Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона в період з 1982 року по 1993 рік працювала в колгоспі КСП «Україна». Для реалізації права на призначення пенсії за віком звернулась з заявою до органів Пенсійного фонду України. Надавши повний пакет документів отримала відмову, оскільки згідно архівної довідки виданої 06 вересня 2021 року №02-2/175 у документах колгоспу колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) «Україна» у числі працюючих в період 1982-1993 роки значиться [PERSON] , коли згідно паспорту виданого 15 червня 2012 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області вона записана як [PERSON] . Оскільки у вказаній архівній довідці існують розбіжності в імені, які унеможливлюють в подальшому зарахування до страхового стажу всього періоду її трудової діяльності, необхідного для призначення пенсії за віком, вона змушена звернутися до суду із вказаною заявою. Заявниця подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення заяви викладених у ній підстав. Представник заінтересованої особи, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду повторно не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 15 червня 2012 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, ім`я заявниці зазначено як [PERSON] . Як вбачається з архівної довідки Комунальної установи «Мурованокуриловецький районний трудовий архів» №02-2/175 від 06.09.2021 року, у документах колгоспу колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Україна» с. Конищів за 1982-1993 роки, в числі працюючих значиться [PERSON] (1985-1989 рр. - [PERSON] ; 1982-1983 рр. - [PERSON] (так в документах). У книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу «Україна» с. Конищів за 1981 рік [PERSON] в числі працюючих не значиться. З експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/2126-m від 03 листопада 2021 року особові імена [PERSON] (паспорт, картка платника податків, записи [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про народження, запис [PERSON] ), [PERSON] довідка з КУ «Мурованокуриловецький районний трудовий архів» (1985-1989 рр.), запис [PERSON] ), [PERSON] довідка з КУ «Мурованокуриловецький районний трудовий архів» (1982-1983 рр.), запис [PERSON] ), а також рос. НАТАЛИЯ (паспорт, запис російською мовою [PERSON] ), рос. [PERSON] (трудова книжка, запис російською мовою [PERSON] ) в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах варіантів особового імені [PERSON] / розм. НАТАША / рос. НАТАЛИЯ / рос. [PERSON] (див. [PERSON] , [PERSON] . Власні імена людей. Словник-довідник. К.: Наукова думка, 1996, с. 164, 251). Зі змісту\~заяви [PERSON] \~вбачається,\~що встановлення\~фактуналежності їй архівної довідки необхідне для зарахування до страхового стажу всього періоду її трудової діяльності. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Вказане узгоджується з правою позицією Верховного суду в постанові від 10 червня 2020 року в справі №347/576/2018. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них. Зі справи встановлено, що колгосп колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», в якому з 1982 року по 1993 рік працювала заявниця, не може внести до своїх документів виправлення, коли з того часу минуло близько 30 років. При цьому одного тільки цього факту достатньо для виникнення в особи права на звернення до суду для підтвердження відповідного юридичного факту. З досліджених\~у суді\~доказів встановлено,\~що архівна\~довідка видана 06.09.2021 року Комунальною установою «Мурованокуриловецький районний трудовий архів» за №02-2/175 дійсно належить [PERSON] , і ці обставини сумнівів у суду не викликають. За таких обставин, суд вважає доведеним юридичний факт належності заявниці згаданого правовстановлюючого документа що має значення для здійснення нею своїх прав, а тому заява про його встановлення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved