Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

28 серпня 2019 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про поділ спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 23 жовтня 2006 року, що встановлено рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2013 року. Позивач зазначає, що за час спільного проживання вони набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на вищевикладене, а також ст.ст.69, 74 СК України, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку у квартирі за адресою [ADDRESS] . Відповідач відзиву на позову не подав. Третя особа у письмових поясненнях просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 квітня 2019 року №726/831/15-ц. Сторони та третя особа у судове засідання не прибули. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. З матеріалів справи слідує, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі №572/4414/13-ц, встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 23 жовтня 2006 року (а.с.17). Судом встановлено також, що 04 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу відповідач придбав квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.8-9). Також з матеріалів справи слідує, що між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») 04 грудня 2006 року було укладено кредитний договір № 078-22-17/06, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 34000 доларів США зі сплатою 12,7% річних та з визначенням терміну його повернення - 03 грудня 2026 року. 06.10.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, згідно якої з 20.10.2008 року збільшено розмір відсоткової ставки до рівня 15% річних. 28 листопада 2007 року між сторонами також укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 078-22-47/07, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 85000 гривень зі сплатою 13,5% річних та з визначенням терміну його повернення - 27 листопада 2022 року. 27 червня 2008 року та 06 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткові угоди № 1 та № 2 до вказаного договору, згідно яких з 01.07.2008 року встановлено розмір відсоткової ставки за кредитом на рівні 14% річних, а з 20.10.2008 року - на рівні 18% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за обома договорами між відповідачем та третьою особою 04 грудня 2006 року та 29 листопада 2007 року укладені нотаріально посвідчені іпотечні договори, відповідно до умов яких в іпотеку банку було передано належну відповідачу трикімнатну квартиру загальною площею 55,9 кв.м, житловою площею 41 кв.м, розташовану на [ADDRESS] . Вказані обставин встановленні рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02 грудня 2010 року у справі № 22ц-4983/10, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2010 року у справі №161/19252/19, та додатковому доказуванню не підлягають. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. В даному випадку, на думку суду, визначення права власності на 1/2 частину предмета іпотеки за позивачем порушує права та законні інтереси АТ «Альфа-Банк», оскільки позбавлення відповідача права власності на майно унеможливить виконання судового рішення про стягнення з нього на користь банку суми боргу за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №726/831/15-ц. У зв`язку з вищенаведеним у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed