Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що у 1996 році [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно даного договору позивач передав [PERSON] кошти, а він в свою чергу передав позивачу у власність зазначене нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього і зобов`язався вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. Зі свого боку, вона, як позивач, виконала усі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте [PERSON] , постійно посилаючись на брак вільного часу на відвідування нотаріуса, свої зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором, не виконав. Фактично вона володіє цим будинком з 1996 року. Як їй стало відомо [PERSON] помер [INFO] . Просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між сторонами дійсним; Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м.. Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що\~відповідно до рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 1996 року, яке набрало законної сили 15 березня 1996 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Право власності на вищевказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] 25 березня 1996 року в Синельниківському МБТІ в реєстрову книгу №25 за реєстром №163. 12 грудня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн. за продаж вищевказаного будинку та передав останній усі документи, які підтверджують право власності, та ключі від будинку. Згідно з\~інформаційною довідкою\~№156\~від 03\~липня 2022\~року ТОВ\~«Синельниківське бюро\~технічної інвентаризації»\~02\~липня 2022\~проведено технічну\~інвентаризацію нерухомого\~майна з\~виготовленням технічного\~паспорту та\~внесенням даних\~до ЄДЕССБ,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який належить,\~на підставі\~рішення Синельниківського\~райсуду Дніпропетровської\~області від\~05\~березня 1996\~року та\~зареєстрованого в\~Синельниківському БТІ\~25.03.1996\~року в\~реєстрову книгу\~№ 25\~за реєстрованим\~№163,\~ [PERSON] ,\~та порушень\~не виявлено. Загальна площа житлового будинку - 46,0 кв.м., житлова площа - 14,2 кв.м. Відповідно до відповіді Другої синельниківської державної нотаріальної контори від 08 серпня 2022 року № 265/01-16 після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена. Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення\~статті 220 ЦК України\~можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу\~ст. 657 ЦК України\~підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2\~ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд\~України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухилилася. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved