Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №89171, про стягнення з нього на користь ТзОВ «Таліон Плюс» заборгованості в розмірі 14612,00 гривень. Вказує, що на підставі вищевказаного виконавчого напису 23 грудня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №63984526. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки, кредитний договір за №338076193 від 07 жовтня 2019 року з відповідачем не укладав, відповідач жодним чином не повідомляв позивача про відступлення прав вимоги до позивача за даним кредитним договором. Також вказує, що відповідач не пред`являв позивачу вимоги про усунення порушення за кредитним договором, що об`єктивно позбавило останнього можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та надати свої заперечення щодо неї або оспорити ці вимоги. З огляду на викладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі №89171 від 31 жовтня 2020 року. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 11 липня 2022 року дану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року за клопотанням позивача у приватного нотаріуса витребувано докази, зокрема, оригінали документів, що стали підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. В засідання суду 23 серпня 2022 року представник позивача не з`явився, у клопотанні просить вказану справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача\~в судове\~засідання 23\~серпня 2022\~року не\~з`явився,\~хоча належним\~чином повідомлявся\~про час,\~дату та\~місце розгляду\~справи,\~будь-яких\~клопотань чи\~заяв не\~подавав. Доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, відповідач суду не надав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, витребовуваних судом доказів не надав, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В., яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від неї на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 07 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №338076193, відповідно до п. 1.1 якого Товариство надало Позичальнику без конкретної споживчої мети на умовах строковості, зворотності та платності грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень строком на 29 днів. Тобто, між сторонами укладено електронний договір, який нотаріально не посвідчений (а. с. 10-12). Також судом встановлено, що 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №89171 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованості за кредитним договором №338076193 від 07 жовтня 2019 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», право вимоги за яким було відступлено 28 листопада 2018 року до нового кредитора ТОВ «Таліон Плюс», в розмірі 14612,00 гривень (а. с. 9). На підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 23 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №63984526 (а. с. 8). Спір у даній справі виник у зв`язку із оспоренням [PERSON] законності вчиненого за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на договорі позики виконавчого напису №89171. Так, статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок №296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу ( підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку №296/5). При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19). При цьому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В даному випадку, звертаючись з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем було зазначено, що нотаріусом було порушено процедуру вчинення даного виконавчого напису. Зокрема, вказує, що відповідачем не подано нотаріусу документів, які підтверджують безспірність вимог та не пред`явлено йому вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Водночас, відповідач не повідомляв його про відступлення права вимоги на його користь за зазначеним кредитним договором. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. виконавчого напису, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, пункт 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів нотаріусам подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, кредитний договір №338076193 від 07 жовтня 2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», на момент вчинення виконавчого напису вже не відносився до документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса в розумінні положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення відповідної заборгованості з позивача вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій формі договорі. Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а, відтак, вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує волевиявлення боржника щодо відсутності його бажання врегулювати питання заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку в обраний кредитором спосіб (шляхом вчинення виконавчого напису). Водночас, в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа станом на дату вчинення виконавчого напису, а відтак відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу повернути заборгованість. Відповідачем ТзОВ «Таліон Плюс» не надано суду доказів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем: не надано оригіналу кредитного договору, який підтверджує сам факт отримання кредиту позивачем, розрахунку заборгованості по кредиту. Окрім цього, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів відповідачем не надано суду договору про відступлення права вимоги за даним кредитним договором, які б підтвердили існування між сторонами у справі будь-яких фінансових зобов`язань. На виконання ухвали судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року про витребування оригіналів документів, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., останнім не було надано витребуваних доказів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п. 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, провадження №12-5гс21). Доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, відповідач суду не надав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст. 79, 80\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТзОВ «Таліон Плюс» на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved