Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна шляхом визнання права власності на частку майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що 27.01.2007р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №31. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04.05.2007р. шлюб між ними було розірвано, однак вони примирилися, не отримували рішення суду та свідоцтва про розірвання шлюбу на підставі рішення суду відповідно до діючого на той час законодавства. У жовтні 2020р. відповідач повідомив позивача про те, що отримав спочатку рішення суду та свідоцтво про розірвання шлюбу у 2020р. у зв`язку з чим шлюб вважається розірваним з 04.05.2007р., однак фактичні шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем існували з 4 травня 2007 року по 1 листопада 2020 року. На протязі цього часу сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне домашнє господарство та мали спільний бюджет, що підтверджується наступним. З 1 січня 2007 по 16 березня 2012 року сторони проживали однією сім`єю за адресою [ADDRESS] в квартирі, що належала батькам позивача, що підтверджується фотознімками у квартирі, показаннями свідків, копією паспорта позивача з реєстрацією за вказаною адресою. Крім того, під час проживання у вказаний період, а саме 11.11.2011р у сім`ї [PERSON] сталася неприємна подія: відповідач спричинив тілесні ушкодження товаришу батька позивача, за що був засуджений вироком Приморського районного суду 10.12.2012 року. Зокрема у вироку суду зазначено: обвинувачений (відповідач) разом зі своєю дружиною (позивачем) знаходились за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] . Починаючи з 16 березня 2012 року позивач та відповідач переїхати до нового місця проживання - квартири, що належить матері позивача за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою сторони були зареєстровані 26 лютого 2014 року та фактично проживали до січня 2020 року, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, довідкою про пільги, відомістю ДНАП ОМР № Р5-182709-ф/л від 15 вересня 2020р. про зареєстрованих осіб у житловому будинку. Вказане також підтверджується рахунками про сплату комунальних послуг за вищевказаною адресою за лютий, вересень 2015р., вересень 2017р., вересень 2018 по березень 2021р., в яких зроблено нарахування по сплаті комунальних послуг за пільгою 100% для відповідача, який є інвалідом 2 групи та позивача, як його дружини. За вказаною адресою сторони вели сімейне господарство, святкували сімейні свята, приймали гостей. 31 травня 2012 р. подружжя отримало повторно свідоцтво про шлюб взамін оригіналу, який було надано до суду разом з позовною заявою про розірвання шлюбу у 2007 році. 14 червня 2012р. позивач з відповідачем купили як чоловік та дружина майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності - 2/3 квартири за адресою [ADDRESS] , яка була придбана сторонами під час фактичного проживання однією сім`єю. Вказані 2/3 частки квартири були продані сторонами, як однією сім`єю [INFO] - договір купівлі продажу 1042 ( приватний нотаріус Гоелз О.І.) та на гроші від продажу подружжя [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . 27 січня 2013 року у 6-ту річницю подружнього життя сторони обвінчалися у храмі. Крім того, у період фактичного проживання сторін однією сім`єю позивач з відповідачем неодноразово планували вагітність, яка наступала у 2007, 2009, 2010, 2013 рр., однак усі вагітності закінчувались госпіталізацією позивача до стаціонару через завмерлу вагітність на ранніх строках вагітності. Причиною викиднів на думку лікарів був проведений за наполяганням відповідача аборт під час першої вагітності позивача у 2005 році, коли сторони ще не були одружені, однак мали стосунки. Після вказаних неодноразових завмерлих вагітностей позивач 3 роки лікувалася у клініці ПП «Центр репродуктивної медицини», відповідач допомагав у лікуванні та сторони сподівалися, що матимуть дітей. 26 листопада 2018р. позивач та відповідач уклали договір з ПП «Центр репродуктивної медицини», як подружжя, про надання медичної допомоги методами ДРТ та подали заяву-зобов`язання подружньої пари щодо застосування ДРТ (допоміжних репродуктивних технологій) з метою лікування безпліддя. Однак, вказане запліднення пройшло невдало. У січні 2020 року сім`я [PERSON] вирішила проживати окремо від матері та взяла в оренду квартиру за адресою [ADDRESS] . Одночасно подружжя [PERSON] вирішило продати належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] для того, щоб купити собі іншу квартиру для проживання. У січні 2020 році мати позивача захворіла та потребувала догляду, позивач займалася лікуванням та доглядом за нею. Водночас відповідач також допомагав з доглядом за матір`ю позивача: купував продукти харчування, ліки, возив автомобілем до лікарні на обстеження. Крім того, 02 квітня 2020 року позивач уклала договір добровільного медичного страхування №06294/07/391 членів своєї родини, у тому числі чоловіка - відповідача [PERSON] . Протягом 2020 року позивач давала готівкові кошти та перераховувала кошти відповідачу як своєму чоловіку задля купівлі ним харчових продуктів, побутової хімії, одягу та інше для спільного використання сім`єю (перекази від 15.05.2020р., 13.11.2020р., 21.07.2020р.), поповнювала мобільний рахунок відповідача. 03 квітня 2020 року сторони по справі продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою [ADDRESS] , грошові кошти отримані від продажу зберігалися у відповідача. Сторони по справі вирішили придбати квартиру за вказані грошові кошти та займалися пошуком житла. З рештою, у липні 2020р., в період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах за кошти отримані подружжям від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] за договором від 03.04.2020р., на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2020 року подружжям було придбано однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . Відповідач займався ремонтом вказаної квартири та говорив позивачу, що скоро вони переїдуть в нове житло, у цей час на період ремонту квартири сторони проживали в орендованій квартирі. Позивач разом з відповідачем приходили в нову квартиру, відповідач показував як проходить ремонт, сторони разом планували як будуть розставлені меблі та чекали закінчення ремонту, щоб переїхати у нове житло. 13 вересня 2020 року сторони святкували день народження відповідача разом з друзями на дачі, що перебуває у користуванні позивача. Однак, наприкінці жовтня 2020 року відносини між позивачем та відповідачем погіршились. Насамперед, це сталося через те, що позивач дуже хотіла спробувати ще раз запліднення через допоміжні репродуктивні технології (еко) та відповідач, посилаючись на брак коштів, відмовлявся від вказаної процедури та пропонував позивачу усиновити дитину з дитячого будинку. Позивач була проти усиновлення, оскільки вірила, що сторони можуть мати власну дитину. Крім того, під час з`ясування стосунків у жовтні 2020 року відповідач заявив позивачу, що квартира [ADDRESS] оформлена на його ім`я та під час укладення договору купівлі - продажу вказаної квартири ним особисто було надано нотаріусу свідоцтво про розірвання шлюбу, яке останній отримав у 2020 році на підставі рішення суду від 2007 року. В зв`язку з чим, відповідач заявив позивачу, що у новій квартирі позивач може проживати, однак права власності у позивача на квартиру відсутнє та квартира належить лише йому. Після чого позивач, образившись та зрозумівши, що чоловік її зраджує, обманює, не хоче спробувати ще раз еко, переїхала в квартиру своєї матері, де проживає з 01 листопада 2020 року по теперішній час. Навіть після припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами, у листопаді 2020 року позивач записувала до лікаря колишнього чоловіка та перераховувала відповідачу кошти на лікування, оскільки сподівалася на примирення. У листопаді-грудні 2020 року сторони намагалися примиритися, відповідач багато разів запрошував у нову квартиру позивача, де остання на прохання відповідача залишалася після вечері ночувати. Крім того, позивач разом з матір`ю за запрошенням відповідача святкували в квартирі [ADDRESS] січня 2021 року. У травні 2021 року відповідач за запрошенням позивача приходив у гості до квартири [ADDRESS] , де після вечері залишився на ніч, це була остання спроба сторін примиритись. Однак, сторони не примирились та сім`я остаточно розпалася, кожен на сьогоднішній день живе окремо, своїми інтересами. Посилаючись на викладене, просила встановити факт проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 04 травня 2007 року по 01 листопада 2020 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 50,8 кв.м. та житловою 17,1 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] загальною площею 50,8 кв.м. та житловою 17,1 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та саме не заперечували, що сторони після розірвання шлюбу продовжували проживати як одна сім`я та вели спільне господарство до листопада 2019 року, однак в подальшому вони перестали проживати однією сім`єю. В наданому відзиві відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , були поділені порівну між сторонами по 12000 дол.США, а на спірну квартиру він позичив 18000 дол.США, що підтверджується розписками. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27.01.2007р. між сторонами було укладено шлюб, що зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №31. (т.1 а.с.16) Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2007 року, яке постановлено в підготовчому судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В копії вказаного рішення зазначено, що відповідач позовні вимоги визнала, пояснивши, що спільне життя подружжя припинилося, поновити стосунки неможливо. (т.1 а.с.18) Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України (у редакції станом на травень 2007 року) у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідачем не заперечується, що після розірвання шлюбу він продовжував проживати однією сім'єю з позивачем до листопада 2019 року, а в подальшому у них були дружні відносини, однак у них подружніх відносин вже не було. Факт проживання сторін однією сім'єю у листопаді 2012р. також підтверджується копією вироку Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2012р., в якому зазначено, що відповідач разом з позивачем знаходилися за місцем свого проживання: [ADDRESS] , а також копією паспорта відповідача, з якої вбачається, що він за цією адресою був зареєстрований з 28.09.2009р. по 21.02.2014р. (т.1 а.с.22-24, т.2 а.с.39-40). В подальшому сторони переїхали до квартири [ADDRESS] , яка належала матері позивача, та в якій відповідач був зареєстрований з 26.02.2014р., що підтверджується копією паспорта відповідача, копією довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 15.09.2020р., довідкою про реєстрацію пільги відповідача та рахунками про сплату комунальних послуг. (т.1 а.с.15, 38-40, 80-117) 31 травня 2012 року подружжя отримало повторно свідоцтво про шлюб. (т.1 а.с.17) 14 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] (батько позивача) придбали квартиру [ADDRESS] , причому позивачу належить 2/3 частки цієї квартири, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року. Згідно п.8 цього договору цей договір вчинено за згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур'яновою Л.Г., 11 червня 2012 року, яка подана нотаріусові при укладенні цього договору. Копія цієї заяви приєднана до матеріалів нотаріальної справи. (т.2 а.с.83,101) 27.01.2013р. позивач та відповідач обвінчалися, про що свідчить копія свідоцтва про вінчання (т.1 а.с.19-20) 01 вересня 2017 року позивачем була продана квартира [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гоелз О.І., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Продаж вчинено за 151500 грн. (т.1 а.с.29-30, т.2 а.с.140-141) Згідно договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І., позивач та відповідач придбали у [PERSON] в рівних частках квартиру [ADDRESS] за 153565 грн. Згідно п.10 вказаного договору [PERSON] та [PERSON] є між собою подружжям з 27 січня 2007 року.(т.2 а.с.4-5) 03 квітня 2020 року позивач та відповідач продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] , про вказане свідчить копія договору купівлі-продажу, посвідченого 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. В п.4.1 цього договору зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, набували відчужувану за цим договором квартиру у спільну часткову власність, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, та відчужують її за взаємною згодою, про що свідчать їх підписи під даним договором та заявою, яка зберігається в справах приватного нотаріуса. Продаж здійснено за 484 731 грн.(т.1 а.с.32-33, т.2 а.с.2-3) 26 листопада 2018р. позивач та відповідач уклали договір з ПП «Центр репродуктивної медицини», як подружжя, про надання медичної допомоги методами ДРТ та подали заяву-зобов`язання подружньої пари щодо застосування ДРТ (допоміжних репродуктивних технологій) з метою лікування безпліддя.(т.1 а.с.75-78) 09 липня 2020р. відповідач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON] (том 1 а.с.198) На підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. відповідачем було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована за [PERSON] . Пунктом 6 зазначеного договору встановлено, що нотаріус довів до відома продавця, а продавець прийняв до уваги заяву покупця, що він в зареєстрованому шлюбі не перебуває, квартира придбається ним за власні кошти, що не є об`єктом спільної сумісної власності. Продаж вчинено за 813 014 грн. (т.2 а.с.30) 02.04.2020р. між позивачем та ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» було укладено договір добровільного медичного страхування № 06293/07/391, в додатку № 1 якого позивачем в якості даних про пацієнтів зазначено [PERSON] . Вказаний договір відповідачем не підписаний. (т.1 а.с.45-59) 15.05.2020р., 13.11.2020р. та 21.07.2020р. позивачем поповнювалася картка, яка належить відповідачу, що ним не заперечується. (т.1 а.с.63-65) В матеріалах справи є велика кількість фотографій із зображеннями позивача та відповідача починаючи з 18.12.2007р. по літо 2019р. (т.1 а.с.66-74) В матеріалах справи є велика кількість квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період з 2017р. по травень 2021, з яких вбачається, що комунальні послуги нараховувалися з урахуванням 100% пільги відповідача, що також підтверджується довідкою начальника ПУ №6 КП ЖКС «Черьомушки». (т.1 а.с.39, 80-117) 05.12.2019р., 26.12.2019р., 16.01.2020р., 07.03.2020р., 12.03.2020р. та 04.04.2020р. позивач здійснювала перекази для поповнення мобільного телефону відповідача, про що свідчать копії квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи. (т.1 а.с.118-123) Також позивачем в якості доказу сумісного проживана період з 04.12.2007р. по 29.06.2020р. надано роздруківку повідомлень зі свого мобільного телефону. (т.1 а.с.124-141) 14.11.2020р. [PERSON] пройшов магнітно-резонансну томографію колінного суглобу в клініці [PERSON] , куди він був запрошений за допомогою смс повідомлення, яке надійшло на мобільний телефон позивача. (т.1 а.с.141-142) Згідно довідок Головного управління Національної поліції в Одеській області про доходи відповідача від 11.10.2021р. по 31.12.2019р. загальна сума доходу за період з 01.10.2019р. за винятком утримань та аліментів становить 23865 грн. 64 коп.; за період з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. за винятком утримань та аліментів - 117022,05 грн. (т.1 а.с.194-195) Відповідно до розписки від 09.07.2020р. [PERSON] позичив у [PERSON] 10000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] та зобов`язався повернути до 01.07.2022р. (т.1 а.с.196) 10.07.2020р. [PERSON] позичив у [PERSON] 8 000 доларів США на придбання собі квартири [ADDRESS] та зобов`язався повернути до 01.09.2021р., про що свідчить копія розписки, яка знаходиться в матеріалах справи. На цій розписці внизу вчинено напис [PERSON] про те, що він 01.09.2021р. отримав від [PERSON] 8000 доларів США в рахунок погашення боргу (грошових претензій не має). (т.1 а.с.197) Згідно листа Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 09.12.2021р. [PERSON] користувався 100% пільгою на житлово-комунальні послуги на 2-х осіб (дружина - [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] в межах норм споживання. У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до управління для оформлення пільг за новою адресою, надання пільг за адресою: [ADDRESS] було припинено з 30.04.2021р. Додатково повідомлено, що ще у липні 2020 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , на підставі наданого свідоцтва про розірвання шлюбу спеціалістом відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення зроблений перерахунок пільг на одну особу. На рахунок Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у травні 2021 року пільговик повернув кошти надмірно отриманої пільги. (т.1 а.с.211-212) 13.09.2020р. позивач разом з відповідачем та іншими особами відсвяткували на дачі, яка належить матері позивача, 50-ти річчя дня народження відповідача, про що свідчать фотографії, на яких зображені сторони, а також відеозапис, який оглянутий судом в судовому засіданні та не заперечується відповідачем. (т.2 а.с.65-69, 72) В судовому засіданні свідок позивача [PERSON] , яка є матір`ю позивача, пояснила, що позивач та відповідач спочатку проживали по [ADDRESS] , а в квітні-травні 2012 року переїхали до неї та проживали у квартирі [ADDRESS] та проживали з нею майже до кінця 2019 року, а потім переїхали у квартиру [ADDRESS] , яку винаймали, та проживали в ній до вересня-жовтня 2020 року, в якій свідок була в грудні 2019 року та січні 2020 року. Ремонту у квартирі [ADDRESS] відповілач не робив, за вийнятком того, що допоміг свідку розширити балкон до цієї квартири, коштв на оплату комунальних послуг не давав, їх свідку давала позивач. 03.01.2020р. свідок отримала травму, відповідач возив її до лікарні. У зв`язку з тим, що свідку необхідно було лежати, догляд за нею здійснювала позивач, яка приїздила до неї, робила їй уколи, купували пігулки, інколи залишалася ночувати у неї. Свідку відомо, що за час спільного проживання сторони придбали спочатку квартиру [ADDRESS] , а потім після її продажу - квартиру [ADDRESS] . Гроші від продажу квартир, а також зброю відповідач зберігав у сейфі, який вмонтував у стіну квартири квартири [ADDRESS] , ключі від якого зберігалися лише у нього. Свідок бачила, як з цього сейфу в 2018р. та в 2019р. відповідач діставав зброю і в той час вона в сейфі бачила гроші. Свідок пояснювала, що вона разом з відповідачем самі без позивача ніколи не проживали, відповідач міг вільно зайти до неї у квартиру в 2020 році. Свідок була присутня у вересні 2020 року на святкуванні дня народження відповідача, яке відбулося на її дачі. Відносини між сторонами були нормальні, сімейні, вони дуже хотіли мати дітей, однак в них це не виходило. Сімейні відносини припинилися у травні 2021 року коли позивач дізналася, що відповідач обманув позивача, купивши спірну кватиру та оформив її на себе, а до цього вони жили більш-менш нормально. У спірній квартирі свідок була по запрошенню відповідача в січні 2021 року на різдво, невдовзі приїхала і позивач, і свідок залишилася там ночувати. Перед цим позивач повідомила свідку, що вона з [PERSON] купили квартиру по [ADDRESS] . За яку суму коштів була придбана квартира по [ADDRESS] свідку невідомо, однак вона вважає, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , які між сторонами поділені не були. Свідок позивача [PERSON] надавала свідчення того, що вона є сусідкою матері позивача, сторони стали проживати у квартирі [ADDRESS] з 2012 року, вона з позивачем є подругами, вони збиралися та спілкувалися і у квартирі свідка, і у квартирі позивача, і на дачі, при цьому завжди був присутній [PERSON] . Свідок зазначала, що у позивача та відповідача були сімейні відносини, крім того, вони разом зустрічали 2018-2020 новий рік у квартирі [ADDRESS] , в якій вони проживали до 2020 року, а потім переїхали на квартиру, яку винайняли. Свідок пояснювала, що у матері позивача в 2020 році була травма і свідок разом зі своєю матір`ю допомагали доглядати за нею. Також за матір`ю позивача доглядали позивач та відповідач. На з`ємній квартирі по [ADDRESS] свідок була разом из [PERSON] один раз в березні 2020 року та бачила в ній спільну фотографію сторін та речі, які не належали [PERSON] , відповідача на той час у цій квартирі не було, адреси цієї квартири вона не знає, оскільки позивач їх зустрічала біля под`їзду. Також свідок зазначала, що вона була на дачі позивача разом з позивачем та відповідачем 09 травня 2020 року та в липні 2020 року, куди вони їздили відпочивати разом з сім`єю [PERSON] . Свідок бачила, як відповідач разом з позивачем приходили до квартири [ADDRESS] в 2020 році. Про те, що вони розійшлися свідок дізналася весною 2021 року. Про спірну квартиру свідку нічого не відомо. Востаннє свідок бачила позивач та відповідача, як сімейну пару, 09 травня та в липні 2020 року. Допитана свідок позивача [PERSON] , яка працює разом з позивачем та знаходиться у її підпорядкуванні, пояснила, що у сторін в 2020 році були нормальні відносини та в той час, коли у матері позивача був перелом стегна, сторони проживали у винайманій квартирі по [ADDRESS] , де свідок була один раз у березні 2020 року, відповідача там не було на той час. В цій квартирі була чоловічі речі, весіло спільне фото сторін, був приготовлений обід, за оренду вказаної квартири зі слів позивача, платили 7000 грн. та комунальні послуги. Влітку 2020 року вона разом зі своїм чоловіком та дітьми їздили на дачу до позивача разом з позивачем та залишалися там ночувати. Разом з тим позивач та відповідач вели себе як сімейна пара, обіймалися, не лаялися, разом спали. На питання представника позивача з приводу написання чоловіком свідка розписки про позику 8000 дол.США свідок відповіла, що ця розписка не писалася її чоловіком, крім того, в 2019 році їй зробили операцію, на яку вони брала кредит. Восени 2021 року цю розписку показала їй позивач. Свідок чула, як відповідач дзвонив її чоловіку щоб той написав розписку, її чоловік запитав її чи можливо таке написати, на що свідок обурилася. Також свідок підтвердила, що в 2017-2018р.р. вони позичали позивачу 2000 дол.США для купівлі квартири для батька позивача та ще 2000 дол.США на ремонт квартири. Про спірну квартиру та майновий стан сторін свідку невідомо. Останній раз вона бачила позивача та відповідача разом в липні 2020 року. Допитана свідок позивача [PERSON] зазначала, що є колегою позивача, оскільки працює разом з позивачем на посаді заступника директора фірми «Наш дом». Свідок бачила, як відповідач забирав позивача з роботи в 2019,2020 роках, коли у неї був день народження, разом с квітами та подарунками. Вона знала, що відповідач є чоловіком позивача та вважала їх сімейною парою. Про те, що сторони розлучені їй не було відомо до сьогоднішнього дня. Свідок позивача [PERSON] , від допиту якого відмовилася представник позивача, однак на допиті якого наполягав представник відповідача, пояснив, що знає сторони років двадцять. Спочатку відповідач жив у квартирі [ADDRESS] , а в січні 2020 року відповідач вирішив винайняти квартиру по [ADDRESS] . У цій винайманій квартирі відповідач жив скоріше всього сам, свідок у нього часто бував вдома влітку, однак ніколи там позивача при ньому не було, її речей там також не було, це була холостяцька квартира, спільних фотографій свідок не бачив. Хто сплачував за оренду цієї квартири свідок не знає. Також свідок підтвердив, що вранці в день, коли укладалася угода купівлі-продажу квартири, він позичив відповідачу 8000 дол.США, гроші передавалися в його гаражі і відповідач написав про це розписку, за грошима відповідач прийшов коли вже жив сам. Раніше свідок позичав відповідачу 4000 дол.США для купівлі квартири по [ADDRESS] . Дружина свідка не знала про те, що він позичив відповідачу гроші. Влітку 2020 року в липні місяці свідок зі своєю сім`єю, з позивачем та відповідачем, а також з [PERSON] та її сім`єю їздили на дачу на двох машинах, де відпочивали вихідні дні. Відносини у позивача та відповідача були дружні. Свідку відомо, що сторони не проживають разом пару років, напевно з дати написання відповідачем розписки на 8000 дол.США. В спірній квартирі свідок бував неодноразово, один раз він бачив, як позивач виходила зі спірної квартири. Свідок зауважував, що з 2018 р. по 2021 р. він офіційно працевлаштований не був, займався купівлею-продажем автомобілів. За декілька днів до укладання угоди купівлі-продажу спірної квартири відповідач зателефонував свідку та запитав, що якщо буде підходящий варіант квартири то чи може він розраховувати на свідка, що той позичить йому гроші, на що свідок відповів згодою. Свідок не боявся позичати відповідачу кошти, оскільки той працював водієм та отримував пенсію. Позичені кошти відповідач свідку повертав частинами по 500 та по 1000 дол.США, остання сума позики була йому повернута в вересні 2021 року. Коли свідок позичив відповідачу кошти, а відповідач написав про це розписку, хоча свідок цього не просив, то оригінал цієї розписки зберігався у свідка, а коли весь борг було повернуто, свідок зробив напис про повернення та віддав оригінал розписки відповідачу. На питання представника позивача свідок відповів, що ця розписка не була написана на прохання відповідача, а напис про отримання боргу ним була вчинена 01.09.2021р. Допитана в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] підтвердила, що вона є колишньою дружиною відповідача, від шлюбу з яким є дитина. Вони розлучилися в 2005 році, однак відносини між ними залишилися дружніми, інколи відповідач відвозив свідка по справам. Свідку відомо, що років три назад відповідач зустрічав новий рік сам, коли жив на винайманій квартирі, жив він там десь півроку, але хто орендував цю квартиру та хто за неї сплачував свідок не знає. Зі слів знайомих свідку відомо, що відповідач розійшовся з позивачем та винаймав квартиру. Можливо позивач і приходила до нього на з`ємну квартиру. Відповідач попросив свідка позичити йому 10 000 дол.США на придбання квартири, так як він розійшовся з позивачем, гроші вона йому передала у себе на роботі, де працює приватним підприємцем на оптовому ринку, а він написав текст розписки сам за власною ініціативою, на розписці напис від імені свідка вчинено безпосередньо свідком в липні 2020 року. Свідок має щорічний дохід - 500 000грн. Наразі відповідач повернув свідку біля 5000 дол.США. Свідок у придбаній квартирі була, ремонтом займався відповідач сам, йому допомагали родичі, наскільки відомо свідку, позивач в спірній квартирі не проживала. Також свідку відомо, що позивач та відповідач років три назад продали квартиру на [ADDRESS] . Охарактеризуваати відносини позивача та відповідача з 2007р. по 2020р. свідок не може. Свідок позивача [PERSON] розповів, що в фірмі «Наш дом» працює з 25.02.2020р., де в 2020р. його начальником була позивач. Він бачив позивача з відповідачем, коли підвозив їх до [ADDRESS] . Весною 2020 року сторони брали у нього службову машину, оскільки її виписала позивач для поїздки на дачу, ключі від неї він віддав відповідачу на вул. Центральний аеропорт, а на наступний день машину повернули. Свідок підвозив позивача на [ADDRESS] в неділю взимку, весною та літом, номеру будинку він не знає та не знає куди позивач далі йшла, а коли він вранці її звідти забирав, то з під`їзду по ву. Ак. Філатова вони виходили разом, її проводжав відповідач. На [ADDRESS] свідок привозив позивача та забирав її десь в вересні 2020 року на автомобілі Мерседес Віта, а в листопаді 2020 року ці поїздки припинилися. Також свідок зазначав, що сторони забирав з вул. Центральний аеропорт, періода він не пам`ятає, та підвозив відповідача до Одеської кіностудії, а один раз підвозив відповідача до Тираспольської площі. Коли позивач та відповідач були у машині, то свідок вважав, що вони чоловік та жінка. Позивач фактично кожного дня замовляла цю машину і кожного дня він її возив. Останній раз він підвозив позивача на [ADDRESS] в кінці серпня - вересні 2020 року, а на [ADDRESS] - в листопаді 2020 року. В судовому засіданні був допитаний свідок відповідача [PERSON] , якому відомо, що відповідач, з яким він був з одного села та з яким вони почали спілкуватися з 2006 року після того, як відповідач допоміг свідку влаштуватися на роботу, був одружений з позивачем, вони разом не проживали з 2020 року, відповідач винаймав квартиру по [ADDRESS] , в якій свідок бував в гостях в лютому, березні та травні місяці 2020 року та в якій він не бачив ні позивача, ні її речей, це була холостяцька квартира. В цій квартирі була кухня-студія, якого кольору були обої свідок не пам`ятає. Свідку відомо, що відповідач хотів придбати для себе квартиру, так як не хотів платити за винайману квартиру, вони часто збиралися та пили пиво. Зі слів відповідача в лютому місяці 2020 року свідку відомо, що відповідач розлучився з позивачем. На новий 2019 рік, точного року свідок не запам`ятав, він з другом приїхали до відповідача у квартиру по [ADDRESS] , там була позивач та її мати, з позивачем близьке спілкування було один раз. Про сімейні відносини відповідач не розповідав, сказав лише, що розлучається. Свідку невідомо чи була у відповідача квартиру, однак відповідач йому казав, що продав квартиру та буде купляти іншу. Свідок відповідача [PERSON] пояснив, що з відповідачем вони знайомі з 2002 року, оскільки вони разом працювали. Свідку відомо, що сторони разом проживали, однак сказати до якого часу це було він сказати не може. Відповідач, за твердженням свідка, проживав у квартирі [ADDRESS] , квартира ця знаходиться на третьому поверсі і у ній свідок бував рази два-три на місяць, однак він там позивача та жіночих речей ніколи не бачив, квартира була холостяцькою. Свідок дізнався від відповідача про те, що він купив квартиру на [ADDRESS] в вересні-жовтні 2020 року, в ній основний ремонт робили будівельники, а свідок допомагав робити косметичний ремонт та прибивав плінтуси, відповідач на той час у цій квартирі не проживав, хоча там, на думку свідка, можна було жити. Сказати де проживав відповідач починаючи з липня 2020 року свідок не може. В спірній квартирі позивача свідок не бачив та не знає чи проживали сторони разом, йому лише відомо, що вони були у шлюбі та потім розлучилися, однак коли це було він не знає, зауважив, що з обома спілкувався на дні народження відповідача в 2013-2014 роках, де свідок був сам. Свідок бачив позивача до 2020 року в магазині, вона там і сама була і з відповідачем, однак після 2020 року свідок разом їх вже не бачив та не знає чи вели вони спільний побут, однак до 2020 року у них були добрі сімейні відносини. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною другою статті 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. (Постанова Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі 552/5693/18). Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. (Постанова Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі № 490/6060/15-ц). У виниклих правовідносинах обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно положень ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ст.ст.357, 368, 372 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд зазначає, що надана позивачем більша кількість сумісних фотографій позивача та відповідача стосується періоду грудня 2007 - літа 2019 року, тобто того часу коли сторони проживали як подружжя, тобто до моменту придбання спірного об`єкту нерухомого майна, що не заперечується відповідачем. Що стосується фотографій та відеоматеріалів, які оглянуті судом в судовому засіданні, святкування дня народження відповідача 13 вересня 2020 року, то вказані докази не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без державної реєстрації у 2020 році та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання. Верховний Суд у своїй постанові від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Суд критично ставиться до наданих позивачем в якості доказів спільного проживання однією сім'єю з відповідачем роздруківок переказу відповідачу грошових коштів для поповнення його картки та поповнення його мобільного телефону за період з 05.12.2019р. по 13.11.2020р., оскільки ці докази самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15). Також суд вважає недостатнім доказом для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи з листопада 2019 року по листопад 2020р. показання свідків про відпочинок на дачі позивача в травні та липні 2020 року, оскільки показання свідків є епізодичними і не можуть без інших належних доказів бути достатньою підставою для встановлення вказаного факту. Аналогічні висновки викладені у постанову Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №522/25049/16-ц. Крім того, суд звертає увагу на те, що свідок [PERSON] є матірю позивача, свідки [PERSON] разом з позивачем працює заступником директора фірми «Наш дом», [PERSON] та [PERSON] працюють в фірмі «Наш дом» в підпорядкуванні позивача і таким чином можуть бути зацікавленими особами в розгляді справи. Позивачем не надано доказів ні свого доходу, ні доказів ведення спільного господарства з відповідачем, ні спільного бюджету, ні придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Крім того, посилання позивача на укладення нею в квітні 2020 року договору медичного страхування, в якому відповідач був зазначений в якості члена її сім'ї, запису відповідача до лікаря, отримання нею на свій телефон повідомлення про дату прийому та отримання ним медичної допомоги також не може свідчити про факт спільного проживання позивача та відповідача станом на 10.07.2020р., тобто на день придбання квартири [ADDRESS] , оскільки вказані послуги надавалися одноразово та не можуть свідчити про постійне проживання сторін. Також сторонами не було надано доказів, що грошові кошти, отримані від продажу квартири квартиру [ADDRESS] були поділені між ними порівну та що за ці кошти була придбана спірна квартира. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази а також часткового визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 04 травня 2007 року по листопад 2019 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Outcome: partial