Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 23 лютого 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . 15 липня 2015 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано, у липні 2015 року відповідач пішла з дому в невідомому напрямку, залишивши п?ятирічну доньку саму. З того часу місце проживання відповідача йому невідоме, донька проживає з ним та його матір?ю. Він з матір?ю займаються вихованням доньки, дбають про її матеріальний та духовний стан, донька знаходиться на його повному матеріальному утриманні, для дитини створені належні умови для проживання та виховання. Про свою біологічну матір дитина не згадує і не пам?ятає її. Відповідач, достовірно знаючи про місцеперебування доньки, жодного разу не відвідала її, станом її здоров?я та процесом навчання не цікавиться, участі у вихованні доньки взагалі не приймає. З метою захисту інтересів дитини, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач відзиву на позов не подала. В судове засідання відповідач не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Відділу (служби) у справах дітей та сім?ї виконавчого комітету Миронівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, в поданій до суду заяві представник органу опіки та піклування Бабкіна О.В. просила розгляд справи проводити у відсутності представника вказаного органу. Враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача та представника органу опіки та піклування. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, тому, за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до правил частини 1 статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Фактичні обставини справи Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2010 року. Від шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З липня 2015 року сторони припинили шлюбні стосунки та спільне проживання. Малолітня [PERSON] має зареєстроване місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] . 13 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 4 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області (а.с. 9), довідки № 02-49/1956 про реєстрацію місця проживання, виданої 8 липня 2021 року Миронівською міською радою (а.с. 10), рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року у справі № 371/1104/15-ц (а.с. 11-12). Починаючи з липня 2015 року [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем не проживає. Малолітня [PERSON] з того часу проживає з батьком [PERSON] . Відповідач усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні доньки, не зустрічається та не спілкується з нею, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні. Вихованням дитини повністю займається позивач [PERSON] разом зі своєю матір?ю. Позивачем створено належні умови для виховання та навчання доньки, забезпечено повне матеріальне утримання, він опікується процесом її навчання та станом здоров?я. Вказані обставини підтверджуються даними довідки Миронівського академічного ліцею № 2 Миронівської міської ради № 63 від 18 серпня 2021 року (а.с. 13), довідки КНП Миронівської міської ради «Миронівський центр первинної медико - соціальної допомоги» № 161 від 21 лютого 2022 року (а.с. 60), відповіді лікаря - педіатра Глоби Т.В. (а.с. 60), акта обстеження житлово - побутових умов № 02-49/2305, складеного комісією Миронівської міської ради при обстеженні умов проживання малолітньої [PERSON] (а.с. 14), акта оцінки потреб сім?ї № 314 від 2 серпня 2021 року, складеного Комунальною установою «Миронівський центр надання соціальних послуг» (а.с. 15-20), актів обстеження від 16 серпня 2021 року та 6 жовтня 2021 року про відсутність відповідача за місцем реєстрації з липня 2015 року (а.с. 21,22). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] розглядалося 15 червня 2022 року органом опіки та піклування Миронівської міської ради. Під час розгляду вказаного питання, на підставі наданих відомостей та одержаних в результаті обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] з липня 2015 року участі у вихованні та утриманні доньки [PERSON] не приймає. Дитина з того часу проживає з батьком та бабусею без матері. Під час бесіди спеціалістів служби з малолітньою дитиною, встановлено, що дитина не пам?ятає останнє побачення з матір?ю, проте періодично вони здійснюють переписку в телефоні або рідко мати телефонує доньці. З урахуванням наданих документів, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування Миронівської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради № 176 від 15 червня 2022 року, наданий до суду та є достатньо обґрунтованим. (а.с. 63,64-65). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За змістом статтей 51, 52 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що після припинення спільного проживання відповідач не намагалася зустрітися з дитиною, не цікавилася її життям, здоров`ям, успіхами, матеріальним забезпеченням. Відповідачу відомі місце проживання, місце навчання дитини, проте вона жодного разу не відвідала доньку, не цікавилася її успішністю в закладі освіти, не надавала матеріального забезпечення. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідач не виконує батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини та її утриманню, не створила належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов`язками, не виявляє батьківського піклування відносно дитини. Будучи зобов`язаною створити умови для проживання, виховання та розвитку дитини, відповідач самоусунулася від піклування та виховання доньки, постійного спілкування з нею. Всі вищезазначені обставини свідчать про відсутність емоційного зв`язку між матір?ю та дитиною, відсутність у відповідача бажання та сформованих життєвих принципів щодо необхідності виконання батьківських обов?язків, участі у вихованні дитини, піклуванні про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Така поведінка матері є винною по відношенню до дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків є навмисним. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дитини та заходом впливу на матір, яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно доньки. Висновки за результатами розгляду На підставі статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , не забезпечує дитину мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання, а тому єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення матері батьківських прав щодо неї. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908,00 гривень. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, сплачений позивачем судовий збір, який підтверджено документально доданою до справи квитанцією, підлягає стягненню на її користь з відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved