Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ;наближення ближче ніж на 200 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою : [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 200 метрів до місця перебування [PERSON] та переслідування її; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмеження спілкування з постраждалою [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по липень 2020 року. Наразі сторони проживають окремо, проте [PERSON] постійно приходить до будинку заявниці та вчиняє домашнє насильство. В судовому засіданні заявниця подану заяву підтримала з підстав, викладених в заяві та наполягала на її задоволенні. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що дійсно наразі вони разом не проживають та він приходив до помешкання [PERSON] щоб забрати свої речі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА№ 250095, винесеного стосовно [PERSON] , до останнього застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 04.07.2022 по 09.07.2022 (а.с.7). Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.08.2022 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] . Відповідно до правил\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Частиною 2\~ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Частинами 2, 3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.1\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.2\~ст. 27 Конституції України\~кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини вчинення домашнього насильства, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, а тому суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні заявниця пояснила, що помешкання по [ADDRESS] належало її померлим родичам, зараз вона оформлює право власності, є зареєстрованою за цією адресою та постійно там проживає. У свою чергу [PERSON] має власне житло, проте після припинення стосунків, продовжує приходити до її житла та веде себе як господар. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що має власне місце проживання та пояснював свою появу у помешканні заявниці бажанням забрати речі. Таким чином в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що [PERSON] перебував за місцем проживання заявниці та допускав неправомірні дії у відношенні останньої, тому з огляду на ймовірність продовження вчинення таких дії підлягають застосуванню обмеження у вигляді заборони йому перебувати, наближатися до місця проживання заявниці та обмеження спілкування з нею. Водночас, оскільки заявницею не повідомлялось та не надано доказів, які б підтверджували ведення листування чи телефонних розмов [PERSON] з [PERSON] , її переслідування, суд вважає, що заява [PERSON] в частині видачі заборонного припису щодо ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial