Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

28.07.2022 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 16.10.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, за час якого у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] . 18.11.2020 року шлюб з відповідачем було розірвано. Вказує, що відповідач з листопада 2020 року не бере постійної участі у вихованні та утриманні їх спільного малолітнього сина, хоча батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А з лютого 2022 року припинив приймати участь у житті їх дитини, травмуючи сина постійними обіцянками придбати ті, чи інші матеріальні блага для нього, які не виконує. Зазначає, що відповідач працює в ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ Україна ЛУ» с.Рованці Луцького району з 30.04.2021 року, на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістика з повним робочим днем та має постійний дохід. У свою чергу, вона працює в ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" на посаді фахівець з персоналу з 17.11.2016 року по теперішній час та самостійно щомісяця несе витрати по забезпеченню сина одягом, взуттям, харчуванням, іграшками, ліками, відвідування гуртків, в шкільний навчальний період - шкільним приладдям, у літній період - відпочинком, і т.д. Оскільки, відповідач інших дітей та осіб на утриманні немає, його повна працездатність, вік та стан здоров`я дозволяє працювати та отримувати постійний щомісячний дохід, вважає, що його матеріальне становище та реальна спроможність дозволяють сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина щомісячно до досягнення дитиною повноліття.Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивачка подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , на якого позивачка просить стягнути аліменти. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх спільної дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним (працює на посаді завантажувача-вивантажувача (кабельних матеріалів) відділу логістикау ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ Україна ЛУ»), на обліку у лікарів не перебуває, інших осіб на утриманні не має. Малолітній [PERSON] , [INFO] , здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Доказів іншого сторонами суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивачка [PERSON] звернулась 28.07.2022 року, отже саме із зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 грн.

Outcome: approved