Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації, в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в [ADDRESS] з липня 2015 року проживає без реєстрації [PERSON] , яка [INFO] народила доньку [PERSON] . Відомості про батька дитини [PERSON] , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме зі слів матері. 09.01.2020 року [PERSON] написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу здоров`я. Тобто, [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.09.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.07.2021 року протокольною ухвалою суду ухвалою суду здійснено заміну третьої особи органу опіки та піклування Катюжанської сільської ради на службу у справах дітей Димерської селищної ради, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Крім того, зазначає, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Своє право, щодо подання відзиву на позовну заяву не реалізував. Представник третьої особи, служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник третьої особи, служби у справах дітей Димерської селищної ради, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 14.01.2020 року, батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відомості про батька дитини записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Як вбачається, із заяви [PERSON] від 09.01.2020 року, остання відмовилась забирати свою дитину дівчинку [PERSON] , [INFO] , із КЗ «Вишгородська ЦРЛ» акушерсько-гінекологічний відділ, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. На підставі вищевказаної заяви [PERSON] , працівниками КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВРР у присутності працівника органу внутрішніх справ України Вишгородського ВП ГУНП в Київській області складено акт №44 про те, що 09.01.2020 року о 13 годині 00 хвилин в КНП «Вишгородська ЦРЛ» - пологовому відділенні, [PERSON] відмовилась забирати дитину жіночої статі народжену [INFO] . Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 21.01.2020 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки», надано [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлено над дитиною опіку. Призначено [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації від 23.07.2020 року №7-20/1764 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, що визначено частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тобто, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, стаття 166 Сімейного кодексу України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, яка є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , свідомо не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання та належного утримання дитини, вона не займається її вихованням та не проявляє інтересу до її життя. Крім того, [PERSON] свідомо відмовилась від батьківських обов`язків стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується її особистою письмовою заявою від 09.01.2020 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та умисно ухиляється від їх виконання, щодо виховання та належного утримання своєї доньки, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved