Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

28 грудня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "Нова Пошта" про захист прав споживачів. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 22 вересня 2021 він скористався послугами перевізника ТОВ "Нова Пошта", а саме відправив посилку, яка містила мобільний телефон. У зв`язку з відмовою одержувача, посилка була повернута до відділення ТОВ «Нова Пошта", з якого вона відсилалася, однак повернута позивачу не була у зв`язку з тим, що була видана іншій особі. Враховуючи, що оголошена цінність вмісту посилки становила 13 550 грн., позивач просить стягнути з ТОВ "Нова Пошта" зазначену суму. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2021 року цивільну справу № 753/26229/21 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог від 24 січня 2022 року (вх.4664,) чим усунуто недоліки. 08 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11 квітня 2022 року на 10:00 год. Судове засідання 11 квітня 2022 року не відбулось оскільки, в ідповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом судове засідання було призначено на 12 липня 2022 року. 23 червня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив стосовно заявлених вимог, вказав, що в діях працівників ТОВ «Нова пошта» не встановлено будь-яких порушень, а отже й вини перевізника не встановлено, відправлення було вручено позивачу 26 вересня 2021 року та він на підтвердження своєї особи надав посвідчення водія. Крім того, зауважив, що необґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача саме 13550 грн, оскільки така вартість не підтверджена жодними документами (доказами). У задоволенні позову просили відмовити повністю. 27 червня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій викладені заперечення щодо відзиву відповідача та підтримані доводи позовної заяви. У судовому засіданні 12 липня 2022 року з`явився представник позивача, підтримав доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача не з`явився, у відзиві на позов просив розглядати справу у його відсутність. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року було визнано обов`язковою явку позивача та оголошено у розгляді справи перерву до 16 серпня 2022 року. 16 серпня 2022 року у судове засідання з`явився позивач, вказав, що такі ситуації у відділеннях ТОВ «Нова пошта» мають системний характер, оскільки аналогічні події відбулись з його знайомим, який також відправляв до м. Дніпро посилку (мобільний телефон). Вказав, що звернувся із відповідною заявою про вчинення злочину до відділення поліції. Кримінальне провадження за його заявою було розпочато, проте наразі, за постановою слідчого кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутність в діях складу кримінального правопорушення. Вказану постанову він має намір оскаржити. Зауважив, що його документи (паспорт, посвідчення водія) ніхто не крав. Номер накладної, по якому йому повернувся мобільний телефон, він нікому не повідомляв, відомий він йому став із застосунку «Нова пошта» на мобільному телефоні, забрати відправлення за його проханням ніхто не міг. Намагався зв`язатись із покупцем телефону після того як він його повернув йому, проте слухавку він не бере. Зазначив, що працівники відділення ТОВ «Нова пошта» за камерами спостереження повідомили йому, що посилку видали відразу як тільки приїхала машина на розвантаження. Звертався із скаргою до ТОВ «Нова пошта» щодо таких подій, протей йому було відмовлено у її задоволенні та повернені коштів. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, врахувавши відзив відповідача, заслухавши пояснення позивача та його представника, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 вересня 2021 року позивач скористався послугами перевізника ТОВ «Нова пошта» відділення № 370 в м. Києві, а саме відправив за адресою: м. Дніпро, відділення ТОВ «Нова пошта» 11, одержувач [PERSON] , мобільний телефон Iphone11 64GB, що підтверджується експрес-накладною № 59000734074471, з оголошеною вартість 13550 грн, з умовою зворотної доставки грошових коштів (а.с. 14). Одержувач [PERSON] відмовився від отримання відправлення, у зв`язку з чим воно повернулось відправнику (позивачу) на відділення ТОВ «Нова пошта» № 370 в м. Києві. Як зазначає позивач, вказана посилка не була ним фактично отримана, оскільки була видана працівником відділення іншій (не відомій йому) особі. 27 вересня 2021 року позивач звернуся із претензією до ТОВ «Нова пошта» та просив повернути йому кошти в сумі 13550 грн (а.с. 16). 13 жовтня 2021 року ТОВ «Нова пошта» надало відповідь позивачу про відсутність підстав для повернення йому грошових коштів у сумі 13550 грн, оскільки переглядом відеоархіву встановлено, що ідентифікація отримувача відбулась по пред`явленому посвідченню водія, виданого в Україні, а проведеним внутрішнім розслідуванням порушень та протиправних дій з боку співробітників компанії при видачі відправлення не виявлено (а.с. 15). Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12021105020003389 від 12 жовтня 2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Постановою дізнавача ВД Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 30 листопада 2021 року закрито кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва від 30 грудня 2021 року скасовано постанову дізнавача від 30 листопада 2021 року. Постановою дізнавача ВД Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 27 квітня 2022 року закрито кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Вказана постанова була надіслана заявнику [PERSON] 10 серпня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором. Частиною третьою статті 909 ЦК України визначено, що укладання договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента, або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Згідно з пунктом 4.3.113 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ "Нова Пошта" відправник з моменту оплати послуг Експедитора взяв на себе зобов`язання надати Експедитору повну інформацію про [PERSON] , адреса, телефон, відповідальна особа тощо). Чітко та правильно заповнити експрес-накладну є обов`язком Відправника (п. 4.3.2 Договору). Відповідно до пункту 4.2.2 Публічного договору Експедитор мав право відмовити Замовнику в наданні послуг у разі порушення Замовником покладених на нього обов`язків згідно з Договором та Умовами надання послуг. Як зазначив у відзиві відповідач, відправлення [PERSON] було повернуто йому за накладною № 59000735275581 та видано відправнику 26 вересня 2021 року о 14:38 год. Копію вказаної накладної до відзиву долучено не було. Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й пошкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Таким чином, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника тощо. Отже, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком незбереження вантажу під час перевезення, свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов`язків за договором перевезення вантажу. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1)усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам. З наведеного слідує, що відповідач, як перевізник, повинен був пересвідчитися, що видає вантаж належному одержувачу, вказаному в експрес-накладній. Належних доказів, які б свідчили про те, що втрата поштового відправлення внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, відповідачем не до справи не долучено. Заперечуючи проти заявлених вимог та на підтвердження отримання відправлення саме позивачем відповідач посилався на відео з камер спостережень, на якому зафіксоване факт отримання позивачем посилки. Судом у судовому засіданні 16 серпня 2022 року досліджувалось відео, яке було надано відповідачем представнику позивача на адвокатський запит. З даного відео встановлено, що певна особа чоловічої статі [INFO] у відділенні ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Є.Чавдар, 1, о 14:38 год. підійшла до працівника відділення перевізника, тримаючи в руках мобільний телефон, поклала на стіл перед працівником відділення певний документ, який саме достовірно встановити з відео неможливо, враховуючи місце розташування камер у відділенні. При цьому вказана особа перебувала у захисній масці. Працівник відділення, глянувши на покладений перед ним документ, не встановив особу, яка його подала, не попросив зняти чоловіка захисну маску, щоб переконатись у його особі. Крім того, з даного відео не зрозуміло чи переконався працівник відділення у тому, що за відправленням прийшов саме [PERSON] (особа, яка зазначена у накладній як одержувач), оскільки документ до рук працівник не брав, не вивчав його та не встановлював особу, яка виявила бажання забрати відправлення. На відео зафіксовано, що вказана особа проставила свій підпис на чеку чи накладній про отримання відправлення, проте такий документ до відзиву відповідачем не долучався. Встановлено, що з відповідними заявами до правоохоронних органів про вчинення шахрайських дій ТОВ «Нова Пошта» не зверталося. Жодних рішень, що набрали б законної сили та якими було б встановлено, що вказане поштове відправлення було отримано [PERSON] , як особою, вказаною одержувачем в експрес-накладній, відповідачем не надано. Відповідач стверджує, що особа отримувача була встановлена за посвідченням водія позивача, в той же час, не надав суду достатніх та допустимих доказів того. Як зазначалось, через місце розташування камер у відділенні, з відео, наданого відповідачем позивачу, неможливо встановити який саме документ надавався працівнику відділення, враховуючи той факт, що наразі паспорт громадянина України (нового зразка) також має вигляд пластикової картки як і посвідчення водія. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною першою статті 903 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Згідно із пунктом 22 частини першої статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів", послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1-2 ст. 633 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 623 ЦК України, передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною першою статті 906 ЦК України визначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлене договором. Матеріалами справи доведено, що вартість поштового відправлення, згідно з експрес-накладної та яке не отримано позивачем, визначено у сумі 13550 грн., а тому з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню вказана сума. Стосовно доводів відповідача про те, що сума у розмірі 13550 грн є недоведеною, з огляду на відсутність доказів передання для перевезення мобільного телефону вартість 13550 грн, а акту експертизи щодо вартості вантажу до позовної заяви не долучено, суд зазначає таке. Відповідно до експрес-накладної № 59000734074471 [PERSON] було відправлено мобільний телефон, imei [NUMBER] , оголошеною вартістю 13550 грн (а.с. 14). Відповідно до пункту 7.2.2. Публічного договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. Щодо зауважень про відсутність акту експертизи вартості вантажу, суд зазначає, що у випадку не погодження із оголошеною вартістю вантажу, відповідач не був позбавлений можливості надати суду належні, достатні та допустимі докази на спростування вказаної у експрес-накладній вартості відправлення (оголошеної вартості). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Позивач звертався до суду із позовом в рамках захисту прав споживачів, з огляду на приписи ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому був звільнений від сплати судового збору. Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. на користь держави. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суду було надано договір про надання правової допомоги від 30 листопада 2021 року, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Сергієнко Н.О. Відповідно до пункту 4.4. договору сторони узгодили вартість правових послуг адвоката: консультаційні послуги - 500 грн, правовий аналіз ситуації, підготовка правової позиції у справі - 500 грн, складання адвокатського запиту - 500 грн, складання позовної заяви відзиву, відповіді на відзив, заперечення, заяви (клопотання) з процесуальних питань, апеляційної, касаційної скарги, відзиву на апеляційну чи касаційну скаргу - 1000 грн, участь у судовому засіданні 1000 грн. Відповідно до детального опису наданих послуг, підписаного позивачем та адвокатом визначено було сторонами загальну суму до сплати - 3000 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві на позов не зазначено заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу (такі зазначались у позовній заяві, яка надсилалась позивачем відповідачу, на виконання вимог статті 177 ЦПК України) та не подано клопотань про зменшення таких витрат. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн є співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання вказаних у детальному описі робіт, ціною позову, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved