Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

у травні 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН», згідно з яким просила: -визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до честі та гідності, а також недоторканості ділової репутації наступну інформацію, поширену [INFO] Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «УНН» в мережі «Інтернет» на веб-сайті http://www.unn.com.ua за адресою: [INFO] "Серед найрезонансніших кадрових рішень - призначення на важливу з великими корупційними ризиками голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "своєї" людини [PERSON] поза конкурсом"; "Нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків"; "Відповідальність за призначення некомпетентної людини керувати Держпродспоживслужбою знаходиться на міністрі економіки Ігореві Петрашко, який заради [PERSON] навіть скасував конкурс на цю посаду"; -Зобов`язати ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" спростувати зазначену поширену ним недостовірну як таку, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до честі та гідності, а також недоторканість ділової репутації інформації, шляхом опублікування в мережі "Інтернет" на веб-сайті " [INFO] ", резолютивної частини рішення суду, протягом 15 днів з дня набрання рішенням законної сили; -стягнути з ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" на користь [PERSON] судові витрати. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що [INFO] о 14:25 на веб-сайті «Інформаційного агентсва «УНН» www.unn.com.ua, власником якого є ТОВ «Інформаційне агентсво «УНН» (далі - Відповідач), була розміщена стаття під назвою « [INFO] », що доступна за посиланням: [INFO] , в якій міститься інформація наступного змісту: «КИЇВ. 15 березня. УНН. Попри критику міністра економіки Ігоря Петрашка за його діяльність ось уже рік на посаді, в експертних колах викликає все більше питань його кадрова політика. Серед найрезонансніших кадрових рішень - призначення на важливу посаду з великими корупційними ризиками голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "своєї" людини [PERSON] поза конкурсом. Зараз, майже п`ять місяців потому, це кадрове призначення викликає все більше сумнівів у відсутності прихованих мотивів міністра, враховуючи провали в роботі Держпродспоживслужби під новим керівництвом. Таку думку в коментарі УНН висловила голова правління громадської асоціації "ФармРада" [PERSON] . За її словами, керівництво Держпродспоживслужби зараз нівелює функції ключового для держави відомства своєю непрофесійною діяльністю. Цитата "Держпродспоживслужбі держава надала функції, які її керівництво не може виконати. Вони перевіряють все - і одночасно нічого. Люди, які нещодавно почали працювати у Держпродспоживслужбі, часто не розуміються в профільних питаннях. Складається враження, що нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків. Ключовий орган контролю використовують максимально не ефективно", - вважає [PERSON] . Деталі Експертка наголосила, що відповідальність за призначення некомпетентної людини керувати Держпродспоживслужбою знаходиться на міністрі економіки Ігореві Петрашко, який заради [PERSON] навіть скасував конкурс на цю посаду. «Це зайве підтвердження того, що вони займаються корупцією і хочуть без конкурсів призначати своїх людей, які будуть слухняні, здиратимуть кошти з підприємців і передавати нагору. Ми спостерігаємо, як зараз у Держпродспоживслужбі вибудовуються нові корупційні схеми поборів і вирішення кадрових питань. Якби керівниця з цим боролася, то пропонувала б зміни, як будь-який керівник, коли бачить, що довів орган до неефективної роботи. Тому одразу видно, що призначили без конкурсу свою людину", - зазначила [PERSON] ». Разом з тим, зазначала, що відомості, поширені відповідачем у вищенаведеній статті шляхом їх повідомлення невизначеному колу осіб, а саме: "Серед найрезонансніших кадрових рішень - призначення на важливу з великими корупційними ризиками голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "своєї" людини [PERSON] поза конкурсом"; "Нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків"; "Відповідальність за призначення некомпетентної людини керувати Держпродспоживслужбою знаходиться на міністрі економіки Ігореві Петрашко, який заради [PERSON] навіть скасував конкурс на цю посаду", є недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсності та порушують немайнове право позивача на недоторканність честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 15.07.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень щодо пред`явлених позовних вимог зазначав, що оспорювана інформація, викладена у статті, побудована на телефонному інтерв`ю з [PERSON] , та, як наслідок, є узагальненими висновками із цього інтерев`ю та оціночними судженнями відповідача. 10.08.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. Ухвалою від 13.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, [INFO] о 14:25 на веб-сайті «Інформаційного агентсва «УНН» www.unn.com.ua, власником якого є ТОВ «Інформаційне агентсво «УНН» (далі - Відповідач), була розміщена стаття під назвою « [INFO] », що доступна за посиланням: [INFO] , в якій міститься інформація наступного змісту: «КИЇВ. 15 березня. УНН. Попри критику міністра економіки Ігоря Петрашка за його діяльність ось уже рік на посаді, в експертних колах викликає все більше питань його кадрова політика. Серед найрезонансніших кадрових рішень - призначення на важливу посаду з великими корупційними ризиками голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "своєї" людини [PERSON] поза конкурсом. Зараз, майже п`ять місяців потому, це кадрове призначення викликає все більше сумнівів у відсутності прихованих мотивів міністра, враховуючи провали в роботі Держпродспоживслужби під новим керівництвом. Таку думку в коментарі УНН висловила голова правління громадської асоціації "ФармРада" [PERSON] . За її словами, керівництво Держпродспоживслужби зараз нівелює функції ключового для держави відомства своєю непрофесійною діяльністю. Цитата "Держпродспоживслужбі держава надала функції, які її керівництво не може виконати. Вони перевіряють все - і одночасно нічого. Люди, які нещодавно почали працювати у Держпродспоживслужбі, часто не розуміються в профільних питаннях. Складається враження, що нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків. Ключовий орган контролю використовують максимально не ефективно", - вважає [PERSON] . Деталі Експертка наголосила, що відповідальність за призначення некомпетентної людини керувати Держпродспоживслужбою знаходиться на міністрі економіки Ігореві Петрашко, який заради [PERSON] навіть скасував конкурс на цю посаду. "Це зайве підтвердження того, що вони займаються корупцією і хочуть без конкурсів призначати своїх людей, які будуть слухняні, здиратимуть кошти з підприємців і передавати нагору. Ми спостерігаємо, як зараз у Держпродспоживслужбі вибудовуються нові корупційні схеми поборів і вирішення кадрових питань. Якби керівниця з цим боролася, то пропонувала б зміни, як будь-який керівник, коли бачить, що довів орган до неефективної роботи. Тому одразу видно, що призначили без конкурсу свою людину", - зазначила [PERSON] ". При цьому, у судовому засіданні було досліджено звукозапис телефонного інтерв`ю [PERSON] з журналістом "УНН", напочатку якого вона дозволила журналісту узагальнити надану нею інформацію. Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відомості, поширені відповідачем у вищенаведеній статті шляхом їх повідомлення невизначеному колу осіб, а саме: "Серед найрезонансніших кадрових рішень - призначення на важливу з великими корупційними ризиками голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "своєї" людини [PERSON] поза конкурсом"; "Нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків"; "Відповідальність за призначення некомпетентної людини керувати Держпродспоживслужбою знаходиться на міністрі економіки Ігореві Петрашко, який заради [PERSON] навіть скасував конкурс на цю посаду", є недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсності та порушують немайнове право позивача на недоторканність честі, гідності та ділової репутації. Разом з тим, прослухавши у судовому засіданні звукозапис інтерв`ю звукозапис телефонного інтерв`ю [PERSON] з журналістом "УНН", судом встановлено, що стаття, опублікована відповідачем 15.03.2021 року, базується на узагальнених відповідачем висновків з інтерв`ю. Вказаний висновок суду грунтується на тому, що, як вбачається з контексту інтерв`ю, оспорювані позивачем фрази є частиною певних висловлювань [PERSON] , з аналізу яких чітко вбачається і прослідковується, що висновки є узагальненням із інтерв`ю з [PERSON] , а не пряме цитування її фраз. Разом із тим, суд прийшов до висновку, що сам зміст оспорюваної інформації, є власною думкою [PERSON] , її оціночним судженням з відповідною мірою власної критики щодо професійної компетентності позивача, однак з використанням певних мовних порівнянь відповідача. Щодо поширення, на думку позивача, неправдивої інформації що свідчить про звинувачення позивача у кримінальному правопорушенні відповідно ст. 206 КК України (Протидія законній господарській діяльності), то вказана фраза: «…нове керівництво там виключно для залякування суб`єктів господарювання і своїх корупційних заробітків» взагалі не містять жодних обвинувачень у вчиненні позивачем злочину, передбаченого ст. 206 КК України (службова недбалість), а являється виключно особистим сприйняттям фрази [PERSON] . Крім того, на початку цієї фрази міститься явне припущення, оскільки повна фраза починається із фрази: «Складається враження…», що, в свою чергу, і свідчить про особисте сприйняття і оцінку кадровим призначенням позивача. Суд вважає, що наведені в інтерв`ю висновки підкреслюють суб`єктивність думки [PERSON] , яка висловлена у формі оціночного судження. Наведена в позовних вимогах цитати взагалі не містять жодних фактичних даних, а є лише суб`єктивним аналізом і в певній мірі оцінкою висловлювань [PERSON] , які передували в інтерв`ю відповідача, є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості конкретного твердження про вчинення конкретної дії позивачем. Судом не встановлено, що зазначені у вказаній фразі оціночні критичні судження принижують честь, гідність позивача та мають негативний вплив на його ділову репутацію, в той час, як відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які мали місце у вказаному інтерв`ю з відповідачем. Також слід зазначити, що позивач [PERSON] є публічною особою, тому в контексті статті 10 Конвенції вона має бути готовою, що межа критики її особи та дій є більшою, ніж у непублічної особи. Так, відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. У рішенні від 07.02.2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (Рішення у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року). Таким чином, з огляду на суб`єктний склад сторін та загальний зміст публікації, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, однак стилістика публікації в цій частині та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, тому суд прийшов до висновку, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому поширена інформація крім того, що являється оціночним судженням, також відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті та відповідних поясненнях, не впливають на вищевказані висновки суду щодо відсутності порушень відповідачем вимог чинного законодавства при публікації вказаної інформації щодо позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати у відповідності до положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed