Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У червні 2022 року до суду надійшла указана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] разом з нею - матір`ю [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Вимоги позову мотивовані тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого в них є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , де створені для дочки всі необхідні умови. Вона працює та має постійний дохід, спиртними напоями вона не зловживає, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері та в нарколога, до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно та до дитини добре ставиться, а також спроможна створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 30.06.2022 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання сторони та представник третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про проведення судового засідання в їхній відсутності. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона вказала про підтримання позовних вимог, відповідач у поданій заяві зазначив про визнання позову, а представник третьої особи надав також заяву про підтримання позовних вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади ЖМР від 07.05.2018 року № 01-14/5827 та № 01-14/5828. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-2445цс16, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вік малолітньої, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, у зв`язку з чим приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що проживання малолітньої дочки з матір`ю буде відповідати інтересам дитини, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved