Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 15 жовтня 2015 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу дітей не мають. Після реєстрації шлюбу спільно прожили майже рік, але протягом того року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, постійно виникали конфлікти і сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У 2016 році він зібрав речі та переїхав проживати за іншою адресою. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент вже як 5 років, як ведення між ними спільного господарства та спільне проживання припинено, та за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Їхнє подальше спільне життя неможливе і намагання збереження шлюбу суперечить як його інтересам так і інтересам відповідача. Примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить справу слухати без його участі, позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч про слухання справи повідомлена в установленому законом порядку (через оголошення). Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у її відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 15 жовтня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved