Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

20.07.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних позивач проживає окремо від відповідачки, син вирішив проживати з батьком. На даний час дитина досягла десяти років та може приймати участь щодо визначення місця свого проживання, шляхом надання прихильності одному з батьків. Позивач займається вихованням дитини, для дитини створені всі необхідні умови для проживання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року відкрито позовне провадження в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач надавав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечувала та зазначила, що дитина самостійно визначилася проживати з батьком. Для того щоб не травмувати дитину вона не заперечує проти позовних вимог хоча це спричиняє їй біль. В судовому засіданні представник третьої особи проти позовних вимог не заперечувала та зазначила, що зі сторони служби немає заперечень щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року вказаний шлюб між сторонами розірвано. Згідно Довідки виконавчого комітету Фастівької міської ради Київської області № 1177 від 09.12.2021 року [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , разом з ним за даною адресою зареєстрований і проживає його син [PERSON] , який знаходиться на утриманні батька. Як вбачається з характеристики місця проживання [PERSON] веде здоровий спосіб життя, не курить, не вживає спиртних напоїв. Працює на заводі ТОВ «ГК Еврохіммаш К.О». по роботі характеризується з хорошої сторони. Відповідно до акта за підписами голови КСОНМ Заріччя Холодніцькою Л.А. та сусідів від 26 січня 2022 року, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В будинку є всі належні умови для проживання. Дитина має окрему кімнату яка мебльована та обладнана технічними умовами. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч.2\~ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.161 СК України). На даний час дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Згідно з положенням\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно\~ст.150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7\~Сімейного кодексу\~України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення, де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справи встановлено, що дитина на даний час проживає за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Статтею 12 ЦПК України\~встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує те, що мати дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з ним, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

Outcome: approved