Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

21 лютого 2022 року, [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , через представника, адвоката адвокатського об`єднання «Всеукраїнський ЦАР ДТП «АВТОПОМІЧ», Лабика Р.Р., звернулась з позовною заявою до Здолбунівського районного суду Рівненської області про стягнення моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки з [PERSON] . Позивач обґрунтовує свої вимоги, тим що, 03.09.2021 року, близько 15 години, водій шкільного автобуса Білківської НВК І-ІІ ступенів Рівненської області, [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи за кермом автобуса марки «АТАМАN D-09352, реєстраційний номер [NUMBER] шкільного автобуса, здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП, пішохід [PERSON] , отримала тілесні ушкодження. Відомості про цей факт були внесені поліцейськими Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП у Рівненській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021181130000337 від 07.09.2021 року, попередня кваліфікація якого ч. 1 ст.286 КК України. З цим позивач пов`язує причину заподіяння [PERSON] моральної шкоди, яку оцінено у 100000,00 грн., яка вважає, що підлягає стягненню з [PERSON] . Одночасно у вимозі ставиться питання про відшкодування витрат на правничу допомогу. 05 квітня 2022 року ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 13 травня 2022 року, [PERSON] , в інтересах якого діє представник, адвокат Пасічник Юрій Олександрович, подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. На етапі підготовчого судового провадження, за клопотанням сторони відповідача, ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.06.2022 року, з Відділення №6 (м.Здолбунів) Рівненського районного управління поліції ГУНП у Рівненській області, було витребуване кінцеве процесуальне рішення, прийняте за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження за фактом ДТП відомості про яке внесено до Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №12021181130000337\~від 07.09.2021\~року,\~попередня кваліфікація\~якого ч.\~1\~ст.286\~КК України. 18.07.2022 року було закрите підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду на 11:00 год. 29.08.2022. 29.08.2022 року на розгляд справи сторони не з`явились, від їх представників надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Розгляд справи відбувся на підставі письмових матеріалів, які знаходяться у справі. Враховуючи вищенаведе, дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. 03.09.2021 року, близько 15 години, за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, с. Білашів, вулиця Лісова, 28, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю шкільного автобуса марки «АТАМАN D-09352, реєстраційний номер [NUMBER] , Білашівської НВК І-ІІ ступенів Рівненської області під керуванням водія [PERSON] , та пішоходом, [PERSON] , [INFO] , відомості про яку було внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021181130000337 від 07.09.2021 року, попередня кваліфікація якого ч. 1 ст.286 КК України. Доказом чого є витяг з ЄРДР від 07.09.2022 підписаний реєстратором Ковальчуком Б.С. На підтвердження\~повноважень виступати\~від імені\~неповнолітньої [PERSON] ,\~додано свідоцтво\~про її\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 22.09.2006\~року,\~видане Білашівською\~сільською радою\~Здолбунівського району\~Рівненської області,\~згідно якого\~ [PERSON] ,\~є її\~матір`ю. Позивач звернулася\~із позовною\~заявою до\~ [PERSON] \~про відшкодування\~моральної шкоди\~в розмірі\~100000,00\~грн.\~посилаючись на\~те,\~що тілесні\~ушкодження,\~завдані [PERSON] \~отримані внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди та\~були прямим\~причинним наслідком\~цієї пригоди\~і в обґрунтування своєї позиції, позивач стверджує, що саме він має нести відповідальність за шкоду завдану ним в розумінні ст.1166,1187 ЦК України, вважаючи [PERSON] володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не пішоходи чи пасажири, які несуть таку відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди, незалежно від його вини. На підтвердження вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди подія якої мала місце 03.09.2021 року, стороною позивача, доказів не надано. Із витребуваної на підставі ухвали суду інформації з Відділення №6 (м. Здолбунів) Рівненського районного управління поліції ГУНП у Рівненській області, було встановлено, що кінцеве процесуальне рішення, за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження за фактом ДТП відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021181130000337 від 07.09.2021 року, попередня кваліфікація якого ч. 1 ст.286 КК України, не прийняте, а досудове розслідування триває. Це підтверджується рапортом слідчого Ковальчука Б.С. На підтвердження заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] , стороною позивача було подано копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6796, згідно якої [PERSON] , перебувала на стаціонарному лікування в період часу з 03.09.2021 року по 11.09.2021 року, діагноз: множинні переломи гомілки. Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З матеріалів справи вбачається, що докази винуватості у заподіянні моральної шкоди та докази завдання такої [PERSON] неправомірними діями чи бездіяльністю [PERSON] , - відсутні. А при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, необхідно враховувати постанову суду у справі про адміністративне правопорушення або ж вирок суду у кримінальній справі, які дають можливість встановити чиї конкретно неправомірні дії перебувають у причинному зв`язку із наслідками у виді заподіяння шкоди. Ці рішення обов`язкові з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою і чи є причинний зв`язок між діями тієї особи і відповідними наслідками. Тому, розглядаючи цей позов,\~суд не вправі обговорювати вину такої особи, зокрема [PERSON] , яка не встановлена і не доведена в установленому законом порядку. Адже, за умов винесення\~рішення уповноваженого органу у формі постанови чи постанова суду про відсутність в діях водія складу відповідного адміністративного чи кримінального правопорушення, звільняє такого водія від відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. За таких обставин [PERSON] не є особою, в якої виникає обов`язок відшкодовувати шкоду позивачу бо його дії не визнані неправомірними і не доведено, що перебувають у причинному зв`язку із настанням відповідних наслідків. За нормами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. [PERSON] , на момент ДТП, перебував на посаді водія шкільного автобуса Балашівського навчально-виховного комплексу ЗОШ І-ІІІ ст. ДНЗ Мізоцької селищної ради Рівненської області, тобто у трудових відносинах із цим закладом освіти, будучи лише водієм транспортного засобу, який належить та/або перебуває у законному володінні, цій юридичній особі. [PERSON] залишається у статусі учасника дорожньо-транспортної пригоди. Це підтверджується наказом №81/к від 07.09.2021 року відповіддю на адвокатський запит за вих. №68 від 27.10.2021 року з Балашівського навчально-виховного комплексу ЗОШ І-ІІІ ст. ДНЗ Мізоцької селищної ради Рівненської області Згідно правових висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.\~ У цьому конкретному випадку суд приходить до висновку, що [PERSON] , незалежно від наявності вини, не є суб`єктом відповідальності за заподіяну [PERSON] моральну шкоду, бо таким суб`єктом є власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки, зокрема автобуса марки\~«АТАМАN\~D-09352,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~яким [PERSON] \~не являється. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідний правовій підставі керував автомобілем, що перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, можливо зробити висновки, що позивач обрав не вірний спосіб захисту своїх немайнових прав, звернувшись до особи водія, який за критеріями вимог ст.1187 ЦК України не є належним відповідачем у справі. Про те, це право у сторони позивача залишається. Крім того, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія шкільного автобуса «АТАМАN D-09352, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі полюсу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 8943705. Це підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ за параметрами пошуку транспортного засобу . За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття\~979 Цивільного кодексу\~України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття\~980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті\~999\~ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини першої статті\~7 Закону України «Про страхування»,\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Ввідносини у цій сфері регулює\~Закон України «Про обов`язкове страхування\~цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних\~засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття\~3\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття\~5 цього Закону). За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті\~9\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до статті\~1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, ПрАТ «УПСК», уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. Разом з тим, до участі у справі страхувальник ПрАТ «УПСК» залучений не був, а позивачем до нього позов не заявлено, що унеможливлює об`єктивне вирішення судом цього спору, з огляду на процесуальний принцип диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі наведеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, заявленого потерпілою в ДТП особою до [PERSON] , відповідальність якого застрахована у встановленому законом порядку. Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені\~\~Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування цього правового інституту як такого. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Ключовим у вказаній постанові є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі. Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивачки, задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першоюстатті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed