Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Аркс» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. Позов обґрунтовано тим, що 05 жовтня 2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , рухаючись поблизу ділянки №89-91 садового товариства «Старз» Золочівської ОТГ Бориспільського району Київської області, допустила наїзд па пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Відповідальність водія вказаного вище транспортного засобу на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №ЕР205150731 у АТ «СК «АРКС». 06 жовтня 2021 року по даному факту Головним управлінням Національної поліції в Київській області внесено відомості до ЄРДР за № 12021110000000641 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 21 жовтня 2021 року на адресу АТ «СК «АРКС» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] , загальна сума якого становить 76 615 грн, в тому числі 72 000 грн. моральна шкода та 4 615 грн. витрати на поховання, із долученням необхідних для прийняття рішення документів, до якої 07 лютого 2022 року долучено копію постанови про закриття кримінального провадження №12021110000000641 від 31 грудня 2021 року. З листа від 14.02.2022 АТ «СК «АРКС» вбачається, що з посиланням на ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачці в розмірі 36 000 грн. моральної шкоди та 2 307,50 грн. витрат на поховання, що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди (72 000 грн.) та витрат на поховання (4 615,00 грн.) згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування. Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обґрунтування такої відмови страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 31.12.2021в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер [NUMBER] , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди у вказаній вище постанові відсутня. Пішохід, як учасник дорожнього руху, не є особою, на яку поширюються норми ст. 1187 ЦК України, і навіть у разі скоєння правопорушення, що потягло за собою заподіяння шкоди власнику транспортного засобу, не може вважатися належним суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом). Враховуючи викладене вище, позивачка вважає відмову АТ «СК «АРКС» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. Зазначила, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілої, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року. З огляду на наведене вище, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - АТ «СК «АРКС» в повному обсязі. На підставі наведеного вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 14.02.2022 по 16.06.2022 у розмірі 3 022,62 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу для позивачки у розмірі 387,27 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 4 757,35 грн. за період з 14.02.2022 по 16.06.2022. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить суд стягнути з ПАТ «СК «АРКС» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 36 000 грн. моральної шкоди, 2 307,50 грн. витрат на поховання, а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3 022,62 грн., три відсотки річних у розмірі 387,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 757,35 грн. Також просить стягнути з ПАТ «СК «АРКС» понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. Відповідач 18.07.2022 року подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. На обґрунтування цього вказав, що постановою СУ ГУНП в Київській області від 31.12.2021 року про закриття кримінального провадження було встановлено, що в діях водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] відсутні порушення Правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. В той час як в діях пішохода [PERSON] наявні порушення п. 4.1, п.4.4, п.4.7, п.4.8, п.4.14. Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. При цьому, під час досудового розслідування було встановлено та підтверджено, що [PERSON] не мала технічної можливості уникнути наїзду па пішоходів. Таким чином, дії учасників ДТП є взаємопов`язаними, сукупними та мають причинно- наслідковий зв`язок із завданням шкоди позивачці, а тому застосування страховиком п.36.3. Закону при визначенні кола осіб, які відповідальні за заподіяння шкоди, є законними та обгрунтованими. Разом з тим, норма ст. 1187 ЦК України, на яку посилається позивачка, прямо протирічить п.36.3. ст. 36 Закону, відповідно до якого, у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Оскільки норма п.36.3. ст. 36 Закону передбачає інше, ніж норма ст. 1187 ЦК України, до уваги має бути взято саме норму п.36.3. ст. 36 спеціалізованого Закону, так як відповідно до п.2.1. ст. 2 Закону, якщо норми цього Закочу передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону, що і було здійснено страховиком при розрахунку суми страхового відшкодування. Таким чином, відшкодування решти шкоди, яка не покривається розміром страхового відшкодування, має бути покладена на безпосереднього заподіювана шкоди - водія автомобіля марки «Mercedes-Benz GLE 53 AMG», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] . Отже, відповідальними за заподіяння позивачці шкоди є дві особи: водій [PERSON] , як власник джерела підвищеної небезпеки, та пішохід [PERSON] , дії якого знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП. З огляду на викладене, розмір страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 36 000 грн. та витрат на поховання в сумі 2 307,50 грн., які були виплачені страховиком, було визначено із врахуванням наявності вини пішохода, а також відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, як власника джерела підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим прийнято рішення про виплату страхового відшкодування шляхом поділу загального розміру шкоди на кількість осіб, відповідальних за скоєння ДТП. Вимоги позивачки щодо відшкодування витрат на правову допомогу не визнає, оскільки дані витрати не підтверджені документально, а тому не можуть бути відшкодовані за його рахунок. Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат зазначив, що таке може бути здійснено лише після прийняття страховиком рішення про виплату страховою відшкодування, яке, в свою чергу, може бути прийнято в разі визнання вимог позивачки обґрунтованими або на підставі рішення суду. Оскільки станом на сьогоднішній день обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування для страховика не настав, підстави для встановлення факту прострочення виплати страхового відшкодування відсутні, а відтак і підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині не вбачається. Посилаючись на викладене, відповідну судову практику, просить відмовити в задоволенні вимог до AT «СК «АРКС» в повному обсязі. 14.07.2022 року позивачкою було подано заяву про збільшення позовних вимог, де, із врахуванням того, що з моменту подання цього позову до суду збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 36 000 грн. моральної шкоди, 2 307,50 грн. витрат на поховання, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5 121,66 грн., три відсотки річних у розмірі 513,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 092,36 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. 27.07.2022 року відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, де він зазначив, що не погоджується із збільшеними позовними вимогами в повному обсязі. На обґрунтування цього вказав, що оскільки майнові вимоги позивачки викладені у позовній заяві страховиком не визнаються, а рішення суду з приводу даних вимог відсутнє, відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону в АТ «СК «АРКС» відсутні підстави для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування. Крім цього, п. 36.2 ст. 36 Закону визначено, що обов`язок страховика прийняти рішення та здійснити виплату страхового відшкодування виникає лише у разі визнання вимог заявника обґрунтованими. Оскільки вимоги позивачки обґрунтованими страховиком не визнано, підстав для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати не вбачається. Таким чином, з огляду на вимоги п. 36.5 ст. 36 Закону, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат може бути здійснено лише після прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування, яке, в свою чергу, може бути прийнято в разі визнання вимог позивачки обґрунтованими або на підставі рішення суду. У зв`язку з викладеним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивачки 01.08.2022 року подано відповідь на відзив, де вона зазначає, що не погоджується із посилання відповідача про те, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення автомобіля з пішоходом не залежало від останнього при всій обачливості його дій та/або поведінки, так як з постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 не вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок надзвичайних або невідворотних за даних умов подій, тобто непереборної сили. Крім того, ст. 37 Закону містить виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. В даному переліку відсутня така підстава для відмови як відсутність вини у заподіювача шкоди. Коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З огляду на наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - АТ «СК «АРКС» в повному обсязі. Що стосується посилання відповідача щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зазначила, що зважаючи на правову природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюються дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Тобто, позивач хоч і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на її користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Враховуючи, що відповідач безпідставно не визнає майнові вимоги позивачки, то має нараховуватись пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення виплати належного позивачці страхового відшкодування, а посилання відповідача на безпідставність нарахування штрафних санкцій не заслуговують на увагу. У зв`язку з викладеним, просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Скочиляс І.М. при розгляді справи збільшені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05 жовтня 2021 року біля 23.30 год. поблизу ділянки № 89-91 садового товариства «Старз» Золочівської ОТГ Бориспільського району, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Gle 53 AMG», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Києва, скоїла наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих травм загинув на місці події (а.с. 19). По даному факту 06.10.2021 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12021110000000641 за ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з постановою слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області Юрченко В.В. від 31.12.2021 кримінальне провадження №12021110000000641 від 06.10.2021 закрите в зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 30-33). Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с. 12) та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №2221 від 18 жовтня 2021, виданої Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 17) батьками померлого [PERSON] є позивачка [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином позивачка, як матір померлого [PERSON] , та батько останнього - [PERSON] мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. [PERSON] згідно поданої ним заяви від 08.11.2021 року (а.с. 23) просив належне йому страхове відшкодування, пов`язане із вказаною вище дорожньо-транспортною пригодою, в якій загинув його син [PERSON] , відшкодувати на користь матері [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статей 1 та 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, є страховий поліс. Згідно з полісом №205150731, який був діючий станом на 05 жовтня 2021 року (а.с. 20), вказаний вище автомобіль марки «Mercedes-Benz Gle 53 AMG», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] 05 жовтня 2021 року біля 23.30 год., є забезпеченим транспортним засобом відповідно до п. 1.6 Закону, страховою компанією є АТ «СК «АРКС». Представником [PERSON] [PERSON] на адресу АТ «СК «АРКС» направлено заяву від 21.10.2021 року №001692/21 про виплату страхового відшкодування у розмірі 36 000 грн. моральної шкоди та 4 615 грн. витрат на поховання з долученими до неї документами, що підтверджують факт настання страхового випадку (а.с. 9). Начальником відділу врегулювання збитків з життя та здоров`я Департаменту врегулювання збитків АТ «СК «АРКС» 14.02.2022 за № 1645/12цв позивачці надіслано повідомлення з розрахунком страхового відшкодування, згідно з яким відповідно до ст. 36 Закону АТ «СК «АРКС» прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 2 307,50 грн. витрат на поховання та 36 000 грн. моральної шкоди. Як вбачається з розрахунків сум страхової виплати щодо витрат на поховання (а.с. 35) та щодо моральної шкоди (а.с. 36) такі були проведені з урахуванням вимог п. 36.3 ст. 36 Закону, відповідно до якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Проте суд вважає, що такий розрахунок страхової виплати зроблений помилково, враховуючи наступне. Згідно із ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України (правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 24.11.2021 у справі № 342/709/20.) Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Вказаний правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 342/709/20, подібні ж висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05.11.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Твердження відповідача, що відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів, тобто уникнути ДТП, є непереборною силою, є хибними з огляду на таке. Як було встановлено у вказаній вище постанові про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 року, водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Gle 53 AMG», реєстраційний номер [NUMBER] , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину та порушив вимоги пунктів 4.1, 4.4, 4.7, 4.8, 4.14 ПДР. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Таким чином суд не погоджується з посиланням відповідача на те, що відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою. Як було встановлено, ДТП відбулася за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода [PERSON] , який у стані алкогольного сп`яніння перетинав проїзну частину та порушив ПДР, що свідчить про те, що останній допустив необережність через нехтування правилами дорожнього руху. Відповідно до пунктів 4.1, 4.4, 4.7, 4.8, 4.14 а, б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху; у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху; якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частинив місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки; пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч; пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. У відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19, від 24.11.2021 у справі № 342/709/20. Разом з тим, відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2021 року становить 6 000 гривень. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 72 000,00 грн. (6000 грн. х 12). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у зв`язку зі смертю [PERSON] АТ «СК «АРКС», із врахуванням сплаченої ним частини страхового відшкодування, зобов`язане відшкодувати на користь позивачки 36 000 грн. моральної шкоди та 2 307,50 грн. витрат на поховання, які понесені останньою згідно з товарним чеком від 09.10.2021 року (а.с. 13) та накладною від 09.10.2021 року (а.с. 14). Крім того, згідно п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума заборгованості, на яку нараховуються пеня, складає 38 307,50 грн. (36 000 грн. + 2 307,50 грн.). Період, за який нараховуються пеня з урахуванням збільшення позовних вимог: з 14.02.2022 до 26.07.2022. Відповідно до розрахунку позивачки, який не спростовано представником відповідача, сума пені за весь час прострочення становить 5 121,66 грн. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Тому таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Позивака (потерпіла), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на її або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на неї поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Верховним Судом України в постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №308/3162/15-ц. Таким чином, за період з 14.02.2022 року до 26.07.2022 року інфляційні втрати становлять 6 092,36 грн., три проценти річних від суми боргу - 513,22 грн., що вбачається із вказаного вище розрахунку. 14 липня 2022 року представник позивачки подала заяву, де вказала, що докази про розмір витрат, які позивачка сплатила у зв`язку з розглядом цієї справи, будуть подані нею протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у зв`язку з чим питання розподілу понесених сторонами судових витрат буде вирішуватися судом після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved