Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

05.04.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій з урахуванням уточнень просив визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , за актовим записом №1298 від 29.12.2021 року, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , виключивши відомості про [PERSON] , а у відомості щодо прізвища дитини замість « [PERSON] » вказати « [PERSON] ». В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.12.2012 року, між ними відносини не склалися і з грудня 2020 року вони стали проживати окремо. З грудня 2020 року між ним та [PERSON] склались фактичні шлюбні відносини, вони стали мешкати разом. 10.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] офіційно розлучились, а [INFO] [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] народила від нього - [PERSON] доньку [PERSON] . Проте, в силу положень ст.133 СУ України, в свідоцтві про народження [PERSON] було вказано батьком [PERSON] . 17.03.2022 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно висновку експерта №308 молекулярно-генетичної експертизи про встановлення батьківства, виконаної КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР 16.03.2022 року, встановлено, що гр. [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] з вірогідністю 99,9999%. [PERSON] визнає факт його батьківства щодо доньки [PERSON] . 30.03.2022 року він звернувся до відповідача із заявою щодо внесення змін до актового запису, однак отримав відмову та йому було запропоновано звернутись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 05.04.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 28.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в поданій до суду заяві просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.12.2012 року, з яким у неї не склалися відносини і грудня 2020 року вони стали проживати окремо. З грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] склались фактичні шлюбні відносини, вони стали мешкати разом. 10.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 10.03.2021 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно=Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] , батьком якої є позивач. Проте, в силу положень ст.133 Сімейного кодексу України, в свідоцтві про народження [PERSON] було вказано батьком [PERSON] . 17.03.2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до Висновку молекулярно-генетичної експертизи №308 від 16.03.2022 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Батьківство відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , підтвердила в підготовчому засіданні мати дитини [PERSON] . Листом Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 31.03.2022 року позивачу відмовлено у здійсненні реєстрації його як батька дитини в актовому записи про народження дитини. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини. Статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У відповідності до ст.128 ч.1 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст.128 ч.3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно зі ст.133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 134 Сімейного кодексу України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження; Відповідно до ст.136 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року N 3 встановлено, що Судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, судом достовірно встановлено та підтверджено Висновком молекулярно-генетичної експертизи №308 від 16.03.2022 року, відповідно до якого вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки позовні вимоги, в частині визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, задоволенню також підлягають позовні вимоги в частині внесення відповідних змін до актового запису № 1298 від 29.12.2021 року, Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), а саме щодо зазначення батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , змінивши при цьому прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я та по батькові дитини « [PERSON] » залишити без змін. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved