижувальний коефіцієнт до вартості земельних ділянок у розмірі 0,30 (пункт 6 рішення) (а.с.38-39); - від 12 липня 2017 року №1862 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі стати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2018 році» (а.с.40-45); - від 27 червня 2018 року №2816 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної тати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році» (а.с.46-51); - від 26 червня 2019 року №3897 «Про встановлення ставок тати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році» (а.с.52-57); - від 30 червня 2020 року №4799 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2021 році» (а.с.58-63), згідно додатка 1 та 2 до яких, ставка орендної плати за землю за кодом «03.15» становила 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста. Як передбачено пунктом 10 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Згідно з пунктами 289.1, 289.2 статті 289 ПК України управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 ПК України, на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони становлять: 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0, 2019 рік - 1,0, 2020 рік - 1,0. Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067, для 2017-2021 років є незмінною та становить 6 766 166,22 гривень (оскільки число «1» при застосуванні кумулятивного розрахунку не змінює (не може змінити) значення нормативної грошової оцінки). Розмір річної орендної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної тати, розмір якої визначається відповідним рішенням Криворізької міської ради. Місячний розмір орендної плати визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році. Всього за період з 09 серпня 2017 року до 31 грудня 2021 року відповідачами збережено у себе без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,2563га, з кадастровим номером 1211000000:02:163:0067 в розмірі 155 039,59 гривень. Розрахунок за період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021 року: 6 766166,22грн. х 0,9 %= 60 895,49грн. - орендна плата за рік, де: 6 766166,22грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14 червня 2021 року №595877; 0,9% - ставка орендної плати від нормативної грошової оцінки земель міста, визначена рішеннями позивача від 24 червня 2015 року №3727, від 12 липня 2017 року №1862, від 27 червня 2018 року №92816, від 26 червня 2019 року №3897 та від 30 червня 2020 року №4799). 60 895,49грн.: 12 місяців = 5 074,624грн. - місячна орендна. 5 074,624грн. х 22 місяця = 111 641,75грн. (період з 01 березня 2020 року до 31 грудня 2021 року). Денний розмір орендної плати визначається шляхом ділення місячного розміру на кількість днів у місяці, де за лютий 2020 року сплаті підлягає 1 749,87грн. З урахуванням викладеного, усього за період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021 року, відповідачами збережено у себе без достатньої правової підстави кошти за користування вищевказаною земельною ділянкою у сумі 113 391,62грн. (1 749,87 + 111 641,75), з яких: - частка [PERSON] - 82 775,88грн. (113391,62 грн. : 100 загальна частка майна х 73 розмір частки); - частка [PERSON] - 30 615,74грн. (113391,62грн. : 100 загальна частка майна х 27 розмір частки). Розрахунок коштів за період з 09 серпня 2017 року до 19 лютого 2020 року, що підлягають стягненню з відповідача ХраменокД. О.: 1 826 838,48грн. х 0,9% =16 441,55грн. - орендна плата за рік, де: 1 826 838,48грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки (6 766 166,22грн : 100 загальна частка х 27розмір частки [PERSON] ). 0,9 % - ставка орендної плати від нормативної грошової оцінки земель міста, визначена рішеннями позивача від 24 червня 2015 року №3727, від 12 липня 2017 року №1862, від 27 червня 2018 року №2816, від 26 червня 2019 року №3897 та від 30 червня 2020 року №94799). 16 441,55грн.: 12 місяців = 1 370,13грн. - місячна орендна. 1 370,13грн. х 29місяців = 39 733,77грн. (період з 01 вересня 2017 року до 19 лютого 2020 року). Денний розмір орендної плати визначається шляхом ділення місячного розміру на кількість днів у місяці, де за серпень 2017 року сплаті підлягає 1 016,55грн., а лютий 2020 року - 897,67грн. А всього, з відповідача [PERSON] за користування спірною земельною ділянкою у період з 09 серпня 2017 року до 19 лютого 2020 року стягненню підлягає 41 647,97грн. За інформацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відповідачі не обліковуються як платники орендної плати та сплату за землю не здійснюють (а.с.20-22). Таким чином стягненню підлягає з: - [PERSON] - 82 775,80грн. за період з 20 лютого 2020 року до 31 грудня 2021 року; - [PERSON] - 72 263,71грн. за період з 09 серпня 2017 року до 31 грудня 2021 року. Щодо позовної давності слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Згідно до статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У 2021 році позивачем пред`являвся позов до відповідачів з аналогічними вимогами шляхом подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області (справа №904/6558/21). Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року було закрито провадження у справі №904/6558/21, у зв`язку з тим, що цей спір не підлягав вирішенню в порядку господарського судочинства. При цьому, закриття провадження у справі не є процесуальною дією суду, тотожною поверненню позовної заяви та відмові у прийнятті позовної заяви, питання про які вирішуються на стадії прийняття позовної заяви, а не під час розгляду справи по суті, та які не переривають позовної давності 3 огляду на це, висновок щодо відсутності переривання перебігу позовної давності є необґрунтованим (наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року, у справі №904/191/18 та від 24 квітня 2018 року у справі №908/828/17). З урахуванням вищевикладеного, того, що у даному випадку після відкриття господарським судом провадження у справі №904/6558/21 перебіг позовної давності перервався та почався заново, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір, у частках пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved