Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22.11.2019 р. між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №ПКК/3028, відповідно до якого останньому відкрито поточний рахунок та встановлено кредитну лінію у розмірі 200\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,00001 % (пільгова ставка, яка діє у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту) та 36 % річних (у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту), з терміном повернення кредиту до 21.11.2022 року. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору банк має право в будь-який момент, без обгрунтування причин свого рішення, вимагати від позичальника повернути усю суму заборгованості за кредитним договором, за умови направлення позичальнику попередження про це за 30 календарних днів до запланованої дати повернення, та позичальник зобов`язаний повернути банку суму заборгованості за кредитним договором не пізніше 31 календарного дня від дати відправлення банком відповідного повідомлення позичальнику. Вказує, що банк зобов`язання виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. У порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 15.02.2022 року становить 110\~885,58 грн., яка складається з : 89\~561,61 грн. - заборгованість за кредитом, 21\~323,97 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам. Покликаючись на ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, а також на заяву-анкету на отримання ліміту по кредитній картці №3028 від 22.11.2019 р., в якій відповідач зазначив інформацію про свою дружину [PERSON] , вказує на існування підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарного порядку з [PERSON] та його дружини [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань 03.12.2021 р. банк направляв [PERSON] та [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, та відповідачами не було здійснено будь-яких дій, спрямованих на її погашення. За наведених обставин позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 110\~885,58 грн., а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористалися. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 30.05.2022 р. зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , та згідно адресної довідки від 17.06.2022 р. зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] : [ADDRESS] , та саме за вказаними адресами відповідачам було надіслано судові повістки. Ухвалою суду від 08.06.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 22.11.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ПКК/3028, відповідно до якого банк відкрив [PERSON] кредитну лінію з відкриттям поточного рахунку для видачі кредиту в безготівковому порядку у розмірі 200\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних (у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту) та 0,00001 % річних (у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту), зі строком поверення кредиту до 21.11.2022 року, з цільовим призначенням кредиту поточні потреби позичальника (п.п.1.1, 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 кредитного договору), та [PERSON] взяв на себе зобов`язання повертати отриманий кредит та відсотки за користування кредитом не пізніше 25 числа кожного календарного місяця, починаючи з наступного календарного місяця за місяцем в якому виникла кредитна заборгованість в розмірі не менше 5% від розміру фактичної заборгованості за кредитом (мінімальний обов`язковий місячний платіж), що підтверджується п.6.1 кредитного договору та п.5 Паспорту споживчого кредиту від 22.11.2019 р., підписаного [PERSON] (а.с.82-85). З паспорту споживчого кредиту вбачається, що метою отримання кредиту є поточні потреби позичальника (пункт 3). На виконання укладеного договору позивач відкрив [PERSON] поточний рахунок та кредитну лінію, встановивши максимальний кредитний ліміт у розмірі 200\~000 грн., яким [PERSON] користувався, що підтверджується випискою по рахунку за період з 22.11.2019 р. по 15.02.2022 р. Дія кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] пітверджується фактом користування останнім кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.7-81). Відповідно до ч.1 ст.1049, ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з АТ «Кредобанк» договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі мінімального обов`язкового місячного платежу (не менше 5% від розміру фактичної заборгованості (тіла кредиту) та нараховані на дату платежу відсотки за користування кредитом) у визначений договором строк (не пізніше 25 числа кожного календарного місяця), та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується випискою по рахунку за період з 22.11.2019 р. по 15.02.2022 р. та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася в розмірі 89\~561,61 грн. та сплати прострочених відсотків за користування кредитом. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач [PERSON] здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, однак здійснювані ним платежі були не регулярними та в недостатньому розмірі. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Умовами договору передбачено, що [PERSON] надається кредит зі сплатою відсотків за його користування з розрахунку 36 % річних (у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту) та 0,00001 % річних (у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту). Згідно розрахунку заборгованості борг зі сплати відсотків за користування кредитом становить 21\~323,97 грн. прострочена заборгованість по відсоткам, які на даний час не сплачені, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При вирішенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором суд виходить з наступного. Згідно ст.541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення ч.3 ст.61 СК України кореспондує ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного із подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя договір укладено в інтересах сім`ї , то цивільні права і обов`язки за цим договом виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Водночас судом встановлено, що кредитний договір [PERSON] уклав не в інтересах сім`ї, а для задоволення власних поточних потреб (п.2.5 кредитного договору, п.3 паспорту споживчого кредиту), а відтак у суду відсутні фактичні та правові підстави для покладення на [PERSON] солідарного обов`язку з погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. При цьому виходить з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення кредитного договору в інтересах сім`ї, як і відсутні докази її проінформованості про отриманий її чоловіком кредит. Докази надання нею згоди на укладення вищевказаного кредитного договору в матеріалах справи також відсутні. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом), а відтак наданий банком розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 110\~885,58 грн. з яких: 89\~561,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21\~323,97 прострочена заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. При вирішення питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2 481 грн. Згідно ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.3, 4 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду зазначив у тексті позовної заяви про розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написання позовної заяви та супровід представника у судових засіданнях, вказавши їх у розмірі 10 % від ціни позову, що становить 11\~088, 55 грн., вказуючи на те, що такий розмір винагороди зазначений у договорі про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, витяг з якого позивач долучив до позовної заяви. Разом з тим, судом встановлено, що до позовної заяви було долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, який складається з першої та останньої сторінки та наданий витяг не містить будь-яких відомостей як щодо предмету договору, так і щодо розміру винагороди за його виконання, що позбавляє суд можливості достовірно встановити умови і розмір оплати за надані послуги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач до моменту виходу суду у нарадчу кімнату не подавав нових доказів на підтвердження розміру судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, а також не робив заяв про надання таких доказів після ухвалення рішення суду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують заявлені до стягнення витрати з оплати професійної правової допомоги, наданої адвокатом Павленко С.В., суд приходить до переконання про наявність фактичних та правових підстав для відмови у стягнення витрат з оплати професійної правової допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial