Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

14.01.2022 року, позивач [PERSON] та його представник адвокат Новак Артур Михайлович, звернулися до суду з позовною заявою до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна. Позивач просить суд винести рішення, яким зобов`язати Центрально Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт на невизначене майно, нерухоме майно, накладений 21.11.2012 року постановою державного виконавця Центрально Міського відділу ДВС Криворізького МУЮ Сігай А.О. про арешт майна божника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 13286508. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Свою заяву обґрунтовує наступним: восени 2021 року позивачу [PERSON] стало відомо, що на все його невизначене нерухоме майно з невідомих йому причин накладено арешт. Звернувшись до Централь - Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), із заявою про зняття арешту з майна, позивач отримав відмову. Відмова у знятті арешту з майна позивача мотивована тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно [PERSON] , було зареєстровано обтяження від 21.11.2012 року за реєстраційним номером № 13286508. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відсутні дані щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , які були відкриті у період накладення обтяження, тобто надати інформацію щодо виконавчого провадження у рамках якого було накладено обтяження, в рамках якого можливо провести дію щодо зняття обтяження з майна у відповідача можливості не має, тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Крім того, у відповіді відповідача зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за № 2274/5 від 25.12.2008 року П.9.9. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Таким чином отримати інформацію у Центрально Міському відділі ДВС у місті Кривому Розі щодо підстав накладення арешту на майно та зняти арешт на майно позивачу не вдалося з підстав знищення матеріалів виконавчих проваджень відносно [PERSON] , строк на зберігання яких закінчився. Зробивши відповідний запит, станом на 07.02.2022 року, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що 21.11.2012 року державним виконавцем Центрально Міського відділу ДВС Криворізького МУЮ Сігай А.О. було винесено постанову про арешт майна боржника, [PERSON] , та заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 13286508; тип обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна [PERSON] ; обтяжувач: Центрально Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Враховуючи викладене, арешт,\~накладений 21.11.2012\~року постановою\~державного виконавця\~Центрально \~Міського відділу\~ДВС \~Криворізького МУЮ\~Сігай А.О.\~про арешт\~майна [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~та заборону\~на його\~відчуження,\~реєстраційний номер\~обтяження:\~13286508,\~повинен бути\~знятий у\~зв`язку зі\~знищенням матеріалів\~виконавчого провадження\~у зв`язку\~з закінченням\~терміну їх\~зберігання.\~ Однак,\~на даний\~час арешт\~на невизначене\~нерухоме майно\~ [PERSON] \~ існує,\~щоперешкоджає йому в повній мірі користуватися ним на власний розсуд, тому він змушений звертатися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Павленко В.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій просить суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги позивача підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, раніше подавав заяви про перенесення розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно дост.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно [PERSON] , було зареєстровано обтяження від 21.11.2012 року за реєстраційним номером № 13286508. З даного приводу, було звернення до відповідача Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування вищезазначеного арешту. 05.11.2021 року з вихідним № 78140 було отримано відповідь від відповідача з відмовою у скасуванні арешту. Відмова мотивована тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно [PERSON] , було зареєстровано обтяження від 21.11.2012 року за реєстраційним номером № 13286508. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відсутні дані щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , які були відкриті у період накладення обтяження, тобто надати інформацію щодо виконавчого провадження у рамках якого було накладено обтяження, в рамках якого можливо провести дію щодо зняття обтяження з майна у відповідача можливості не має, тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Крім того, у відповіді відповідача зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за № 2274/5 від 25.12.2008 року П.9.9. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 07.02.2022 року вбачається, що 21.11.2012 року державним виконавцем Центрально Міського відділу ДВС Криворізького МУЮ Сігай А.О. було винесено постанову про арешт майна боржника, [PERSON] , та заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 13286508; тип обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна [PERSON] ; обтяжувач: Центрально Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», предоставленої суду стороною позивача 02.08.2022 року, зазначається, що станом на 01.08.2022 року [PERSON] вже не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», який є стягувачем та перед яким відповідно у позивача виникли боргові відносини, що в подальшому стало причиною накладання арешту на все майно позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовується, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. На сьогоднішній день позивач [PERSON] бажає вільно користуватися та розпоряджатися всім належним йому майном, однак враховуючи той факт, що наявне обтяження у вигляді арешту, він не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За частиною 2 статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту (обтяження) накладеного на належне позивачу майно порушується його право приватної власності, внаслідок чого [PERSON] позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, вважаю, що слід дійти висновку про те, що заявлені мною, як позивачем вимоги про скасування записів про реєстрацію обтяження на нерухоме майно є належним способом захисту порушеного права згідно частини другої статті 16 ЦК України. Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положення ч. 1ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що встановлено ст. 391 ЦК України. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~ \~ \~ \~Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів по звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного суду України № 6-26цс13 від 15.05.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Згідно ст. 141 ч 9 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу, необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial