Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

У травні 2022 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 27 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 23710, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] , яка є Боржником за кредитним договором № 26253019796811 від 23.05.2015 року укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок. 4, іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором №26253019796811 від 23.05.2015 року. Строк платежу за Кредитним договором № 26253019796811 від 23.05.2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.12.2020 року по 13.07.2021 року. Сума заборгованості складає 37148,94 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6225,67 гривень; прострочена заборгованість за комісією - 169,02 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 6618,18 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту - 23171,08 гривень; строкова заборгованість за комісією - 0 гривень; строкова заборгованість за процентами - 964,99 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із Стягувача в розмірі 250 гривень, які підлягають стягненню 3 боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» складає 37398,94 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона була клієнтом банку - АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» за програмою «Все зможу» укладала кредитний договір для придбання меблів. Строк погашення кредиту 5 місяців. Даний кредит було погашено раніше встановленого строку, кошти було повернуто в повному обсязі, будь якої заборгованості не існує. 23 травня 2015 року працівником (представником) банку - АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» позивачу було запропоновано отримати картку з лімітом на 1000 гривень. Картку позивачу видали миттєво, будь-який кредитний договір між нею та банком не укладався. Нотаріально угода по картковому рахунку не посвідчувалась. Періодично позивач користувалася грошовими коштами з картки, але завжди повертала їх на свій рахунок шляхом поповнення карткового рахунку. 21 березня 2020 року з зазначеної картки зникли кошти, про що позивач одразу повідомила до банку. При спілкуванні з працівником банку з`ясувалося, що кошти в сумі 25500 грн., з картки позивача було перераховано на транзитний рахунок цього ж банку. Позивачу було рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. За заявою позивача до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження за ст. 190 ч.1 КК України, але до цього часу винна особа не встановлена. Позивачу стало відомо, що правонаступником АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» стало АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який без відома та згоди позивача збільшував та продовжує збільшувати ліміт по зазначеній картці. Так, саме перед крадіжкою коштів банк збільшив ліміт на картковому рахунку до 26600 грн., на той час до погашення зазначеної суми позивачу слід було поповнити картку на 1000 грн., іншої заборгованості у позивача не було. Збільшення ліміту на картковому рахунку з позивачем банк не погоджував, будь яких угод з цього приводу позивач не підписувала, тому позивач вважає, що суми запропоновані увиконавчому написі до стягнення нараховані безпідставно, є спірними, завищеними, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом. В дане судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог, у якій просив суд позовні вимоги позивача задовольнити, та стягнути з відповідача 50 % судового збору. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За ч.6 ст.263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Підстав вважати визнання позову відповідачем таким, що суперечить закону, порушує права, свободи чи інтереси інших осіб матеріали справи на момент її розгляду не містять. Судом встановлено, що 27 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23710, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 26253019796811 від 23.05.2015 року, укладеним з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», заборгованості за кредитним договором № 26253019796811 від 23.05.2015 року. Строк платежу за кредитним договором № 26253019796811 від 23.05.2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 30.12.2020 року по 13.07.2021 року. Сума заборгованості складає 37148, 94 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6225,67 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 169, 02 грн.;прострочена заборгованість за процентами - 6618, 18 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 23171, 08 грн.; строкова заборгованість за процентами - 964,99 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача в розмірі 250 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає до стягнення - 37398, 94 грн. (арк.с.11). 15.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 23710, виданого 27.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 37398,94 грн. (арк.с.14). 29.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (арк.с.15). Відповідно до відомостей ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за пенсійною справою [PERSON] прийнято до виконання постанова приватного виконавця Сидорук Л.В. (арк.с.13). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів врегульовано главою 14 ЗУ «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 27.08.2021 року вбачається, що приватний нотаріус Бригіда В.О. при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п.10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно ч.5 ст.254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також втратив чинність з цього дня. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 серпня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Бригідою В.О. 27 серпня 2021 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Укладений між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. З матеріалів справи встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», так як є інвалідом ІІ групи. Сума судового збору, яка б підлягала до сплати при зверненні до суду складає 1488, 60 коп. (сума судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову). Оскільки відповідачем подано заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на користь держави 744, 30 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved