Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач, звернувся до Харківського районного суду Харківської області\~ з позовом, в якому просить: -\~ стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором\~ № CL-226006 від 23.10.2019 у розмірі 228 213,88 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 160 404, 67 грн; заборгованості за відсотками 67 809,21 грн; - стягнути солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 3 423,21 грн; - стягнути солідарно з відповідачів витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 22 821,38 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.12.2021 справу передано за підсутністю до Люботинського міського суду Харківської області. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що з [PERSON] 23.10.2019 року був укладений кредитний договір № CL-226006, за яким відповідачу\~ надано\~ 170 000,00 грн. на поточні потреби на умовах строковості, платності та поворотності. Натомість [PERSON] зобов`язвся повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, в строк та на умовах, визначених кредитним договором. На час укладання кредитного договору [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , про що він вказав у анкеті-заяві на отримання готівкого кредиту та підтвердилав штампом в паспорті про реєстрацію шлюбу 21 серпня 2004 року. Укладаючи кредитний договір, [PERSON] діяв в інтересах сім`ї, а тому його\~ дружина [PERSON] залучена до участі в даній справі як солідарний відповідач. Позичальником [PERSON] зобов`язання за кредитним договором порушувались, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 06.09. 2021 року за договором в загальному розмірі 228 213, 88 грн. На даний момент відповідачами борг не погашений, саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 24.01.2022 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але направив до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачі [PERSON] і [PERSON] викликалися шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштові конверти з судовими повістками на ім`я [PERSON] і [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про дату,час, місце розгляду справи. Але відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов ними не поданий. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідачів в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL-226006 від 23.10 2019 року (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідачу був\~ наданий кредит в сумі 170 000 грн. на поточні потреби із строком користування 60 місяців, до 22.10.2024\~ року, з оплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 35% річних. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені умовами Кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. В кредитному договорі (п. 6.9.) сторони узгодили те, що АТ «КРЕДОБАНК» вправі вимагати дострокового повернення кредиту і процентів у випадку прострочення позичальником сплати процентів та/або повернення кредиту чи його частини щонайменше на один календарний місяць. АТ «КРЕДОБАНК» скористався своїм правом дострокового повернення кредиту і направив 07.06.2021 року на адресу [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості. У цій вимозі позивач вказав, що з боку позичальника утворилась заборгованість, яка ним вирахувана станом на 28.05.2021 року, зокрема, по тілу кредиту 160 404,67 грн., та по процентам за користування кредитом 52 069, 48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі 160 404, 67 грн. та по процентам за користування кредитом в розмірі 67 809, 21 грн. Щодо солідарного стягнення вказаної заборгованості з іншого відповідача [PERSON] суд зазначає таке. На час укладання кредитного договору відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується відміткою про реєстрацію шлюбу від 21 серпня 2004 року. Цю інформацію [PERSON] також підтвердив в Анкеті-Заяві № CL-226006 від 18.10.2019 року, яка ним була подана до АТ «КРЕДОБАНК» з метою отримання готівкового кредиту. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 205/5882/18, постанова від 07 жовтня 2020 року, висловив правову позицію про\~\~ належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі N 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі N 14-127цс20. При таких обставинах, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості\~ підлягає\~ задоволенню. Одночасно з цим суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.\~ За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача. Окрім судового збору, до судових витрат законом віднесені витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Представник позивача в позові просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 22 821,38 грн. Однак\~ на підтвердження таких витрат позивачем та його представником доказів суду не подано. До позовної заяви лише додано витяг з договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, виготовлений на одному аркуші, в якому відсутнє чітке визначення розміру гонорару адвоката (погодинна оплата або вартість конкретного виду роботи чи послуги). ІншІ докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу суду не представлені. Тому суд відмовляє в стягненні таких витрат з відповідачів.

Outcome: partial