Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

У травні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі також - ФОП [PERSON] , відповідач) про стягнення суми, а саме: основного боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційної складової та плати за користування чужими коштами, в загальному розмірі 600 268,12 грн та припинення дії інвестиційного договору від 03.01.2020. Позов обґрунтований такими обставинами. 03.01.2020 між сторонами був укладений інвестиційний договір, відповідно до умов якого позивач як інвестор передав відповідачу як реципієнту грошові кошти в сумі 471 000 грн, що еквівалентно 20 000 дол США, для використання їх у проекті з використанням об`єктів інтелектуальної власності шляхом відкриття магазину, закріпленого за інвестором. За умовами договору реципієнт зобов`язався відкрити магазин протягом 30 робочих днів з дати передачі коштів та виплачувати інвестору 70% доходу від здійснення його діяльності, а у разі, якщо йому не вдалося отримати прибуток від використання отриманих коштів протягом року з дати відкриття магазину, отримані грошові кошти вважаються позикою, і він сплачує на суму позики відсотки в розмірі 5% річних та на вимогу інвестора зобов`язаний повернути інвестиційні кошти в термін не більше 60 днів з моменту отримання письмової вимоги. На порушення умов договору відповідач не відкрив магазин з використанням отриманих коштів. 31.12.2021 позивач направив відповідачу вимогу про припинення дії інвестиційного договору, повернення коштів та виплату відсотків, проте відповіді на неї не отримав. Ухвалою суду від 26.05.2022 позов залишено без руху. 13.06.2022 від позивача на виконання вимог ухвали надійшла позовна заява у новій редакції. Ухвалою від 04.07.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 24.08.2022. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ФОП [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною у договорі та у позовній заяві, проте судові документи повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», правом на подання відзиву відповідач не скористався. Зважаючи на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 03.01.2020 між [PERSON] (інвестором) та ФОП [PERSON] (реципієнтом) укладено інвестиційний договір (далі також - договір), предметом якого є передання інвестором реципієнту грошових коштів для використання їх у проекті з використання об`єктів інтелектуальної власності (масштабування мережі магазинів «SET UP» з продажу товарів промислової групи) шляхом відкриття магазину, закріпленого за інвестором, та зобов`язання реципієнта виплачувати інвестору 70% доходу від здійснення торговельної діяльностімагазину (а.с. 6-12). Розмір інвестування за цим договором становить 471 000 грн, що на момент укладення договору є еквівалентом 20 000 дол США (пункт 2.1 договору). Відповідно до пунктів 2.6., 2.8., 2.10. договору реципієнт зобов`язується відкрити магазин, закріплений за інвестором, протягом 30 робочих днів з дати передання грошових коштів, та здійснювати інвестору виплати починаючи з другого місяця функціонування магазину, при цьому щомісячна плата має бути здійснена інвестору не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з умовами, передбаченими пунктом 2.11. договору, у разі, якщо реципієнту не вдалося отримати прибуток від використання отриманих коштів протягом року з дати відкриття магазину, отримані реципієнтом грошові кошти вважаються позикою, і він сплачує інвестору на дану суму позики відсотки в розмірі 5% річних. Пунктом 3.4.4. договору визначено, що інвестор має право вимагати повернення грошових коштів у разі порушення реципієнтом умов цього договору в порядку, визначеному в договорі. Такий порядок визначений статтею 5 договору, якою, зокрема, передбачено, що у разі невиконання реципієнтом умови про цільове використання інвестиційних коштів в повному обсязі, реципієнт зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти згідно умов договору в термін не більше 60 днів з моменту отримання письмової вимоги інвестора та обґрунтованих фактів порушення реципієнтом умов договору, а за прострочення здійснення виплат інвестору на суму заборгованості нараховується пеня в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункти 5.1., 5.1.1., 5.4.). Підстави припинення договору визначені пунктом 8.1. договору, відповідно до якого припинення договору можливе, зокрема, за рішенням інвестора у разі невиконання реципієнтом своїх зобов`язань (пункт 8.3.4.), при цьому сторони домовились, що у разі припинення договору з цієї підстави реципієнт зобов`язаний виплатити інвестору компенсацію, яка розраховується як сума інвестованих коштів з нарахуванням процентів у розмірі ставки НБУ за час користування коштами за вирахуванням суми виплат, отриманих інвестором за цей період (пункт 8.5.). На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 471 000 грн, що підтверджується протоколом № 1 до інвестиційного договору (а.с.13). 31.12.2021 позивач направив на адресу відповідача рекомендований лист (вимогу) з повідомленням про припинення дії договору з підстав неналежного виконання реципієнтом його умов та з вимогою про повернення інвестиційних коштів в розмірі 20 000 дол США та виплати відсотків за користування коштами в розмірі 1 000 дол США. У цьому листі позивач зазначив, що в порушення умов пункту 3.1.1. договору реципієнт не відкрив магазин з використанням отриманих коштів та йому не вдалося отримати прибуток від використання отриманих коштів протягом року з дати відкриття магазину, у зв`язку з чим отримані кошти вважаються позикою, і реципієнт сплачує інвестору на дану суму позики відсотки в розмірі 5% річних. Як стверджує позивач, вимогу про повернення коштів відповідач не виконав, доказів протилежного суду не надано. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Відповідно до положень статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Стаття 1131 цього Кодексу визначає істотні умови договору про спільну діяльність (координація спільних дій учасників або ведення спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій) та обов`язковість для такого договору письмової форми. За загальними умовами виконання зобов`язання, установленими статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства… Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією зі сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України). Стаття 1053 ЦК України закріплює правило, яким передбачено можливість новації у позикове зобов`язання іншого боргу, який виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави. Новація - це спосіб припинення зобов`язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами частини другої статті 604 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). Отже з огляду на зміст укладеного сторонами інвестиційного договору та не спростований відповідачем факт неотримання прибутку від використання отриманих коштів впродовж визначеного договором строку, первісне зобов`язання за договором про спільну діяльність припинилось та відбулась його заміна позиковим зобов`язанням. Згідно з нормою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів в розмірі 471 000 грн суду не надано, а відтак вимоги позову про примусове стягнення цієї суми є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Інвестиційним договором установлено, що за користування позикою відповідач сплачує позивачу проценти в розмірі 5% річних (пункт 2.11.) За розрахунками позивача розмір належних йому від відповідача процентів за користування позикою, нарахованийза період з 03.01.2020 по 10.05.2022, становить 5545 648,27 грн. Водночас згідно з правовими висновками Верховного Суду, які мають ураховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина четверта статті 263 ЦПК України), правомірним є нарахування передбачених договором процентів за кредитом (позикою) лише в межах строку кредиту (позики). Письмове повідомлення про припинення дії інвестиційного договору з вимогою про повернення інвестиційних коштів позивач направив відповідачу 31.12.2021, проте доказів отримання останнім цієї вимоги в матеріалах справи немає. Виходячи з визначеного інвестиційним договором строку його припинення, що також є строком виконання відповідачем позикового зобов`язання - шістдесяти днів від дня отримання письмової вимоги позивача, та триденного строку доставки поштового відправлення в межах м. Києва, позика мала бути повернута не пізніше 04.03.2022. Отже після вказаної дати право позивача як позикодавця на нарахування процентів за позикою припинилося. В межах строку дії договору позики відповідач користувався грошовими коштами позивача протягом 364 днів за період з 03.01.2020 по 31.12.2020 та протягом 428 днів за період з 01.01.2021 по 04.03.2022, а відтак розмір належних позивачу процентів за користування позикою становить 51 036,11 грн (471000х5%х364:366:100)+( 471000х5%х428:365:100). Наслідки порушення позикових зобов`язань визначені нормою статті 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу:365:100. За період з 05.03.2022 по 10.05.2022 (визначену позивачем дату) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 67 днів. Відтак здійсненими судом розрахунками установлено, що втрати позивача від інфляції склали 36 453,04 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 2 593,73 грн. Позивачем також заявлена до стягнення пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахована на підставі пунктів 5.4., 8.5. інвестиційного договору. Водночас у пункті 2.11. цього договору, зміст якого дав суду підстави кваліфікувати спірні відносини як відносини позики, сплата пені не передбачена, а тлумачення умов інвестиційного договору в цілому дає підстави для висновку, що умови договору про сплату реципієнтом пені (до того ж в розмірі одинарної, а не подвійної облікової ставки НБУ) поширюються лише на випадки прострочення виплати інвестору визначеної договором частки доходу від діяльності магазину або припинення договору за ініціативою інвестора з підстав невиконання реципієнтом інших, передбачених договором зобов`язань, але не тих, які зумовлюють новацію боргу за договором про спільну діяльність у позикове зобов`язання. Про такий намір сторін свідчить зміст повідомлення про припинення дії договору, у якому позивач не вимагав від відповідача сплати пені. За змістом положень статей 546, 547, 549, 551 ЦК України неустойка(пеня, штраф) як один з видів забезпечення виконання зобов`язання нараховується лише в тих випадках, якщо їх сплата або відшкодування передбачені договором або законом. Отже ураховуючи, що з інвестиційного договору не вбачається воля сторін на сплату реципієнтом неустойки (пені) за затримку повернення позики, а норми діючого законодавства також не передбачають обов`язковість забезпечення виконання позикового зобов`язання неустойкою, правові підстави для стягнення пені відсутні. Право інвестора на односторонню відмову від інвестиційного договору у разі невиконання реципієнтом своїх зобов`язань передбачене пунктом 8.3.4. цього договору, і позивач реалізував це право, надіславши відповідачу відповідне письмове повідомлення, а відтак договір є розірваним (частина третя статті 651 ЦК України). За таких обставин вимога позову про припинення договору є явно необґрунтованою. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення основного боргу за позиковим зобов`язанням в розмірі 471 000 грн, процентів за договором позики в розмірі 51 036,11 грн, інфляційних витрат в розмірі 36 453,04 грн та трьох процентів річнихв розмірі 2 593,73 грн, а усього 561 082, 88 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 600 268,12 грн і сплатив судовий збір в розмірі 6 002,69 грн. Позов задоволено на 561 082,88 грн, тобто на 93/100 частин від заявлених вимог (561082,88х100:600268,12), а тому суд покладає на відповідача судовий збір в сумі 5 582,50 грн. (6002,69х93%). На підставі викладеного,

Outcome: partial