Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Вінницька окружна прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи від злочину в розмірі 10\~130,94 грн. на підставі положень ст. ст. 1166, 1206 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 (545-93-п). Позов мотивований тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 у справі №127/28299/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Зазначеним вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 встановлено, що 23.05.2019 року близько 18 год. 35 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Expert», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїзжій частині вулиці Хмельницьке шосе в м. Вінниці, в напрямку центру міста, на перехресті вулиць Анастасії Медвідь-Трамвайна, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, розпочав маневр повороту ліворуч, та не надавши дорогу автомобілю марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, з необережності допустив зіткнення з останнім. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2121» [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи №727/875 від 09.08.2019 року, отримала тілесні ушкодження у виді: «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, закритий перелом правого суглобового виростка потиличної кістки без розповсюдження на внутрішню кісткову пластину, підшкірний крововилив лоба зліва, забій носа; забій шийного відділу хребта; забій (набряк, крововилив) в ділянки обох колінних суглобів». Вказані ушкодження у [PERSON] належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, однак за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я. Грубе порушення водієм [PERSON] вимог пункту 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді, зокрема, тілесних ушкоджень середньої тяжкості у [PERSON] . У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] з 23.05.2019 по 19.06.2019 (27 ліжко-днів) перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується відповідною довідкою вказаного закладу № 1583/01 -26/09 від 10.11.2021. Згідно з вказаною довідкою середня вартість одного ліжко-дня у нейрохірургічному відділенні за вказаний період становила 375,22 грн. Таким чином, вартість лікування [PERSON] у нейрохірургічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» склала 10 130,94 грн. Вказані витрати понесені за рахунок бюджету Вінницької міської територіальної громади, з якого фінансується заклад охорони здоров`я та не відшкодовані. Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про те, що Вінницькій міській раді, яка представляє інтереси громади та є власником закладу охорони здоров`я, завдано матеріальних збитків у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, що полягали у витратах на лікування потерпілої від даного кримінального правопорушення, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 21.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням ( викликом ) осіб та призначено до судового розгляду. Прокурор Вінницької окружної прокуратури Лавренюк Ю.В. в судове зсідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивача [PERSON] в судове зсідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове зсідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив судовий розгляд проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з насатупних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2019 року близько 18 год. 35 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Expert», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїзжій частині вулиці Хмельницьке шосе в м. Вінниці в напрямку центру міста, на перехресті вулиць Анастасії Медвідь-Трамвайна, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, розпочав маневр повороту ліворуч, та не надавши дорогу автомобілю марки «ВАЗ 2121» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, з необережності допустив зіткнення з останнім. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2121» [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи №727/875 від 09.08.2019 року отримала тілесні ушкодження у виді: «закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому правого суглобового виростка потиличної кістки без розповсюдження на внутрішню кісткову пластину, підшкірного крововиливу лоба зліва, забою носа; забою шийного відділу хребта; забою (набряк, крововилив) в ділянки обох колінних суглобів». Вказані ушкодження у [PERSON] належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, однак за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я. Грубе порушення водієм [PERSON] вимог пункту 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді, зокрема, тілесних ушкоджень середньої тяжкості у [PERSON] . У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] з 23.05.2019 по 19.06.2019 (27 ліжко-днів) перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується відповідною довідкою вказаного закладу № 1583/01 -26/09 від 10.11.2021. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року у справі 127/28299/19 визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75, п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього ряд обов`язків (а.с.7-12). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року відносно [PERSON] змінено в частині вирішення цивільного позову. Зменшено розмір стягнутого з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER] до розміру 16\~562,25 грн. В решті вирок залишено без змін (а.с.13-17). З довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 10.11.2021 року № 1583/01-26/09 вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» з 23.05.2019 р. по 19.06.2019 р. Середня вартість одного ліжко-дня у вказаному відділенні становить 375,22 грн., фактично проведено 27 ліжко-днів, вартість лікування хворого за цей період становить 10\~130,94 грн. (а.с. 36). 26.11.2021 року Вінницька окружна прокуратура зверталась з листом до Вінницької міської ради в якому просила надати інформацію про відшкодування у добровільному порядку [PERSON] до бюджету Вінницької міської територіальної громади шкоди у виді витрат, понесених КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» на лікування потерпілої [PERSON] , а також інформацію з приводу проведення Вінницькою міською радою претензійно-позовної роботи для відшкодування завданої шкоди ( лист Вінницької окружної прокуратури Вінницької області від 26.11.2021 р. № 10099вих-21 ( а.с.37). З листа Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.12.2021 року, № 01/00/011-82403 слідує, що Вінницька міська рада із позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, до [PERSON] не зверталась, а кошти, що витрачені Вінницькою міською клінічною лікарнею швидкої допомоги на лікування потерпілої від злочину вчиненого [PERSON] в добровільному порядку до бюджету Вінницької міської територіальної громади не відшкодовані (а.с.38). КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної спеціалізованої медичної допомоги населенню в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та Статутом, який затверджений рішенням Вінницької міської ради від 29 січня 2021 року № 161 затверджено статус Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Відповідно до п. 1.1 вказаного Статуту, КНП «ВМКЛ ШМД». Згідно п. 1.2, 1.4 цього Статуту, підприємство є власністю Вінницької міської територіальної громади, власником підприємства є Вінницька міська територіальна громада в особі Вінницької міської ради. Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно з ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Ч.3 ст.1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до пункту 2 Порядку № 545 визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з пунктом 3 Порядку № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Отже, витрати понесені на лікування [PERSON] підлягали відшкодуванню за рахунок [PERSON] , однак останнім ці витрати в добровільному порядку відшкодовані не були. Вінницька міська рада з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування до суду не зверталась. Частинами 3,4 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 цього Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Як було зазначено вище пункт 3 Порядку № 545 містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Тобто, у даному випадку незалежно від причин не звернення з відповідним позовом закладу охорони здоров`я прокурор мав право на звернення з цим позовом на підставі закону. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35). Згідно з статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Матеріали справи свідчать, що підставою звернення прокурора до суду є неналежне виконання Вінницькою міською радою своїх повноважень щодо вжиття заходів з відшкодування у встановленому законом порядку витрат комунального закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Отже в цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку місцевої громади) й особи, винними діями, якої завдано шкоди здоров`ю потерпілого, на лікування якого витрачені кошти комунального закладу охорони здоров`я, та відновлення порушеного порядку відшкодування таких витрат, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи те, що фінансування закладу охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів міського бюджету, а тому відсутність відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілої від злочину, є порушенням прав територіальної громади міста Вінниці. Вінницька міська рада, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжила заходів щодо стягнення вищевказаних витрат, тому у прокурора наявні обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вина [PERSON] у вчинені злочину встановлена вироком суду, який набрав законної сили, розмір витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, доведений в судовому порядку та в добровільному порядку [PERSON] не відшкодовано. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved