Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

18 серпня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , із вимогою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період часу з 12 липня 2019 року по 28 липня 2021 року (а. с. 1-4, 48-51). В обґрунтуванні позовних вимог, разом з уточненнями, зазначено, що позивачка з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . 30 жовтня 2017 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із відповідача стягувались аліменти на утримання сина у розмірі Ѕ частини від усіх видів доходів. Однак, відповідач вказане рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим прохає суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 376954 гривні 66 копійок за період з 12 липня 2019 року по 28 липня 2021 року. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2021 року (а. с. 52), копія якої надіслана відповідачу 20 вересня 2021 року за вихідним № 21155/21-вих/2/204/2090/21 (а. с. 53), та отримана останнім 22 жовтня 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення в матеріалах справи (а. с. 61). 05 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 63-64, 85-88), в якому відповідач позовні вимоги визнає частково. В обґрунтування відзиву зазначено, що розрахунок розміру пені позивачки не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки одержувач аліментів має право на стягнення неустойки але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за аліментами, що наданий Новомосковським ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро), заборгованість складає 97467 гривень 03 копійки, отже розмір пені, що пропонується до стягнення з нього не може перевищувати 97467 гривень 03 копійки. Зазначив, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року у справі № 183/3293/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення суду виконавчою службою у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 45193207. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, наданого Новомосковським ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 січня 2021 року складає 88852 гривні 24 копійки. На день подачі відзиву його неповнолітній син [PERSON] , 2004 року народження, проживає разом із ним та знаходиться на його повному утриманні, а його мати жодної матеріальної допомоги не надає. Також зазначив, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі № 183/362/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання [PERSON] , відповідно до якого неповнолітній син проживає разом із батьком та знаходиться на повному його утриманні. Крім того зазначив, що 24 листопада 2017 року він уклав шлюб із [PERSON] (при реєстрації шлюбу остання змінила прізвище на [PERSON] ), від якого у них народився син [PERSON] 2018 року народження, у подальшому шлюб між ними розірвано, проте він як батько неповнолітньої дитини, має обов`язок його утримання. Окрім цього, він втратив постійне місце роботи та довгий час не міг знайти нове робоче місце, та 14 лютого 2020 року зареєструвався, як суб`єкт підприємницької діяльності. Однак, через встановлення карантинних обмежень, у зв`язку із поширення на території України COVID-19, зокрема у роботі транспорту та контрагентів-постачальників останній був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати прибутки. Отже стверджує, що аліменти не сплачував, оскільки не мав заробітку, в тому числі й через обставини, що склалися внаслідок запровадження у країні карантину. На день подання відзиву його дохід складає 10-12 тисяч гривень на місяць, підтвердження чого будуть надані пізніше, оскільки їх отримання потребує більшого часу, ніж той, що надано для подання відзиву. Тому прохає суд прийняти до уваги його сімейне та матеріальне становище та зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 5000 гривень, що буде відповідати його матеріальному становищу. 11 січня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а. с. 93-96), у якій позивачка зазначає, що окрім рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі № 183/362/21 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини (старшого сина), також видано судовий наказ № 183/7617/21 від 29 листопада 2021 року, про стягнення з матері аліментів на утримання старшого сина на користь відповідача у частці від доходу. Також, розглядається справа № 183/8685/21 про звільнення по сплаті заборгованості аліментів між першою дружиною відповідача та відповідачем. Відповідач зазначав, що має низький заробіток та має на утриманні трьох дітей, однак наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що за ним наявна заборгованість по сплаті аліментів перед першою дружиною (на старшого сина) та перед позивачкою по цій справі, а стосовно третьої дитини до суду не надано жодних доказів на її утримання. Зазначає, що відповідач жодним чином не підтверджує погіршення свого матеріального стану, оскільки має можливість щонайменше 3 роки не отримувати доходи, але утримує трьох дітей та відкрив свій бізнес. Також зазначає, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, яка здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітніх дітей, несе витрати на утримання свого майна, а також витрати на власний бізнес. Вважає, що відповідач є винним у несплаті аліментів на дитину, не має жодних фактичних доказів погіршення стану його здоров`я чи матеріального стану, не надав доказів утримання інших дітей. Тому прохає суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити в повному обсязі. Наголосив на тому, що з 2019 року по травень 2021 року відповідач взагалі не сплачував аліменти на користь позивачки, а тому наведені представником відповідача доводи не заслуговують на увагу. Представник відповідача у судовому засіданні прохав позов задовольнити частково, стягнувши на користь позивачки 5000 гривень. Зазначив, що саме така сума відповідає матеріальним можливостям відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року (а. с. 9-11) та відповідно до цього рішення, з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 20 липня 2021 року, що складений державним виконавцем Пєнкіним Б., станом на 01 липня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 97467 гривень 03 копійки (а. с. 16-18). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року із [PERSON] стягувались аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 67 та на звороті). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року із [PERSON] припинено стягнення аліментів на утримання [PERSON] , яке здійснювалось за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року (а. с. 68-69 та на зворотах). Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, станом на 01 січня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 88852 гривні 24 копійки (а. с. 71 та на звороті). [INFO] у відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 квітня 2018 року, актовий запис № 830 (а. с. 70). 21 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Олійником С.В. (а. с. 99 та на звороті). Відповідно до відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, у відповідь на запит в електронному вигляді від 26 січня 2022 року, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) отримав доходи: у серпні 2021 року у сумі 4968 гривень 94 копійки від Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду, з яких сплатив 894 гривні 41 копійку податку; у вересні 2021 року - 26500 гривень (а. с. 100). 21 липня 2021 року [PERSON] сплачено 7650 гривень за навчання на стаціонарі [PERSON] у Дніпропетровському аграрно-економічному університеті (за 1 курс факультету менеджменту і маркетингу, група МР-1-21), що підтверджується квитанцією № 60 (а. с. 137) та 8415 гривень (за 1 курс факультету менеджменту і маркетингу, група МТ-3-21), що підтверджується документом № 100890941 від 10 червня 2022 року (а. с. 138). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою. Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано те, що прострочення сплати аліментів сталося з його вини, оскільки він, будучи обізнаним про рішення суду та наявність відкритого виконавчого провадження за ним, не виконує належним чином та своєчасно обов`язки щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 01 липня 2021 року, становить 97467 гривень 03 копійки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № -1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № -2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № -300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Разом з цим, Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16 зазначив про те, що при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог надано суду розрахунок пені за період наявності заборгованості зі сплати аліментів, зокрема з 01 серпня 2019 року по 28 липня 2021 року, який перевірено судом та встановлено, що він відповідає чинній правовій позиції Верховного Суду щодо здійснення такого розрахунку, яка викладена вище, і є арифметично вірним. Разом з цим, оскільки нарахований позивачкою розмір пені перевищує розмір заборгованості за аліментами, нею не вірно заявлено до стягнення пеню, через що суд вважає за доцільне обмежити розмір заборгованості зі сплати аліментів у сумі 97467 гривень 03 копійки, що не перевищує 100 відсотків заборгованості. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він хоча б якось намагався виконати свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, зокрема доказів того, що він сплачував аліменти або звертався до держаного виконавця із вимогою про здійснення перерахунку заборгованості по їх сплаті. Натомість, посилання відповідача на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, яким задоволено стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , 26 листопада 2004 року, не береться до уваги, оскільки у останнього мається заборгованість на суму 88852 гривні 24 копійки за виконанням цього рішення, а отже відповідач не сплачує їх. Нотаріально посвідчений договір від 21 січня 2022 року про сплату аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 гривень щомісячно, також не береться судом до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу того, що ним даний договір виконується. В той же час, із наданих відповідачем відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, вбачається, що в останнього є земельна частка (пай), яку він може надавати в лізинг, оренду або суборенду, що спростовує його скрутний матеріальний стан. З огляду на викладене, з урахуванням того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини особи, яка їх зобов`язана сплачувати за рішенням суду, враховуючи право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність належними, достатніми та допустимими доказами позовних вимог, а відтак про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення із [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 97467 гривень 03 копійки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подачу позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, сплачується судовий збір, який становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволені на суму 97467 гривень 03 копійки, а позивачку при подачі позову було звільнено від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 974 гривні 67 копійок.

Outcome: partial