Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивачка 03.09.2021 року звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: -визнати незаконним\~та скасувати\~рішення № 1517-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року щодо відмови [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства; -визнати незаконним та скасувати п. 19 рішення № 337-07-VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, що знаходиться в межах села Станишівка Білоцерківського району. В обґрунтування позову зазначала, що 27.07.2021 рішенням Таращанської міської ради відмовлено позивачці в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,55 га, яка розташована в адміністративних межах Таращанської міської ради по [ADDRESS] . Спірною земельною ділянкою позивачка користується на підставі укладеного із Станишівською сільською радою договору оренди землі від 01.10.2020, на термін 11 місяців. У період дії договору оренди землі від 01.10.2020, згідно рішення №337-07-VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області. Позивачка із вказаними рішеннями не погоджується, оскільки прийняті з порушеннями законодавства та її прав, за захистом яких звернулася до суду. У відзиві (а.с.70-77) представник відповідача Таращанської міської ради прохав відмовити у задоволені обох позовних вимог та зазначав, що рішенням № 222-28-VII Станишівської сільської ради від 14.02.2018 [PERSON] надано в оренду земельну ділянку орієнтовною площею 0,5500 га, яка розміщена на землях запасу в межах Станишівської сільської ради по [ADDRESS] та зобов`язано заключити договір оренди (п. 2 рішення). Проте, передача в користування земельних ділянок з комунальної власності громадянам здійснюється шляхом обов`язкового проведення земельних торгів (ст. 124 ЗК України). Договори оренди земельної ділянки від 01.03.2018, від 01.03.2019 та 01.10.2020, між Станишівською сільською радою та [PERSON] укладено з порушенням норм законодавства, а саме: строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років. Оскільки, право оренди земельної ділянки площею 0,5500 га наданої для ведення особистого селянського господарства за договорами укладеними ділянки від 01.03.2018, від 01.03.2019 та 01.10.2020, не зареєстровано в порядку визначеному ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право оренди на вказану земельну ділянку, з моменту укладення договору в 2018 році та до цього часу в позивачки не виникло. За результатами розгляду заяви [PERSON] на пленарному засіданні сесії Таращанської міської ради 27.07.2021 прийнято рішення № 1517-12-VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка», яким відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,55 га. Рішення прийнято на підставі ст.ст. 12, 122 ЗК України, ЗУ «Про землеустрій» та «Про Державний земельний кадастр», взято до уваги, що з приводу даної земельної ділянки Таращанською міською радою вже надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України. У письмових поясненнях (а.с.105-108) відповідач [PERSON] зазначав, що у позовній заяві та доданих до неї матеріалів не вбачається за можливе встановити, що відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою саме тієї земельної ділянки, яку використовує позивач. Оскільки, площа земельних ділянок у договорах оренди є значно меншою ніж площа земельної ділянки, на яку наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою. Це свідчить про відсутність предмету спору, адже оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав та інтересів позивача. У поданому відзиві на позовну заяву (а.с. 130-133) відповідач [PERSON] зазначав, що у заяві позивачки, яка була подана 25.05.2021 до Таращанської міської ради, вказується конкретна територія та площа «земельна ділянка у [ADDRESS] орієнтовною площею 0,55 га. Як вбачається із заяви відповідача поданої 31.03.2021 (яка подана раніше заяви позивача) та рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, яке датоване 16.04.2021, [PERSON] просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі йому у власність земельної ділянки площею 2 га в межах села Станишівка. З цього вбачається, що заява позивачки та відповідача стосуються різних за площею та місцезнаходженням земельних ділянок та заява [PERSON] подана значно раніше, ніж заява [PERSON] .. У додаткових поясненнях співвідповідача у справі (а.с. 242-245) представник відповідача [PERSON] адвокат Кенц Р.І. зазначав, що відсутні підтвердження що позивачу забороняли користуватися земельною ділянкою після прийняття оскаржуваних рішень, а також позивач не вчиняв дій для продовження дії договору оренди чи укладення іншого. Позивач вважаючи, що він наділений правом користування земельною ділянкою намагається отримати право власності на земельну ділянку, яка належить іншій особі. Та вважає дії позивача недобросовісними, оскільки він намагається позбавити відповідача права власності на всю земельну ділянку, хоча сам претендує на земельну ділянку значно меншу по розмірам. У зв`язку з чим прохав відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 2010 року позивачка проживає в с. Станишівка, де раніше жила її мати. В 2018, 2019, 2020, 2021 роках позивачка укладала договори оренди земельної ділянки з сільрадою. Договори не були зареєстровані, оскільки у земельної ділянки не було кадастрового номеру. Однак, договори не є недійсними. Позивачка також зверталась щодо приватизації земельної ділянки до сільради, однак, їй було відмовлено, оскільки землю відведено під кладовище. Першого квітня 2021 року Візер написав заяву в міськраду щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для надання у власність 2 гектар землі для ведення сільського господарства. В період дії договору оренди міськрада надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою [PERSON] . Останній є кумом [PERSON] , який знав, що відсутній власник у земельної ділянки. [PERSON] був повинен заявити про конфлікт інтересів. В наданій заяві не вказано до кого саме існує конфлікт інтересів. Крім того, вказана заява не оголошувалась на засіданні, та у протоколі про заяву не зазначено. Коли [PERSON] звернулася до міськради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки земля була віддана [PERSON] . В подальшому Візер оформив право власності на цю землю. Раніше 25.05.2021 до міськради Козерівська не зверталась. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що зареєстрована в Києві, але проживає в [ADDRESS] . З 2004 року жила в с. Станишівка, доглядала за матір`ю. З 1993 року цю земельну ділянку 0,55 соток надали її батькам, разом працювали на цій землі. В 2017 році вона ходила в сільраду, прохала приватизувати цю земельну ділянку. Їй відмовили, є офіційне підтвердження. Вона прохала в оренду на 15 або 7 років. Їй також відмовили. Надали в оренду тільки на 11 місяців. Вона ходила до нотаріуса, щоб зареєструвати, але той їй сказав, що не зареєструє, бо малий строк оренди. Вона сплачувала податок на землю. Кожен рік вона переоформлювала договір оренди на 11 місяців. Останній раз в 2020 році. Із чуток дізналася, що землю забирають. 24.05.2021 вона подала заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, яку мали розглянути за місяць, але розглянули через три місяці. В неї велике господарство: кури, гуси, свині, перепела, вона не може без землі. В земельний відділ звернулися, там сказали, що земля належить [PERSON] , і частина [PERSON] . Представник Таращанської міської ради у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що 01.04.2021 до міськради звернувся Візер із заявою щодо розробки проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 2 га для ведення сільського господарства. 16.04.2021 заява була розглянута та прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. 25.05.2021 до міськради звернулась Козерівська з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по земельній ділянці на [ADDRESS] площею 0,55 га. Також надала договори оренди. 27.07.2021 міськрада прийняла рішення про відмову у наданні дозволу [PERSON] . Одною з підстав було те, що Таращанською міськрадою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі. Договори оренди землі укладені з порушенням законодавства. Строк оренди не може бути менше 7 років, а надані договори укладалися на 11 місяців. Право користування виникає з моменту реєстрації договору. Крім того, договори не зареєстровані. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. Таким чином, договори є неукладеними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кенц Р.І. у судовому засіданні, в режимі відео конференції, позов не визнав повністю та пояснив, що доказування не може бути на припущеннях. Відсутні докази, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка є частиною земельної ділянки відповідача. Позивачка, орендуючи земельну ділянку, мала право здійснити розробку проекту землеустрою, присвоїти кадастровий номер ділянці та зареєструвати право користування. Позивачка сама підтвердила, що договір оренди не відповідає нормам законодавства. Земельна ділянка має бути сформована, та межі встановлені на місці. Тільки з кадастровим номером на земельну ділянку реєструється право власності. Відмова в розробці проекту землеустрою не перешкоджає розробити проект землеустрою та звернутися в міськраду для затвердження проекту. Позивачка не зверталась до землевпорядної організації за розробкою проекту. На момент звернення до суду не було інформації про затвердження Візеру проекту землеустрою. Депутатом [PERSON] 06.04.2021 було заявлено, що по питанню надання дозволу на розробку проекту землеустрою він не буде голосувати. Він утримався від голосування. Зв`язок [PERSON] і [PERSON] є релігійним, оскільки є хрещеним батьком. У [PERSON] не було права власності або користування на земельну ділянку. Відсутні географічні координати земельної ділянки, на яку претендувала [PERSON] . Відповідач не визнає факт того, що земельні ділянка [PERSON] входить повністю або частково до складу земельної ділянки, яка належить [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що він писав заяву про виділення 2 га землі та йому виділили. Він тримає в оренді паї. З 1981 року проживає в цьому селі. Заяву здавав у міську раду в квітні 2021 року. Землю поки не обробляє, оскільки йде суд. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником відділу земельних ресурсів та екології Таращанської міської ради. В квітні 2021 року надійшла заява від Візера про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Заява була розглянута відділом. Після відділу заяву розглянула комісія депутатів і питання було винесено на сесію. 16.04.2021 було рішення сесії про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Після чого людина виготовила проект землеустрою. Козерівська звернулась у травні 2021 року з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Міськрада відмовила в задоволенні заяви, оскільки вже була сформована земельна ділянка та присвоєний кадастровий номер, був розроблений проект землеустрою [PERSON] . До своєї заяви [PERSON] надала документи, в яких був договір оренди, який [PERSON] вважає дійсним. Однак, договір був незареєстрований, тому договір вважається недійсним. Земля була у комунальній власності та від сільради в міськраду актом не передавалася. Земля не була зазначена в передавальному акті, оскільки не була сформована. Інвентаризація землі не проводилась, хоча було прийняте таке рішення. Відділ перевіряв заяву [PERSON] , чи подали всі документи, чи відповідає генплану, і всі документи [PERSON] відповідали законодавству. У відділі не могло бути цих договорів оренди [PERSON] , оскільки не сформована земельна ділянка, не зареєстрована в кадастрі, не виготовлений проект землеустрою. Вони бачать лише ті землі, які внесені в ДЗК. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що архівним сектором Таращанської районної державної адміністрації у переглянутих документах архівного фонду № 107 «Станишівської сільської ради» Таращанського району Київської області (протоколах сесії виконавчого комітету) за 1989 1995 роки знайдено інформацію щодо виділення земельної ділянки [PERSON] (а.с. 96 т. 1). Згідно протоколу ХІІ сесії ХХІ скликання Станишівської сільської ради народних депутатів Таращанського району Київської області від 12.11.1993 (а.с. 97-102 т.1) виділено з земель запасу в полі № 9 с. Станишівка для огородництва [PERSON] приватизовано 0,30 га та надано в тимчасове користування 0, 20 га (а.с. 99 т. 1), наділено присадибною ділянкою в тимчасове користування 0,25 га (а.с.101 т.1). Спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с. 82 т.1), а після її смерті спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (а.с. 83 т.1). Станом на 2016 рік особистому користування [PERSON] перебувала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га (зворотній бік а.с.103 т. 1). Рішенням № 222-28-VІІ Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області від14.02.2018 «Про надання в користування на умовах оренди для ведення особистого селянського господарства гр.. [PERSON] » надано позивачці в оренду земельну ділянку орієнтовною площею 0,5500 га, яка розміщена на землях запасу в межах Станишівської сільської ради по [ADDRESS] та зобов`язано заключити договір оренди з Станишівською сільською радою терміном 11 місяців (а.с. 54 т.1). На підставі договорів оренди земельної ділянки від 01.03.2018, від 01.03.2019, від 01.10.2020 (а.с. 48-53 т.1) та рішень Станишівської сільської ради щодо продовження дії договору оренди земельної ділянки (а.с. 55-56 т.1), позивачка з 01.03.2018 по 01.09.2021 здійснювала строкове платне користування земельною ділянкою площею 0,5500 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області. Згідно п. 3.1. договору оренди земельної ділянки від 01.03.2018, від 01.03.2019, від 01.10.2020 орендна плата вноситься орендарем до місцевого бюджету у грошовій формі раз на рік в розмірі 4 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становила: у 2018, 2019 роках 403,49 грн за 11 місяців та у 2020 році - 2043,48 грн за 11 місяців (а.с. 48,50,52 т.1). Станишівською сільською радою земельну ділянку передано позивачці в оренду для ведення особистого селянського господарства (п. 4.1. договору). 11 грудня 2020 року, згідно рішенням № 50-01-VIII Таращанської міської ради «Про початок реорганізації Станишівської сільської ради шляхом приєднання до Таращанської міської ради Київської області», розпочато процедуру реорганізації Станишівської сільської ради Таращанського району шляхом приєднання до Таращанської міської ради. Таращанська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Станишівської сільської ради (а.с. 198-200 т.1). Таращанська міська рада внаслідок реорганізації Станишівської сільської ради шляхом приєднання до Таращанської міської ради є правонаступником майна, активів та зобов`язань Станишівської сільської ради, згідно передавального акту від 13.01.2021, затвердженого рішенням № 251-06- VIII Таращанської міської ради від 26.02.2021 «Про затвердження Передавального акту Станишівської сільської ради» (а.с. 201-205 т.1). За результатами заяви [PERSON] від 01.04.2021, рішенням №337-07-VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року (а.с. 30 т.1) надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Таращанської міської ради в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області згідно наданих графічних матеріалів (а.с. 30 т.1). 25.05.2021 [PERSON] звернулася до Таращанської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, для передачі позивачці безоплатно у приватну власність, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,55 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 78 т.1). Також позивачка у даній заяві зазначила, що даною земельною ділянкою користується добросовісно, відкрито та безперервно з 1993 року. За результатами розгляду заяви від 25.05.2021 та доданих до неї документів, взято до уваги, що з приводу даної земельної ділянки Таращанською міською радою вже надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України, рішенням № 1517-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» (а.с. 46-47 т.1) відмовлено позивачці [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,55 га, яка розташована в адміністративних межах Таращанської міської ради по вулиці Лесі України в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області. Рішенням № 1952-13-VIII Таращанської міської ради від 27 серпня 2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. Візеру [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради та передано у власність [PERSON] земельну ділянку в межах с. Станишівка Білоцерківського району Київської області для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224486901:02:009:0017 (а.с.251 т.1). 09.09.2021 державним реєстратором Таращанської міської ради Шпирою Ольгою Леонідівною зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3224486901:02:009:0017, площею 2 га (а.с. 252 т.1). Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Статтею 152 ЗК України\~встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. \~Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до вимог ч.1 ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.\~\~ Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Рішенням № 1952-13-VІІІ Таращанської міської ради від 27.08.2021 (а.с. 250 т.1) передано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку та 09.09.2021 зареєстроване право власності [PERSON] на земельну ділянку за № 43916173 (а.с. 252 т.1). Дані обставини спростовують доводи відповідача щодо порушення правил предметної підсудності та суд визнає їх необґрунтованими. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту б) ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1-3 ст. 116 ЗК України \~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Отже, ЗК України встановлює, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід обов`язково додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування земельної ділянки. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З цих матеріалів можна виявити обставини, що можуть бути підставами відмови за ч.6 ст. 118 ЗК України. \~Ключовим правовим питанням, щодо якого виник даний спір, є надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку претендує декілька осіб. Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №\~\~ 815/6942/17, 28.09.2021 у справі №\~\~ 462/4395/17, від 22.10.2020 у справі №\~\~ 815/7279/16, від 11.12.2019 у справі №\~\~ 814/1241/16, від 15.09.2020 у справі №\~\~ 815/3055/17 та інших cформульовано правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України. У даній справі позивачка звернулася із заявою для надання дозволу на розробку землевпорядної документації, для передачі безоплатно у приватну власність після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] .. Саме наявність, рішення про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України земельної ділянки, слугувало підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту, як зазначено в рішенні № 1517-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» та аналогічні пояснення у судовому засіданні надав свідок [PERSON] . У постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що\~«чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі». Отже, суть даного висновку зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки треба надавати усім, хто звернувся. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність. У постанові від 29.09.2020 по цивільній справі №\~\~ 688/2908/16-ц, на яку посилається представник відповідача [PERSON] адвокат Кенц Р.І. та і сам відповідач, Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальні підходи до вирішення таких спорів: « 39. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. 40. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. 41. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо\~надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною.\~Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.» Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки\~кільком особам, є оцінка добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зазначений правовий висновок є застосовним до ситуацій, коли спір виник у зв`язку із наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки двом (чи більше) особам, тобто коли на одну ділянку є два кандидати. Велика Палата Верховного Суду не заперечувала саму можливість надання дозволу декільком заявникам, запропонувавши оцінювати правомірність таких рішень з огляду на їх добросовісність, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року справа № 154/3345/16. Натомість у даній справі, що розглядається судом, дозвіл було надано одній особі [PERSON] .. У зв`язку із цим, позивачці у наданні дозволу було відмовлено. Тобто обставини справи №\~\~ 688/2908/16-ц, посиланням на яку мотивовано правомірність міської ради при відмові у надані дозволу позивачці, і справи, що розглядається судом, суттєво відрізняються. З огляду на це, підстав для відступу від попередніх правових висновків немає. Водночас, застосуванню підлягає правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України (п. 21 постанови від 18.05.2022 справа № 154/3345/16), та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі (п. 23 постанови від 18.05.2022 справа № 154/3345/16). Як зазначали представник Таращанської міської ради Кудрицька І.О. та свідок [PERSON] , що підставою для відмови позивачці було те, що земельна ділянка вже була сформована у зв`язку з розробкою проекту землеустрою [PERSON] . Зазначені обставини не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вичерпний перелік яких передбачено частиною сьомою статті 118 ЗК України, а отже рішення № 1517-12-VIII Таращанською міською радою прийнято з порушенням. Статтею 21 ЦК України\~визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати рішення щодо надання дозволу [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд приходить до таких висновків. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет власності. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Рішенням № 1952-13-VIII Тарщанської міської ради від 27.08.2021 затверджено проект землеустрою та передано спірну земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с. 250 т.1), а набуте відповідачем право власності зареєстровано 09.09.2021 за № 43916173 (а.с. 252 т.1). За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проєкту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, чи погодження проєкту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування з проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі (постанова ВС від 01.07.2022 у справі справа № 700/309/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження 14-364цс19 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19 (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 487/1585/19. Оскільки, вже зареєстроване право власності на земельну ділянку, в склад якої входить спірна земельна ділянка, суд вважає що обраний позивачкою спосіб захисту є неефективним та не відновить порушеного права позивачки без повторного звернення до суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно визнати незаконним та скасувати рішення міськради щодо відмови позивачці в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення щодо надання дозволу відповідачу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягають, у зв`язку з неефективним способом для захисту порушеного права позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial