Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

05 травня 2022 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі також - третя особа-1, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради), в якій просив: - розірвати шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 28 листопада 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 715; - визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 25-26). Своєю ухвалою від 23 червня 2022 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі також - третя особа-2,Службу у справах дітей Новосанжарської селищної ради) та зобов`язав Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області надати до суду письмовий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини - [PERSON] - разом із батьком [PERSON] (а.с. 58-59). Ухвалою від 28 липня 2022 року Новосанжарський районний суд Полтавської області закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду (а.с. 89-90). Аргументи учасників справи В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що разом із відповідачкою [PERSON] вони зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №715 від 28 листопада 2015 року. Вказав, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з ним та перебуває на його утриманні. [PERSON] зазначав, що з 2020 року з відповідачкою вони припинили сімейно-шлюбні відносини та, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. На даний час стосунки відновити не можливо. Крім того, через військову агресію російської федерації, він був змушений із сином залишити місце свого постійного проживання у м. Маріуполі, а відповідачка залишилась на окупованій території та заперечувала проти того, щоб позивач вивозив сина на територію, яка підконтрольна Україні. Оскільки між сторонами на даний час сімейно-шлюбні стосунки відновити не можливо та не досягнуто згоди про визначення місця проживання спільного сина, з огляду на те, що відповідачка залишилась на тимчасово окупованій території, позивач звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2022 року відповідачу надавався строк для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами. Відповідачка своїм правом надати відзив на позов не скористалась. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, призначене на 11.08.2022, не з`явилась. Оскільки остання відома адреса місця проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , що знаходиться на тимчасово окупованій території, враховуючи, що відсутні відомості про наявність у неї офіційної електронної адреси, суд прийшов до висновку, що відповідача необхідно викликати в судове засідання відповідно до статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено повідомлення відповідача про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про судове засідання, призначене на 11 серпня 2022 року, було опубліковано на офіційному веб-сайті Судової влади України 29.07.2022. 13 червня 2022 року відповідач [PERSON] на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 51). Уповноважений представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та Служби у справах дітей Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області - в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. 26 липня 2022 року від органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської областіза місцем фактичного проживання [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] до суду надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , (а.с.69-70) та акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] (а.с.71-73). Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третіх осіб, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 28 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 715 (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис про народження № 531 (а.с. 6). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8 - зі звороту). Поряд з цим, місцем фактичного проживання позивача із малолітньою дитиною є будинок за адресою: [ADDRESS] ,в який вони переїхали з м. Маріуполя у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та окупацією міста. Зокрема, фактичне місце проживання позивача з сином за адресою: [ADDRESS] , вбачається з наданих до суду довідок від 08.04.2022 № 1620-7000451552 та від 16 квітня 2022 № 1620-7000722049 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7, 10). Відповідач - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де залишається проживати на даний час (а.с.14). Враховуючи те, що сторони припинили подружні стосунки, син залишився проживати разом із батьком, мати проживає окремо, і сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Надаючи оцінку позовним вимогам [PERSON] , суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтю 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з статтею 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина 2 статті 161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові №756/2109/16-ц. Висновки щодо правозастосування Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Від дружини позивача - [PERSON] жодних заперечень щодо вказаної позовної вимоги до суду не надходило. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Надаючи оцінку позовним вимогам про визначення місця проживання дитини з батьком, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 28 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 715 (а.с. 5). Під час шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] , актовий запис № 531 (а.с. 6). Як встановлено на підставі досліджених документів, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-зі звороту). Однак, місцем фактичного проживання позивача із малолітньою дитиною є будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до довідок 08.04.2022 № 1620-7000451552 та від 16 квітня 2022 № 1620-7000722049 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7, 10). Відповідач - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де фактично залишається проживати (а.с.14). Отже, сторони проживають окремо, а їх малолітній син [PERSON] проживає разом із батьком. З наданого до суду акта обстеження умов проживання від 22 липня 2022 року, встановлено, що обстеженню підлягав житловий будинок за місцем фактичного проживання позивача із сином ( [ADDRESS] ). Актом встановлено, що житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається із 4 кімнат, площа 50 м? із газовим опаленням, централізованим водопостачанням, також є господарські будівлі, крім того, у користуванні є автомобіль. Умови проживання задовільні. Сім`я забезпечена речами першої необхідності, постільною білизною, продуктами харчування. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Також отримують гуманітарну допомогу. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини окрема кімната, ігровий куточок, наявне ліжко, одяг, іграшки, розмальовки, тощо. Встановлено, що всі проживаючі в будинку батько, син та баба - [PERSON] ) є внутрішньо переміщеними особами. З мамою дитина не спілкується (зі слів). Умови для проживання дитини створено. Хлопчик перебуває в задовільному фізичному та емоційному стані (а.с. 71) 22 липня 2022 року фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Новосанжарський центр соціальних служб» Новосанжарської селищної ради Полтавської області проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , за наслідками якої складено висновок оцінки потреб сім`ї, відповідно до якого за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що батько із сином прибули із окупованої території, мати з сім`єю не проживає, у дитини відсутні ознаки психологічної травми, стан задоволення потреб дитини задовільний, батько [PERSON] здатний забезпечувати потреби дитини та долати складні життєві обставини (а.с. 72-73). Виконавчий комітет Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, як орган опіки та піклування, відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] (а.с. 69-70). Крім того, в зазначеному висновку міститься інформація про те, що з матір`ю дитини зв`язок відсутній. Зі слів [PERSON] вона перебуває на непідконтрольній Україні території в м. Маріуполі та із сином не спілкується. Сам хлопчик бажає бути поряд із батьком, про маму (крім її імені) не говорить, спогадів про спільно проведений із нею час не має. Враховуючи те, що висновок Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання дитини, наданий за місцем фактичного проживання позивача та його малолітнього сина, суд вважає за необхідне прийняти його до уваги. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд вважав за можливе не заслуховувати думку малолітньої дитини у судовому засіданні з огляду на її вік, з метою уникнення додаткової стресової ситуації. Суд також зазначає, що відповідачка не заперечувала проти задоволення позову. Нею не вказано на обставини, за яких син не міг би проживати з батьком. З огляду на вищевикладене, враховуючи висновок Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Суд зазначає, що визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із батьком на даний час необхідно, виходячи з найкращих інтересів дитини, її прив`язаності до батька, відсутності будь-якого спілкування з матір`ю, враховуючи вік дитини та потреби у повсякденному житті. На даний час зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психологічно-емоційний стан та подальший розвиток. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дитини, а також суд враховує те, що мати дитини має можливість відвідувати сина, спілкуватися з ним, здійснювати свої обов`язки як матері. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на викладене, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, а за подачу позовної заяви [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1984 грн 80 коп., то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в загальні сумі - 1984 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved