Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Лавренчука Олександра Володимировича звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування вимог вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо про наявність заповіту на користь [PERSON] , якому спадкодавець заповів все належне йому на момент смерті майно. Вказаний заповіт,\~на думку\~ [PERSON] ,\~не відповідає\~чинному законодавству\~та волі\~померлого,\~так як\~вчинений під\~впливом третіх\~осіб та\~у стані\~алкогольного чи\~іншого сп`яніння\~(з\~2018\~року позивач\~та її\~чоловік почали\~проживати окремо,\~відповідач в\~свою чергу\~почав навідуватись\~до [PERSON] \~та запрошувати\~його до\~чарки,\~таким чином\~він увійшов\~у довіру останнього та примусив його скласти заповіт на свою користь). Крім того, підпис та почерк спадкодавця на заповіті значно відрізняється від підпису та почерку [PERSON] . З огляду на наведене, позивач просить визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Юхименко Іриною Віталіївною 25 червня 2015 року та зареєстрований за № 399 (далі - Заповіт), а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. В письмових поясненнях поданих на адресу суду 09 грудня 2022 року приватний нотаріус Юхименко І.В. вказує, що 25 червня 2015 року нею було посвідчено оспорюваний Заповіт. В день складання заповіту [PERSON] прибув за адресою її робочого місця особисто, без стороннього супроводу. Особу останнього встановлено згідно вимог законодавства, після чого нотаріус поспілкувалась з ним та з`ясувала його дійсні наміри. [PERSON] був спокійним, врівноваженим, говорив та висловлював свою думку чітко, запаху алкоголю порожнини рота не було, порушення координації рухів було відсутнє. Будь-яких інших сторонніх осіб у кабінеті нотаріуса не було. Наявності фактів психічного чи фізичного впливу зі стороннього боку не встановлено. Сумнівів щодо можливості особи керувати своїми діями та усвідомлювати їх на момент вчинення правочину не виникло. Текст заповіту виготовлений зі слів заповідача, за допомогою технічних засобів, після прочитання його вголос, особисто ним підписаний. Жодних вад, які перешкоджали б особі підписувати заповіт власноручно, чи прочитати його, на момент складання у [PERSON] не було. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. З огляду на вказане, підстави для задоволення позову відсутні. Ухвалою суду\~від 16\~лютого 2022\~року у\~справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу на час виконання якої провадження було зупинено. 09 червня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення судової експертизи. Ухвалою суду від 04 липня 2022 року провадження у справі було поновлено. Протокольною ухвалою суду від 02 серпня 2022 року у справі було закрито підготовче засідання та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання 17 серпня 2022 року позивач та її представник не з`явились. Представником позивача на електронну адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке не береться судом до уваги та вважається таким, що спрямоване на затягування строків розгляду справи, так як дата судового засідання узгоджувалась сторонами особисто в попередньому судовому засіданні. Суд також зауважує, що будь яких доказів на підтвердження зазначених підстав відкладення стороною не надано. Крім того, суд зважає на позицію та думку інших учасників процесу, які категорично заперечили проти задоволення клопотання позивача та вважали за можливе продовжувати слухання справи без участі представника позивача за наявними матеріалами. Відповідно до вказаного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними. Правом подачі письмового відзиву на позов не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус ЛМНО Волинської області Юхименко І.В. та її представник заперечили проти задоволення позову, надали усні пояснення аналогічні викладеному в письмових доводах від 09 грудня 2021 року. Кірм того, нотаріусом Юхименко І.В. з покликанням на нотаріальну таємницю було вказано про встановлення обґрунтованості волевиявлення заповідача на момент вчинення правочину (наявності внутрішніх переконань останнього щодо вчинення таких дій). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 червня 2015 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Юхименко Іриною Віталіївною було посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №399. За змістом документу все належне заповідачу на момент смерті майно та те, на що він за законом матиме право останній заповів [PERSON] , [INFO] . Заповіт до підписання прочитаний уголос [PERSON] і власноручно ним підписаний у присутності нотаріуса о 10 годині 30 хвилин. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 квітня 2020 року (а.с.6). Зі змісту позовної заяви вбачається сумнів позивача [PERSON] (дружини заповідача) в дійсності заповіту, що є предметом розгляду справи. Як регламентує ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту: 1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю; 3) заповіт складається особисто заповідачем; 4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК. Відповідно до 230 ЦК України правочин вважається недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у даному випадку, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що розглядуваний заповіт складений фізичною особою з повною цивільною дієздатністю на момент вчинення правочину особисто. Документ посвідчений уповноваженою на це особою, відповідає загальним вимогам щодо його форми і посвідчення, відповідно до ст. ст.1247,1248, 207 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що доводи позивача зводяться до сумніву позивача щодо спроможності заповідача усвідомлювати свої дії на момент підписання заповіту, примусу з боку відповідача на дії [PERSON] . Однак, підстави вважати, що волевиявлення заповідача не відповідало його внутрішній волі на момент вчинення правочину відсутні, зворотного в ході розгляду справи судом не встановлено. Сам по собі сумнів позивача щодо спроможності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не є підставою для визнання складеного ним заповіту недійсним (Постанова ВС від 18 лютого 2021 року у справі справа № 727/9908/17-ц, провадження № 61-3574св19). Крім того, суд зауважує на положення статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», якими визначено існування презумпції психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи судом обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю та недоведеністю. Згідно статті ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача, тому понесені позивачем судові витрати на судовий збір не компенсуються у зв`язку із відмовою у задоволенні позову. На підставі ст.ст. 3, 16, 203, 215, 1247, 1248 ЦК України,

Outcome: dismissed