Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

позивач зазначає, що 12.09.1995 року він уклав шлюб з відповідачкою. Відповідно до договору дарування від 07.11.1995 року позивач отримав у власність незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого становив 53%, з господарськими будівлями і спорудами, що за адресою: [ADDRESS] (актуальні назва вулиці та номер будинку - " [ADDRESS] . Під час подружнього життя сторони завершили будівництво цього будинку та здали його в експлуатацію. На підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської\~ області від 15.03.2005 р. №55 на ім`я позивача 22.02.2006 року видане свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності це право позивача зареєстроване 20.04.2006 року у встановленому законом порядку на підставі даного свідоцтва. 18.09.2015 року за рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано -\~ Франківської\~області шлюб між сторонами розірвано. \~ \~ \~ Рішенням\~ того\~ ж\~ суду\~ \~ від\~23.01.2017\~року за позовом [PERSON] визнано право спільної сумісної власності подружжя сторін на зазначений житловий будинок. Однак, позивач вважає, що обставинами, які мають істотне значення для відступу від засади рівності часток сторін у спірному будинковолодінні, є те, що дане майно, процент якого вже становив 53%, подароване лише позивачу. Тому ця частка не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Крім того, будівництво спірного будинковолодіння здійснювалось виключно позивачем, за його кошти і його силами. Він важко працював за кордоном. Відповідачка участі в будівництві не брала, працювала у відділенні «Укрпошти» і отримувала мінімальну заробітну плату. За час одноособового проживання у вказаному будинку на протязі останніх років відповідачка привела будинок у жахливий стан. Позивач також зазначає, що в шлюбі сторонами придбано таке рухоме майно: пилотяг, телевізор, мікрохвильову піч, електричну м`ясорубку, електричний чайник , яке відповідачка вивезла з будинку. Крім того , під час шлюбу частину спільних коштів відповідачка внесла на свій особистий рахунок в банку. Сума її депозиту на час розірвання шлюбу позивачу не відома. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин позивач вважає, що його частка у спірному будинковолодінні повинна становити 5/6 (п`ять шостих), а частка відповідачки - 1/6 (одну шосту). Однак, оскільки згідно з даними нижче вказаного висновку судової інженерно-технічної експертизи виділ в натурі відповідачці 1/6 (однієї шостої) частки неможливий, то 30.05.2022 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій також просить припинити право власності відповідачки на вказану частку, яка є незначною, з виплатою відповідачці грошової компенсації у розмірі вартості вказаної частки та визнати за позивачем право власності на дану частку. Таким чином, позивач просить провести поділ майна подружжя, виділивши йому 5/6\~(п`ять\~ шостих),\~ а\~ \~відповідачці -\~1/6\~ (одну\~шосту)\~частку \~ вказаного\~ будинку,\~ припинити\~ \~ право\~ власності\~ відповідачки\~ на\~цю \~ частку вказаного об`єкта нерухомого майна з виплатою їй грошової компенсації у розмірі вартості такої частки, визнати за позивачем право власності на цю частку та на 1/2 (одну другу) частку грошового вкладу відповідачки у \~АТ \~КБ "Приватбанк" як об`єкту спільного майна подружжя. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, 22.08.2022 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.143). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причин своїх неявок відповідачка суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. При цьому суд враховує, що дана справа перебуває в провадженні суду з 13.09.2021 року, а відповідачка протягом такого тривалого часу не прибула в жодне із судових засідань. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому розгляд даної справи суд проводить в заочному порядку, оскільки позивач не заперечує проти цього. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07.11.1995 року [PERSON] подарувала позивачу будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становив 53% з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що підтверджується договором, посвідченим державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Маркеловою І.М. та зареєстрованим в реєстрі за №Д-1922 (а.с.10,11). В позовній заяві вказано, що рішенням виконкому Коломийської міської ради від 07.11.2016 року актуальні назва вулиці та номер, де знаходиться вказаний житловий будинок, " [PERSON] , 10 В"). Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано -\~Франківської \~області \~ від 18.09.2015 року. Згідно з даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2006 року будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10459939 (а.с. 51). Судом також встановлено, що рішенням вказаного суду від 23.01. 2017 року задоволено позов [PERSON] до позивача і визнано за нею право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок (а.с. 46,47). Згідно з даними технічного паспорту, виданого на ім`я позивача, загальна площа даного будинку («літера «А») - 167,6 кв.м., житлова - 68,3 кв.м. До будинку також належить криниця (№1» (а.с. 14-16)). Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частинами 1,2\~ ст.70СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту пунктів 23,24\~постанови Пленуму \~Верховного\~Суду\~України\~ від 21.12.2007\~року\~№11 «Про практикузастосування судамизаконодавства прирозгляді справпро правона шлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ ст.60 СК України. Згідно з положеннями ч.2\~ст.60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. Виділ частки із майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, здійснюється на тих же засадах, що і виділ із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, оскільки у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. \~ Частиною 2 ст. 370 ЦК\~ України\~ \~передбачена \~презумпція \~рівності \~часток кожного\~ із\~ співвласників,\~ якщо\~інше не\~встановлено домовленістю\~між ними,\~законом або\~рішенням суду;\~2)\~одержання учасником\~у натурі\~майна,\~що відповідає\~його частці,\~а якщо\~виділ у\~натурі заборонений\~законом або\~є неможливим\~-\~одержання від\~інших співвласників\~грошової або\~іншої матеріальної\~компенсації.\~ \~ Враховуючи доводи позивача про те, що на час отримання позивачем у власність на підставі вищевказаного договору дарування, процент готовності спірного будинку становив 53, та інші доводи щодо істотно різної майнової участі сторін у завершенні будівництва даного будинку, суд погоджується із запропонованим позивачем відступом від засади рівності часток сторін. При цьому суд також враховує, що відповідачка не подала жодних заперечень проти такого відступу. Згідно з п.1 ч.1 ст.365 ЦК України право \~особи на\~частку у\~спільному майні\~може бути\~припинене за\~рішенням суду\~на підставі\~позову інших\~співвласників,\~якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; Відповідно до правил ч.2 цієї статті суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з даними висновку №33 судової інженерно-технічної експертизи від 22.02.2022 року ринкова вартість спірного будинку становить 1\~508\~679 грн. Однак, не можливо виділити в натурі 1/6 (одну шосту) частку цього будинку (а.с.70-91). Відповідно до квитанції від 30.05.2022 року позивач вніс на депозитний рахунок суду вартість 1/6 (однієї шостої) частки даного майна, тобто 251 447 грн. (а.с. 113-б). \~ \~ \~ \~ \~Тому суд\~дійшов висновку\~про наявність\~передбачених законом\~підстав для\~ \~визнання \~ за\~ позивачем\~ в\~ порядку\~ поділу\~майна \~подружжя \~ права\~власності \~на \~ 5/6\~(п`ять\~ шостих)\~ часток\~ вказаного\~ майна,\~ а\~ за\~ відповідачкою\~ \~-\~ права\~власності \~ на\~ \~ 1/6\~(одну\~шосту)\~ частку,\~ а\~також \~для \~ припинення\~ \~ права\~ власності\~ відповідачки\~ на\~ дану\~частку з виплатою \~відповідачці \~ грошової\~ компенсації\~ \~у \~розмірі \~вартості \~ \~такої \~ частки та визнання за позивачем права власності на дану частку. Що стосується вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 (одну другу) частку грошового вкладу відповідачки у \~АТ КБ\~"Приватбанк" як об`єкту спільного майна подружжя, то в цій частині не підлягають задоволенню, так як позивачем не надано жодних доказів про наявність та розмір такого вкладу, набутого сторонами за час їхнього шлюбу. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат позивач не ставить ні в позовній заяві, ні в заяві про збільшення позовних вимог. На\~ підставі \~наведеного, , ст.ст.57, 60,\~69-71 СК України,\~ ст.ст.\~365,\~370\~ЦК України,\~

Outcome: partial