Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03 червня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті тітки - [PERSON] , яка проживала в с.Комаргород, Томашпільського району, Вінницької області і [INFO] померла, на спадкове майно: земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Котовського розміром 2,49 в ум. кад. га, розташовану на території Томашпільської селищної ради Вінницької області, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0507497; майновий пай члена КСП ім. Котовського, с.Комаргород, Томашпільського району, Вінницької області у розмірі 3606,66 грн., або 0,0587 відсотків, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ВІ ХХ № 008949. Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла [PERSON] - тітка позивача. Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 2,49 в умовних кадастрових гектарах яка розташована на території Комаргородського старостинського округу та майновий пай у визначеному розмірі - 3606,66 грн або 0,05587 %. [PERSON] залишився єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та фактично спадщину прийняв. В даний час позивач вирішив належним чином оформити спадщину, однак йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця. 07 липня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої останній просить визнати за [PERSON] майнове право в порядку спадкування після смерті тітки - [PERSON] , яка проживала в с.Комаргород, Томашпільського району, Вінницької області і [INFO] померла, на спадкове майно: земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Котовського розміром 2,49 в ум. кад. га, розташовану на території Томашпільської селищної ради Вінницької області, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0507497 та визнати за [PERSON] право в порядку спадкування після смерті тітки - [PERSON] , яка проживала в с.Комаргород, Томашпільського району, Вінницької області і [INFO] померла, на спадкове майно: майновий пай члена КСП ім. Котовського, с.Комаргород, Томашпільського району, Вінницької області у розмірі 3606,66 грн., або 0,0587 відсотків, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ВІ ХХ № 008949. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 червня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 07 липня 2022 року. 07 липня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 07 липня 2022 року підготовче засідання у справі відкладено на 15 серпня 2022 року. Доводи учасників процесу. В судове засідання позивач, [PERSON] та представник позивача, адвокат Чудак В.Д. не з`явилися, однак представник позивача надіслав до суду заяву, згідно якої зменшені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити за обставин зазначених у позові та розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Представник відповідача Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак представником відповідача надано до суду заяву згідно якої справу просить розглядати без його участі, зменшений позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін, оцінивши належність і достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в с. Комаргород, Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] . До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] , відкрилась [INFO] в день її смерті. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Згідно копії рішення Томашпільського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 146/239/22 встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними братом і сестрою, а [PERSON] , [INFO] є племінником покійної [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Отже, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті своєї тітки [PERSON] . Відповідно до довідки виданої Комаргородським старостинським округом Томашпільської селищної ради № 1271 від 01.12.2021 року, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та протягом шести місяців після смерті [PERSON] спадщину прийняв. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , залишилося спадкове майно, яке складається із сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0507497 площею - 2,49 га, виданий на підставі рішення Томашпільської РДА 10.07.1996 року № 160. Відповідно до довідки виданої Комаргородським старостинським округом Томашпільської селищної ради № 1272 від 01.12.2021 року, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та протягом шести місяців прийняв все спадкове майно під своє володіння, сплачував страхові і податкові платежі, до смерті спадкодавця проживав в спадковому будинку, після смерті спадкодавця залишився проживати в спадковому будинку. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , залишилося спадкове майно, яке складається із права на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.06.1980 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0507497 від 10.01.2001 року, виданого на ім`я [PERSON] , останній належить право на земельну частку (пай) розміром 2,49 ум.кад.га, на підставі рішення Томашпільської РДА від 10.07.1996 року № 160. Сертифікат зареєстровано 11 січня 2001 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №206. Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифіката) серії ВІ ХХ № 008949 виданого Комаргородською сільською радою на ім`я [PERSON] , останній належить частка вартості майна пайового фонду підприємства КСП ім. Котовського в т.ч. с.г. ТОВ «Комаргородське», у розмірі 3606,66 грн, або 0,0587 відсотків Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори від 25.05.2022 року на заяву [PERSON] , останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 21.06.2022 року на запит суду від 13.06.2022 року, спадкові справи після померлого [PERSON] та померлої [PERSON] не виявлено. Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Згідно п.2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай - частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» До пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку. Отже, за наявності сертифікату на право на земельну частку, виданого на ім?я спадкодавця, спадкоємець успадковує право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ним в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. Також [PERSON] володіла майновим сертифікатом. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті своєї тітки [PERSON] , спадщину прийняв і бажає належним чином оформити свої спадкові права; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 496,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved