Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 11\~січня 1987 року перебувають\~у зареєстрованому\~шлюбі. На даний час між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає. Шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Ухвалою судді від 06 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. Позивачка у судове засідання не прибула, у позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі, на примирення не погоджується, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. У судове\~засідання,\~призначене на\~04\~серпня 2022\~року відповідач\~ [PERSON] не прибув. Направив на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі у якому зазначив, що позов визнає повністю . Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 січня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 34. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прізвища не змінювала, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 21 серпня 2019 року Монастирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального цправління юстиції у Тернопільській області. За\~статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~частини другої\~ статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється\~внаслідок його\~розірвання за\~позовом одного\~з подружжя\~на підставі\~рішення суду\~відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову позивачки, ту обставину, що між сторонами відсутні шлюбні відносини, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам сторін. Згідно статті\~112\~СК\~України\~підставами для\~\~розірвання\~шлюбу за\~позовом\~одного\~з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, неповнолітніх дітей на утриманні не мають, відповідач позов визнав, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, що має істотне значення. З таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved