Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути з відповідача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2019 по 22.03.2022 в розмірі 79 222,51 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.04.2019 Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів. Протягом тривалого часу відповідач ухиляється від свого батьківського та покладеного на нього судом обов`язку, щодо утримання сина, внаслідок чого виникла заборгованості по несплаті аліментів. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надавати матеріальну допомогу, однак такі прохання залишилися поза увагою. Стягнення з відповідача коштів на утримання дитини здійснюється державним виконавцем на підставі судового наказу, однак у зв`язку із нехтуванням відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів виникла заборгованість, на яку вона має право нарахувати неустойку (пеню) за кожен день такого прострочення. Ухвалою від 04.04.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 08.08.2022 від відповідача до суду поступила заява про долучення до матеріалів справи доказів. 24.08.2022 від представника позивача до суду поступила заява про уточнення позовних вимог та долучення до матеріалів справи доказів. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить такий задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив. Додатково зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина, однак в неповному обсязі, через скрутне матеріальне становище. Просить також врахувати те, що на його утриманні перебувають ще двоє малолітніх дітей. У зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу №464/406/19 від 10.04.2019 наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Також встановлено, що на виконання вищевказаного судового наказу Сихівським відділом державної виконавчої служби м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче виконавче провадження №59102547. Відповідно до розрахунку заборгованості від 02.08.2022 наданого державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з січня 2019 по липень 2022 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 70 475,88грн. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), а тому суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує такі при вирішенні даного спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м.Львів станом на 02.08.2022 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 70 475,88 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно. Даний розрахунок ніким не оскаржувався та був використаний позивачем при розрахунку суми неустойки (пені). Відповідач проти даного розрахунку заборгованості не заперечив. Відповідно до розрахунку позивача, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з 01.01.2019 по 22.03.2022 становить 79 222,51 грн. В той же час, суд зазначає, що з урахуванням положень ч.1ст.196 СК України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам. Як передбачено ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом беруться до уваги твердження відповідача про те, що причиною несвоєчасної сплати аліментів та появи заборгованості пов`язано із його нерегулярним та незначним доходом, що підтверджується відповідною довідкою про доходи, наявністю на утриманні двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , а також те, що ним вживались заходи щодо погашення суми заборгованості по сплаті аліментів. З огляду на викладене, суд з врахуванням майнового стану відповідача вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за несплату аліментів. Таким чином, з відповідача слід стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 30 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Встановлено, що правнича допомога позивачу [PERSON] надавалась адвокатом Ориник А.Р. відповідно до ордеру про надання правничої (правової) допомоги №1137023 від 22.03.2022. Загальна вартість наданих послуг адвокатом позивачу складає 10000 грн. При цьому позивач не надала документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи). Дослідивши надані докази, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Outcome: partial