Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

заявниця [PERSON] звернулася в\~суд із\~заявою, згідно якої просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки: заборонити [PERSON] приїжджати та перебувати в місці проживання (перебування) з нею за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб з нею строком на 6 місяців. Заява мотивована\~тим,\~що вона\~та [PERSON] перебувають у шлюбі, але проживають окремо. [PERSON] , приїжджаючи до неї додому постійно вчиняв щодо неї домашнє насильство, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою, викладав у соціальні мережі фото особистого та інтимного характеру, внаслідок чого вона змушена була звернутися у поліцію. Постійні погрози і знущання з боку [PERSON] стали підставою для розриву відносин, але він все рівно не залишав її у спокої, кричить на неї, може застосувати фізичну силу, розповсюджує у соціальних мережах неправдиву інформацію про неї та її родичів. Тому вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. У судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала. Зацікавлена особа [PERSON] заяву заперечив, вказав, що викладене у заяві не відповідає дійсності, особу, яка викладала повідомлення у соціальних мережах належно не ідентифіковано, а задоволення заяви призведе до обмеження його прав на участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Суд дослідив та оцінив надані докази і встановив, що заявниця [PERSON] та зацікавлена особа [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2022 року. В шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] , дитина проживає з заявницею. В даний час подружжя проживає окремо. На підтвердження заявлених вимог заявницею надано роздруківки скрін шотів з мобільного телефону з додатків месенджерів «Телеграм» та «Інстаграм» та соціальної мережі «Фейсбук», згідно яких [PERSON] надсилав їй повідомлення та поширював щодо неї інформацію образливого змісту, особистого та інтимного характеру, повідомлення містять також нецензурні висловлювання. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. На підставі ст.100 ЦПК України суд вважає надані заявницею скрін-шоти повідомлень зі смартфону належними та допустимими доказами, які досліджені судом у їх сукупності та яким надається правова оцінка. Таку ж позицію висловив Касаційний цивільний суд ВС у постанові у справі № 753/10840/19 від 13 липня 2020 року, зокрема зазначив, що видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання в безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком /дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішеннях ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy" [GC], n. 55182. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 у справі N 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зміст повідомлень [PERSON] \~та зміст\~фотографій дають підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства і заявниця обґрунтовано вважає, що такі дії можуть бути продовжені і можуть завдати шкоди її емоційному стану та психічному здоров`ю. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця є особою, яка зазнала домашнього насильства, а саме психологічного насильства і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису. При цьому заперечення зацікавленої особи про те, що задоволення заяви призведе до обмеження його прав на участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною не можуть бути прийняті судом, оскільки як було зазначено вище, обмежувальний припис - це захід тимчасового обмеження прав особи і його не вжиття може призвести до порушення прав заявниці, заподіяння шкоди її психічному здоров`ю і як наслідок завдати шкоди здоров`ю новонародженої дитини. Тому суд, у відповідності до ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу таких обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою та вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб з постраж\-далою особою [PERSON] . Суд вважає, що обмежувальний припис достатнього винести строком на три місяці.

Outcome: approved