Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] , покликаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду із позовом до ЛКП «Сяйво», у якому просить визнати протиправними та безпідставним нарахування за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] у розмірі 32299,21 грн., у зв`язку з ненаданням житлово-комунальних послуг із утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та централізованого опалення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є ЛКП «Сяйво». Вказав, що відповідач щомісячно надсилає позивачу безпідставні та необґрунтовані повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг: утримання будинку в т.ч. вивезення побутових відходів; холодна вода; центральне опалення. При цьому, відповідач не вказує за який період вимагає у нього грошові кошти. Вказав, що не отримує від відповідача жодних житлово-комунальних послуг через його бездіяльність, а тому не визнає боргу. Також вказав, що він отримує окремі квитанції від ЛМКП «Львівводоканал», ЛМКП «Львівтеплоенерго», з якими у відповідача не існує договірних відносин щодо постачання холодної води та централізованого опалення мешканцям будинку [ADDRESS] , а тому нарахування боргу за вказані послуги є безпідставним. Крім цього, і нарахування боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території є також необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачем вказані послуги позивачу не надаються, що підтверджується відсутністю договору на надання послуг з поводження з побутовими відходами з перевізником ТПВ. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та вказано в який строк та які саме порушення вимог ст. 175 ЦПК України позивачу слід усунути. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2021 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку із тим, що такий не усунув недоліки позову. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.05.2022 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 25.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Ухвалою суду від 01.07.2022 року заяву про збільшення позовних вимог та клопотання про долучення доказів у справі і додані до нього документи повернуто [PERSON] , у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін відмовлено. Ухвалою суду від 25.07.2022 року строк розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про визнання протиправним та безпідставним нарахування за житлово-комунальні послуги продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін на термін не більше п`ятнадцяти днів з дня постановлення даної ухвали суду. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Як ствердив позивач та цього не спростовано відповідачем, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сяйво». Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії повідомлення ЛКП «Сяйво» на оплату житлово-комунальних послуг за травень 2021 року, за адресою: [ADDRESS] нараховано до сплати 32299,21 грн., з яких: за послуги з управління будинком в т.ч. вивезення побутових відходів - 23746,41 грн. /23260,165 борг та 486,25 грн. нараховано у поточному місяці/; холодна вода - 625,69 грн. та 7927,11 грн. - центральне опалення. У вказаному повідомленні вказано розмір боргу станом на 01.05.2021 року, а також нараховано суму, що підлягає сплаті за вказані послуги станом на 01.06.2021 року, відображено складові тарифу на послуги. Інших доказів суду позивачем не надано, про що було вказано судом в ухвалі від 13.09.2022 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Згідно до ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Відповідно до п. 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Згідно висновку Верховного суду України викладеного у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відтак, покликання позивача на безпідставність нарахування боргу за житлово-комунальні послуги у зв`язку із відсутністю договору на надання житлово-комунальних послуг є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 9 визначено, що споживач має право складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт. Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Частинами 3,4 вказаної статті визначено, що порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Згідно ч. 5 ст. 27 даного Закону виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач стверджує про ненадання послуг із утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та централізованого опалення, однак, жодних доказів такого позивачем не надано, зокрема до позовної заяви не долучено листів, звернень з приводу ненадання чи неналежного надання вказаних житлово-комунальних послуг до їх виконавця, акта-претензії на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тощо. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено перед судом порушення його прав як мешканця квартири [ADDRESS] та споживача комунальних послуг в частині ненадання житлово-комунальних послуг ЛКП «Сяйво» чи безпідставного та необґрунтованого щомісячного нарахування відповідачем сум, які підлягають сплаті за отримані позивачем житлово-комунальні послуги, якими він користується як мешканець квартири [ADDRESS] , а тому позов не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову до суду про захист прав споживача, відповідач не заявляв до відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed