Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Яременко О.І., звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . В обґрунтування заяви вказує, що з вересня 2013 року вона почала спільно проживати з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилася дитина донька [PERSON] . Оскільки спільне проживання склалось невдало, нею було прийнято рішення про припинення спільного проживання з липня 2019 року. \~ \~ \~ \~ Також, заявницею вказано, що впродовж тривалого часу вона постійно потерпає від фізичного та психологічного насильства зі сторони [PERSON] . Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після образ та погроз з боку [PERSON] , вона не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки він не контролює свої дії (вчинки), його поведінка занадто агресивна. [PERSON] постійно погрожує їй фізичною розправою, підстерігає біля її місця проживання, хоча вона намагається уникнути з ним зустрічі. Свої зустрічі з спільною дитиною останній використовує для вчинення відносно неї психологічного, фізичного насильства та знищення її майна. Все це відбувається у присутності доньки [PERSON] та її доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , що вкрай негативно впливає на їх психологічний стан. Заявниця вказує, що вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи 2016 року один раз, в 2019 році три рази, в 2020 році 4 рази. Постановами Кременчуцького районного суду [PERSON] 23.08.2019 року, 30.04.2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та 12.06.2020 року за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Окрім того, за вчинення кримінального правопорушення відносно неї за ст.126-1 КК України вироком Кременчуцького районного суду від 26.02.2021 року [PERSON] засуджено до одного року обмеження волі з іспитовим строком один рік. Проте [PERSON] не змінив своєї поведінки, а навпаки став ще агресивнішим, постійно телефонує та погрожує фізичною розправою. На підставі вищевикладеного, просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього наступні обов`язки: -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; -заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.07.2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала повністю, просила заявлені вимоги задовольнити. Суду пояснила, що з 2013 року вона мешкала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Під час сумісного проживання з боку [PERSON] відносно неї застосовувалося психологічне насильство (ревнощі, погрози, докори за спілкування з родичами) та фізичне насильство (ляпаси по обличчю), після чого вони мирилися. Оскільки вона не могла більше терпіти такі відносини, було прийняте рішення про окреме проживання, та близько двох років вони з [PERSON] сумісно не мешкають. Протягом 2016-2020 рр. вона неодноразово зверталася до поліції з приводу фактів психологічного насильства [PERSON] відносно неї та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Також, у 2021 році [PERSON] було засуджено за ст. 126-1 КК України за те, що він систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до неї, що призвело до її психологічних страждань. Під час їх окремого проживання [PERSON] продовжує вчиняти психологічне насильство відносно неї, а саме телефонує вночі з погрозами, докорами. Також, зустрічі з донькою [PERSON] використовує для вчинення відносно неї психологічного насильства, були факти пошкодження майна, коли саме, вона не пам`ятає. Наразі, за своїм психічним станом вона навіть спокійну поведінку [PERSON] сприймає нервово. Останній раз вона зверталася до поліції, коли [PERSON] зателефонував їй на роботу, але звернення зафіксовано не було. Вона не перешкоджає зустрічам [PERSON] з дитиною, оскільки донька [PERSON] його любить. [PERSON] платить аліменти, приносить подарунки дитині, інколи допомагає по господарству, але після цього висловлює докори. Вважає, що така поведінка [PERSON] вкрай негативно впливає на її психологічний стан та психологічний стан дітей. Представник заявника адвокат Яременко О.І. підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти вимог заявниці та пояснив, що під час сумісного проживання з [PERSON] у них інколи виникали суперечки на побутовому ґрунті, а саме він дорікав з приводу дотримання чистоти в будинку. Він ніколи не застосовував відносно [PERSON] фізичну силу, добре відноситься до доньки заявника та любить їх сумісну доньку [PERSON] . Більше року вони з [PERSON] проживають окремо, тому за першої нагоди він намагається відвідати доньку, сплачує аліменти, дарує подарунки, допомагає по господарству. Коли він телефонує [PERSON] , то лише з приводу сумісної доньки, за яку він турбується, та ніколи не висловлює погроз. Представник заінтересованої особи адвокат Альошкіна О.І. просила суд відмовити у задоволені заявлених вимог. Вказала, що матеріали справи\~не містять\~жодного доказу\~винної поведінки\~ [PERSON] .Судимість за вироком суду від 26.02.2021 погашена та [PERSON] вважається не судимим. Доказів звернення заявника до поліції протягом 2021-2022 рр. не надано та відсутнє обґрунтування ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Вважає, що звернення до суду з дійсною заявою обумовлене перебуванням на розгляді Автозаводського районного суду міста Кременчука позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання їх дитини та визначення способів участі у її вихованні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона донька [PERSON] . Під час сумісного проживання її матері з [PERSON] , він ображав матір, говорив негарні речі про всю їх родину та родичів мами. Одного разу вона бачила, як [PERSON] вдарив маму, також він пошкодив речі в будинку, не пускав її до родичів. Особисто щодо неї [PERSON] фізичну силу не застосовував, погроз не виказував, сварок не вчиняв, але вона чула як в розмові з мамою [PERSON] негарно відзивався щодо неї. Протягом часу, коли мама з [PERSON] мешкають окремо, останній приходить до них додому до її сестри [PERSON] , яка любить та чекає батька. Під час відвідин [PERSON] веде себе спокійно, образ з його боку вона не чула, але все одно намагається уникати спілкування з ним. Вона інколи чує як [PERSON] телефонує мамі вночі та говорить погані слова. Вона не пам`ятає, щоб її мати останній час викликала поліцію. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він сусід [PERSON] . Після того, як його сусідка [PERSON] почала сумісно жити з [PERSON] , її життя, на його думку, стала краще, вона народила дитину, а [PERSON] завжди їй допомагав. Йому відомо, що останній рік [PERSON] приходить до [PERSON] відвідувати доньку [PERSON] , приносить подарунки, допомагає по господарству. Він особисто ніколи не бачив, щоб [PERSON] застосовував фізичне насильство щодо будь-яких осіб, зокрема, [PERSON] . Також він особисто не чув, щоб [PERSON] вчиняв сварки, давно ще бачив у будинку [PERSON] побиті вікна, але хто їх побив, йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 2019\~року сторони\~спільно не\~проживають. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю\~ [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На розгляді в Автозаводському районному суді міста Кременчука перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання їх дитини та участі у вихованні. [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, а саме: 2016 році один раз, в 2019 році три рази, в 2020 році 4 рази (довідка т.в.о. начальника Кременчуцького РУП ВП № 2 в Полтавській області Шаптали В. від 04.10.2021 року). Також судом встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно заявниці, а саме: постановами Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.08.2019 року, 30.04.2020 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та 12.06.2020 року за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Після цього, вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.02.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України відносно заявниці та призначено покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовом строком один рік. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] як на підставу звернення із вказаною заявою, посилалась на те, що вона постійно потерпає від психологічного насильства зі сторони [PERSON] ,\~який погрожує\~їйфізичним насильством в телефонних розмовах та під час особистих зустрічей. При цьому, суд бере до уваги, що факти звернення заявниці до правоохоронних органів з приводу\~вчинення [PERSON] \~відносно неї\~домашнього насильства\~були у\~2016,\~2019\~та 2020\~роках,\~після чого\~вироком Кременчуцького\~районного суду\~Полтавської області\~від 26.02.2021\~року [PERSON] \~визнано винуватим\~у вчиненні\~кримінального правопорушення\~за ст.126-1\~КК України\~відносно заявниці\~та призначено\~покарання у\~виді одного\~року обмеження\~волі з\~іспитовим строком\~один рік.\~На час\~розгляду справи\~судимість [PERSON] \~погашена та\~він вважається таким, який не вчиняв раніше кримінального правопорушення. Суд не бере до уваги твердження заявниці про те, що [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного характеру стосовно неї, оскільки суду не надано доказів звернення заявниці до правоохоронних органів за період після 26.02.2021 та до теперішнього часу, накладення на заінтересовану особу адміністративного стягнення чи притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства за вищевказаний період чи доказів винесення поліцією термінових приписів щодо [PERSON] . Отже, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після поставновлення вироку суду та відбуття призначеного покарння [PERSON] продовжував вчиняти стосовно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим існують обґрунтовані ризики подальшого застосування заінтересованою особою насильства у будь-якому його прояві, що є процесуальним обов`язком заявниці в силу положень статей 12, 81 ЦПК України. Таким чином, надані\~ [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог докази не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] про видачу обмежувального припису є такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 12-1 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису. Відповідно до вимог ч.3\~ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Враховуючи викладене, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed