Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до договору дарування, посвідченого 30.07.2020 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., позивач отримав в дар (у власність) від своєї бабусі, [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . В серпні 2020 року бабуся позивача померла. До грудня 2020 року в належній позивачу квартирі проживав його дядько, [PERSON] . Оскільки позивач не підтримував з відповідачем близьких стосунків, то він попрохав його виїхати з належної йому квартири та знятися з місця реєстрації. В грудні 2020 року [PERSON] виїхав з вказаної квартири в невідоме позивачу місце, зв`язку з ним немає. З моменту отримання у власність квартири, [PERSON] змушений сам нести усі витрати по утриманню житла, в тому числі, сплачувати комунальні послуги. Крім того, для оформлення договору купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі, йому необхідна довідка з інформацією щодо зареєстрованих осіб в належній йому квартирі. Оскільки відповідач до цього часу зареєстрований в квартирі, покупець, який бажає придбати квартиру, відмовляється оформляти договір купівлі-продажу, оскільки в подальшому зареєстровані особи впливатимуть на оформлення субсидій за новим власником та договорів надання комунальних послуг. В зв`язку з тим, що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі з грудня 2020 року, тобто більше року, та не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивача [PERSON] , який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування квартири від 30.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за №905; копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2020 року №218440058; копією Технічного паспорту на квартиру від 17.08.2020 року (а.с.7,8,9-12). Згідно копії Домової книги від 03.08.2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-17). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.14). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 20.07.2022 року, складеного комісією в складі депутата Назаренко О.В., сусіда [PERSON] та сусідки [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з грудня 2020 року (а.с.13). Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до частини четвертої статті 156 ЖКУРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved