Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

25.05.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (на далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 08.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 13МК/2008, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у розмірі 60000,00 доларів США на термін до 09.04.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядки, встановлених кредитним договором. Але відповідач не дотримувався строків погашення заборгованості за кредитним договором, тому станом на 27.03.2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 70428,71 доларів США., яка складається з наступного:-26479,59 доларів США - заборгованість за кредитом;-27168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;-16780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача по кредитному договору, між банком, було укладено договір поруки з відповідачем [PERSON] . Оскільки відповідачі не виконують належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з них зазначену заборгованість. 02.06.2015 року по вказаній справі відкрито провадження та справу призначено до попереднього розгляду. Рішенням (заочне)Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.08.2015 року позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк була задоволена. 30.04.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.Миколаєва із заявою про скасування заочного рішення. Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.07.2020року заочне рішення від 07.08.2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] було скасовано та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з.явився,в заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідачі не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про день розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 08.04.2008 р. між [PERSON] , та ПАТ «Приватбанк» було укладено договір поруки відповідно до умов якого, позивач поручився за виконання [PERSON] за кредитним договором № 13МК/2008 від 08.04.2008 р.. У відповідності до п. 2 Договору поруки позивач відповідає перед ПАТ «Приватбанк» за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON] , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до умов Кредитного договору ПАТ «Приватбанк» надав [PERSON] в сумі 60000 дол. США на термін до 08.04.2014 (п. 1.1.,1.2 Кредитного договору) зі сплатою 17% річних, сплата яких проводиться у дату сплати процентів (кожного поточного місяця) згідно графіку погашення кредиту, процентів на винагороди. При несплаті процентів у вказаний термін; вони вважаються простроченими (п. 4.1.та 4.2. Кредитного договору). В позові позивач посилається на те , що відповідач [PERSON] не дотримувався строків погашення заборгованості за кредитним договором, тому станом на 27.03.2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 70428,71 доларів США., яка складається з наступного: -26479,59 доларів США - заборгованість за кредитом;-27168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;-16780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором № 13МК/2008 виникла 10,12.2008 року. Відповідно до п. 5 Договору поруки у випадку невиконання Боржником будь якого обов`язку, передбаченого п.1 договору поруки, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку. Згідно п. 6 Договору поруки Поручитель зобов`язаний протягом п`яти днів від дати отримання повідомлення Банку про невиконання Позичальником зобов`язання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобов`язання. У зв`язку з порушення договірних відносин 09.12.2009 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до Заводського районного суду. 13.08.2010 року рішенням Заводського районного суду (справа № 2- 1787/2010) позовна заява АТ КБ «Приватбанк» була задоволена та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 13МК/2008 від 08.04.2008р., яка станом на 25.10.2009р. складала 52310,29 доларів США, звернуто стягнення на предмети застави за договорами застави від 03.04.2008, які були укладені для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №13МК/2008 від 08.04.2008р. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Договору поруки (п. 12.) визначає, що Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки (п`ять років). Таким чиномь якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-20цс14: Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч.З ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.І ст.261 ЦК). А банк довідався з моменту несплати чергового платежу Позичальником. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (пп.4.2. та 4.3) позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Як встановлено у судовому рішенні Заводського районного суду, відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів з користування кредитом, у зв`язку із чим станом на 25.10.2009 утворилася заборгованість за кредитним договором. Але із вказаним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості в солідарному порядку звернувся лише 25.05.2015р. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тобто початок позовної давності до боржника є фактичною датою виникнення зобов`язання по договору поруки, і саме з моменту несплати позичальником щомісячного платежу настає термін повернення кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ у справі № 6-3087цс16 від 29 березня 2017 року. Так сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення сплати періодичного платежу відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 10.12.2008 року) пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.» Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України) Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. «Основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановлюють й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника прр повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то «-у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, Верховний суд України дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більшу ніж через шість місяців після настання строку, або після настання строку визначеного договором поруки для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 2-1283/11 від 21.03.2018 р. зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1)протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2)протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 3)протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо стр'1 основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги^ якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора та суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не має права. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки, необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме Позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконанні основного зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із часу настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, ' установленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинно бути погашено одноразовим платежем). Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже враховуючи п. 11 Договору поруки від 08.04.2008 року де зазначено, що Порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, та проаналізувавши розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк», можна з впевненістю сказати, що зобов`язання за договором поруки виникло 10.12.2008 року, саме з того моменту коли Позичальник не вніс чергового платежу за умовами кредитного договору № 13МК/2008. А закінчення п`ятирічного терміну відбулося 10.12.2013 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1ст. 559 ЦК України на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. В період 10.12.2008 року по 10.12.2013 рік жодної претензії, вимоги чи позовної заяви до Поручителя зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» не пред`являлося. Позовна заява про стягнення заборгованості була подана ПАТ КБ «Приватбанком» тільки 25.05.2015 року. Таким чином, договір поруки, укладений 08.04.2008р. для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №13МК/2008 припинився, тобто і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Крім того, у постанові № 6-107цс13 Верховний Суд України вказав на те, що наявність рішення суду про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом свого права. Оскільки позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом 25.05.2015р., це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 70428,71 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1 655 778,97грн.

Outcome: dismissed