Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов мотивований тим, що в липні 2008 року до нього звернувся позивач, з яким він перебував в дружніх відносинах, з пропозицією надати кошти в розмірі 12\~000 доларів США, які він вкладе в нерухоме майно в Стебнику, оформивши йому частку у майні як на співвласника. Протягом 2009 2019 років він звертався до [PERSON] з проханням надати документи щодо підтвердження оформлення права власності на нерухоме майно в м. Стебнику або повернути отримані у нього грошові кошти. До травня 2019 року [PERSON] не заперечував, що має грошові зобов`язання перед ним, проте просив зачекати через те, що він є стороною у справі щодо стягнення заборгованості по кредитах. Вже 25 червня 2019 року [PERSON] передав йому копію заяви про вчинення злочину в якій звинуватив його ж у вимаганні грошей. У вказаній заяві відповідач визнав те, що у липні 2008 року передав йому грошові кошти у розмірі 12\~000 доларів США для придбання об`єкту нерухомого майна в [ADDRESS] , вказавши при цьому що вони разом придбали будівлю у МКВП «Саліна» на умовах відстрочення оплати і вказана будівля була одразу передана в заставу банку. Проте, частка цього нерухомого майна зареєстрована лише на [PERSON] , тому позивач звернувся з заявою в поліцію щодо вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Зазначає, що між ним та відповідачем не було жодних договірних відносин щодо спірних грошових коштів, такі як позика чи спільна діяльність, а тому останній безпідставно набув грошові кошти в сумі 12\~000 доларів США, які належать йому. Просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь безпідставно набуті ним кошти в сумі 12\~000 доларів США, що станом на час звернення до суду становило 315\~600 гривень. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Коцаном Р.М. на позовну заяву подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Так зазначає, що вказані позовні вимоги є незаконні та необґрунтовані, оскільки ґрунтуються лише на твердженні позивача щодо факту отримання грошових коштів, однак на підтвердження такого факту не долучено жодних доказів. Матеріали справи не містить відомостей, що кошти [PERSON] в сумі 12\~000 доларів США надходили на рахунок [PERSON] . Окрім цього, представником відповідача [PERSON] адвокатом Коцаном Р.М. було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій він зазначає, що оскільки позивач ніби то передав відповідачу грошові кошти ще в 2008 році, то така позовна заява подана з пропуском строку позовної давності, яка визначена законодавством тривалістю три роки. Представник позивача [PERSON] адвокат Шемеляк Г.Т. в судовому засіданні підтримала доводи наведені в позовній заяві та просила суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений про розгляд справи. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Басиком А.М. на адресу суду 26 травня 2022 року було направлено клопотання про те, що відповідач немає можливості прибути у судове засідання, однак має намір надати пояснення суду і тому просить розгляд справи відкласти. Після цього, представником відповідача 16 серпня 2022 року було скеровано на адресу суду клопотання про те, що відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Додаткових пояснень у нього немає і просить справу слухати без участі відповідача та його представника. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] пояснив, що в липні 2008 року [PERSON] звернувся до нього щоб позичити 12\~000 доларів США для придбання в [ADDRESS] . Так, він хотів купити цю нерухомість і потім продати її клієнту і так заробити гроші. Зазначив, що в м.Трускавці в кафе «Вавілон» у відповідача був там офіс, в якому він йому і передав зазначені кошти в розмірі 12\~000 доларів США. Через деякий час [PERSON] сказав, що клієнт який хотів купити цю нерухомість відмовився. І вподальшому коли він цікавився що з цією нерухомістю, то відповідач казав що взяв кредит і все буде нормально. Потім [PERSON] сказав, що банк забрав в нього цю нерухомість і нема ні грошей ні нерухомості. І коли вже йому було висунуто вимогу щоб він віддав ці гроші незважаючи на будь які обставини, то відповідач звернувся до поліції з заявою про вимагання в нього грошей. Відповідач скористався дружніми відносинами і обманув. Ні грошей, ні майна, яке відповідач обіцяв переоформити частково на нього немає. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача в якості свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно отриманих відповідачем [PERSON] у липні 2008 року грошових коштів в сумі 12\~000 доларів США, що становило 315\~600 гривень, які ним були отримані з метою придбання нерухомого майна в м. Стебнику Львівської області, яке в подальшому мало бути оформлене на позивача як на співвласника. Позивач неодноразово протягом багатьох років в усній формі звертався до відповідача з проханням повернути отримані ним на його користь грошові кошти. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 191682479 від 05 грудня 2019 року, \~вбачається, що 19 серпня 2008 року [PERSON] зареєстровано права спільної часткової власності (1/2) на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2008 року, на нежитлову будівлю загальною площею 1363,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] .\~ Заявою про вчинення злочину вимагання, яка подана ГУ НП у Львівській області Побережним П.Й. від 25 червня 2019 року ним повідомлено про те, що [PERSON] вимагав повернути йому вкладені ним 12\~000 доларів США та просив розпочати досудове розслідування за вчинення дій, які мають ознаки злочину, передбаченого ст. 189 КК України. В заяві заявником [PERSON] не заперечується отримання ним грошових коштів, як інвестиції у комерційний проект, в сумі 12\~000 доларів США від [PERSON] . Постановою про закриття кримінального провадження від 06 серпня 2021 року кримінальне провадження від 07 серпня 2020 року за зверненням [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. В постанові слідчим зазначено, що під час допиту свідка [PERSON] останній відмовився давати свідчення на підставі ст..63 Конституції України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц передбачено, що у\~статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Окрім цього, оскільки представником відповідача було заявлено вимогу про застосування строків позовної давності, то суд вважає зазначити наступне. За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Саме цей строк позовної давності розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Суд зазначає, що оскільки право [PERSON] на повернення безпідставно отриманих коштів було порушеним з моменту, коли [PERSON] відмовився їх повертати, що підтверджується поданою ним заявою про вчинення злочину від 25 червня 2019 року, то саме з цього часу починається перебіг позовної давності. Тому, у даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, враховуючи безпідставність набуття та збереження відповідачем грошових коштів, а також той факт, що таке набуття відбулось внаслідок недобросовісних дій відповідача, що останнім не спростовано, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі та з відповідача на його користь підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 12\~000 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 20 жовтня 2021 року, тобто на момент звернення його до суду, становило 315\~600 гривень. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом\~ст.ст.1046,\~1049,\~192\~ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, а тому зобов`язання повернути грошові кошти виникло саме в доларах США. Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019р. відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Отже, зважаючи на викладене, якщо грошове зобов`язання визначено в іноземній валюті та передбачено, а тому стягненню підлягає сума у доларах. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2250,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved