Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державне підприємство «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з трудовим каліцтвом, в обґрунтування якого вказав, що він з 21.08.1985 по 11.08.1996 та з 09.12.1996 по 08.08.2011 перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті. Згідно із наказом № 466 о/к від 08.08.2011 він був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. 15.03.2011 о 13.30 год з ним стався нещасний випадок на підприємстві, про що було складено акт за формою Н-1 від 18.03.2011, за таких обставин. При виконанні наряду з розвантаження компресорів на складі ГШО він злазив з автомобіля КРАЗ, підсковзнувся на борту машини, впав на підлогу та отримав травму голову і четвертого пальця лівої кисті. У зв`язку з отриманою травмою він з 15.03.2011 по 25.03.2011 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Мирноградської ЦМЛ, де йому було встановлено діагноз: ГЧМТ, забій головного мозку, забита рана лобної області зліва; закритий вивих середньої фаланги пальця лівої кисті. За наслідками трудового каліцтва згідно із довідкою до акту огляду МСЕК від 21.06.2011 йому встановлено третю групу інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності безстроково. Йому протипоказа тяжка фізична праця, підземні умови праці, психо-емоціональні навантаження, та рекомендовано спостереження і лікування у невропатолога. Умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів отримав травму, через яку визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім`ї. Функції його організму суттєво погіршилися, він вимушений лікуватия, він почуває себе неповноцінною людиною, відчуває біль, розпач і хвилювання через стан свого здоров`я, що впливає на якість його життя та стосунки з близькими. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн, яку просить суд стягнути на свою користь з відповідача. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. Згідно із ухвалою судді від 03.08.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з 21.08.1985\~по 11.08.1996\~та з\~09.12.1996\~по 08.08.2011\~перебував у\~трудових стосунках\~з ДП\~«Мирноградвугілля»,\~працюючи у\~Відокремленому підрозділі\~«Шахта «Центральна»\~електрослюсарем підземним\~IV\~та V\~розряду з\~повним робочим\~днем в\~шахті.\~Згідно з\~наказом №\~466\~о/к\~від 08.08.2011\~був звільнений\~за п.2\~ст.40\~КЗпП України\~у зв`язку\~з невідповідністю\~виконуваній роботі\~за станом\~здоров`я(а.с.10-20). 15.03.2011\~о 13.30\~год з\~ [PERSON] \~при виконання\~трудових обов`язків\~у ВП\~«Шахта «Центральна»\~ДП «Красноармійськвугілля»\~(нині\~ДП «Мирноградвугілля»)\~стався нещасний\~випадок:\~під час\~розвантаження компресорів\~він злазив\~з автомобіля\~КРАЗ,\~підсковзнувся на\~борту машини,\~впав на\~підлогу та\~отримав травму\~голову і\~четвертого пальця\~лівої кисті.\~За цим нещасним випадком складені акти за формами Н-5 та Н-1 № 5 від 15.03.2011 (а.с.29-36). З тексту акту Н-1 вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є: слабкий контроль з боку кіривництва дільниці за трудовою та виробничою дисципліною серед працівників дільниці при виконні вантажно-вивантажувальних робіт та недотримання засобів безпеки самим потерпілим [PERSON] під час виконання наряду (а.с.35). Через отриману 15.03.2011 травму [PERSON] з 15.03.2011\~по 25.03.2011 пройшов стаціонарне лікування у травматологічному відділенні Мирноградської ЦМЛ, де йому було встановлено діагноз: ГЧМТ, забій головного мозку, забита рана лобної області зліва; закритий вивих середньої фаланги пальця лівої кисті (а.с.26). За наслідками\~перенесеної 15.03.2011\~на виробництві\~ травми\~ [PERSON] з\~07.04.2011\~по 18.04.2011,\~з 13.05.2011\~по 23.05.2011,\~з 08.12.2011\~по 17.12.2011\~продовжував \~перебувати на\~стаціонарному лікуванні\~у Мирноградській\~ЦМЛ,\~а з\~04.03.2019\~по 15.03.2019\~лікувався амбулаторно, із діагнозом: наслідки перенесеної ЧМТ з забієм головного мозку 1 ст., із прихованим парезом у правій руці, правобічної рефлекторної пірамідної недостатністю, синдром лікворо-судинної дисциркуляції, що підтверджується епікризами та випискою з амбулаторної карти позивача (а.с.21-28). Згідно з медичними документами позивач відчуває постійні інтенсивні головні болі, які послаблюються після прийому медичних препаратів, слабкість в правій руці, його також турбують головокружіння, шаткість при ході, шум та дзвін у вухах, порушення сну, дратівливість. Позивачу рекомендовано спостереження у невропатолога, терапевта, медикаментозне лікування, емоційний та фізичний спокій. Відповідно до довідок до акту огляду МСЕК [PERSON] за наслідками трудового каліцтва 21.06.2011 первинно та безстроково встановлено третю групу інвалідності і визначено 30 % втрати професійної працездатності. Йому протипоказа\~тяжка фізична\~праця,\~підземні умови\~праці,\~психо-емоціональні\~навантаження,\~та рекомендовано\~спостереження і\~лікування у\~невропатолога,\~медикаментозне і\~санаторно-куротне\~лікування (а.с.37, 38). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, 01.01.2015 набув чинності\~Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~в редакції\~Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма\~статті 36 цього Закону\~передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Пункт 1 частини другої\~статті 10 цього Закону\~передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Отже Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2018 у справі № 579/951/16ц, відповідно до якої ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК \~стійкої втрати професійної працездатності позивача. Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю. Отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків травма вимагає від нього продовження лікування, позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичний біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність його страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров`я, набуття інвалідності, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у 62 роки втратив 30% своєї працездатності на підприємстві відповідача, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тобто отримана ним травма заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд,\~також враховуючи\~наявність встановленого\~в діях\~позивача порушення\~правил безпеки\~праці,\~та виходячи\~з засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~ вважає\~можливим визначити\~позивачу розмір\~моральної шкоди\~у 19000\~грн, які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування цих змін, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Беручи до уваги наведене, сума моральної шкоди повинна бути стягнута без утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500 грн 00 коп., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 19000 грн 00 коп. не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500 х 4 = 26000 грн 00 коп.). Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що заявлено\~позов немайнового\~характеру,\~суд вважає\~необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 189 грн 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial