Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

в травня 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначала, що 03 червня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї, підтримки, піклування з боку відповідача, в тому числі після погіршення стану здоров`я позивачки. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила відновити своє дошлюбне прізвище. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Її представник адвокат Левченко М.М. на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, вкотре надав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження воєнного стану в Україні. Проте, про наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили його участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції (про що йому було роз`яснено судом) відповідачем не зазначено. Водночас, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для відкладення розгляду справи. При вирішенні зазначеного питання суд враховує місцезнаходження суду, фактичне місце проживання відповідача (м. Одеса), поточний хід бойових дій, наявність у останнього фактичної можливості прийняти участь в судовому засіданні, зокрема, в режимі відеоконференції, в тому числі за допомогою власних технічних засобів. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору в відповідному судовому засіданні. За такого, враховуючи викладене, наявність у справі достатньої інформації для вирішення спору, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст. 55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України (ч.3 ст. 105 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому судом встановлено, що 03 червня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , актовий запис №1095. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо фактичних взаємин подружжя, відповідно до наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, тому шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано. При цьому, судом прийнято до уваги те, що сторони спільних дітей не мають, проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не підтримують сімейних відносин, а також категоричне заперечення позивачки щодо примирення з відповідачем, відсутність належних та допустимих доказів щодо реального та обґрунтованого наміру відповідача зберегти шлюб з позивачкою, здійснення відповідачем заходів у цьому напрямку, в тому числі після відкриття провадження по справі (матеріали справи містять лише заперечення проти розірвання шлюбу). Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved