Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про припинення стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2019 року з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на дітей [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Старший син [PERSON] , вже досяг повноліття та навчається в м.Києві в Національному авіаційному університеті, а молодший син [PERSON] з літа 2021 року проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] . Із відповідачкою було узгоджено, що на період навчання молодший син буде проживати разом з батьком, тому сторони домовились, що основні витрати по утриманню дітей лежать на тому із батьків, з ким проживає дитина та стягувати аліменти один з одного не будуть. Однак з позивача стягуються аліменти на утримання молодшого сина [PERSON] , який з літа 2021 року проживає з ним, усі витрати по утриманню сина [PERSON] несе [PERSON] . Таким чином позивач вимушений звернутись до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги, не заперечувала проти припинення стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи маються відповідні копії свідоцтв про народження дітей (а.с.10, 11). Відповідно до судового наказу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2019 року (ЄУНСС №227/3669/19) з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 серпня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.12, 13). В позовній заяві [PERSON] зазначив, що старший син [PERSON] вже досяг повноліття, а молодший син [PERSON] з літа 2021 року проживає з ним, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на користь [PERSON] . На підтвердження зазначених доводів позивач надав суду наступні документи. Відповідно до довідки про склад сім`ї №743 від 19.10.2021 року, яка видана Комітетом самоорганізації населення «Лучистий» м. Маріуполя, [PERSON] проживає за адресою:\~ [ADDRESS] , разом з ним проживає син [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Також КСН«Лучистий» м. Маріуполя складено Акт №194 від 19.10.2021 року, яким засвідчили за допомогою сусідів [PERSON] та [PERSON] , що дійсно [PERSON] , 1968р.н. фактично проживає за адресою:\~ [ADDRESS] та разом з ним мешкає його син [PERSON] , 2006р.н. (а.с.15). Згідно довідки Маріупольського вищого металургійного професійного училища №533 від 08.09.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається в Маріупольському вищому металургійному професійному училищу з 01.09.2021 року за професією електрогазозварник, газорізальник, навчальна група №14, перший курс навчання, денною форми навчання. Не перебуває на повному державному забезпеченні, закінчення навчання 27.06.2024 року (а.с.16). Як вбачається з довідки Національного авіаційного університету віл 01.09.2021 року, [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання факультету аеронавігації, електроніки та телекомунікації Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року (а.с.17). Позивач також надав суду ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2022 року (ЄУНСС 227/5030/21), якою було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Як вбачається з єдиної бази автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», за вказаною вище справою суддею Добропільського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] було ухвалено рішення від 16.08.2022 року, яким було відмовлено в задоволені цивільного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що син сторін [PERSON] припинив проживати з матір`ю і почав проживати з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим, припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. Крім того, своєю заявою від 29.08.2022 року відповідач визнала позовні вимоги позивача, тому відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved