Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та цивільної дружини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2013 року позивачка перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі та проживали однією сім`єю. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину та добровільно надавати грошові кошти на утримання дитини, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідач також ухиляється від утримання позивачки як цивільної дружини, разом з якою проживає малолітня дитина, чим порушує її права, передбачені ч.2, 4 ст. 84 СК України. Оскільки, позивачка вказує що наразі ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-річного віку, просила також стягнути аліменти на утримання її утримання в розмірі ј частини з усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною 3-х років. Ухвалою суду від 12.10.2021 року відкрито провадження в даній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивачка не з`явилася, про дату і час судового засідання була повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач зазначив, що вимогу позивача в частині стягнення аліментів на дитину визнає та не проти її задоволення. Стосовно вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання, відповідач зазначив що не визнає цю вимогу та заперечує проти її задоволення, мотивуючи це тим, що позивачка не має права на її утримання з боку відповідача, оскільки сторони не перебувають та не перебували в зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як передбачено статтею 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до статті 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На думку суду, під час розгляду справи позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки як цивільної дружини, з якою проживає малолітня дитина. Зазначення позивачем у позовній заяві про спільне проживання з відповідачем та перебування у цивільному шлюбі, не є допустимим доказом, оскільки на підтвердження цього факту позивачем не надано жодних доказів. При цьому, слід зазначити, що позивачка [PERSON] не заявляла вимоги про встановлення факту їх з відповідачем проживання однією сім`єю. Також, позивачем не доведено, що сторони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували побутові проблеми. Доказів проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини у вказаний період, не надано. При цьому, слід зазначити, що домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таке позиція суду відповідає висновкам, що викладені у постанові ВС від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (серія [NUMBER] , актовий запис № 356). Спору про батьківство немає. Син проживає разом з позивачкою і знаходяться на повному її утриманні. Позивачка зазначила, що відповідач добровідьно не утримує дитину, хоча має постійний заробіток, тому має змогу матеріально забезпечувати свою дитину. Відповідачем вказаний факт не оспорено. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач є особою працездатною, як зазначає позивач працевлаштований, за таких обставин можливо визначити спосіб стягнення аліментів в частці від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дитини, суд враховує положення статті 182 СК України, думку позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї дитини у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає до негайного виконання. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; а також положення статті 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, відповідно до положень статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі викладеного та

Outcome: partial