Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

11.10.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся адвокат Шипілов О.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , із позовом до [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що 28.02.2018 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/214/18, з нього на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.01.2018 року, та до досягнення дітьми повноліття. Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2021 року, розмір стягуваних аліментів зменшено з 1/3 на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу). Разом із цим, у 2021 році змінилися його сімейні обставини та погіршився його матеріальний стан. Так, по-перше, він знаходиться у скрутному фінансовому становищі, оскільки не має належної освіти та достатнього рівня кваліфікації, не отримує доходу на проживання та утримання себе та своєї сім`ї. Будучи громадянином Республіки Молдова, рішенням Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у Києві та Київській області від 22.10.2020 року, йому було відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, в результаті чого він позбавлений права перебування на території України, та не зміг знайти роботу. Заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла в рамках виконавчого провадження № 65892140, в сумі 166303,35грн. за період з 18.01.2018 року по 30.06.2021 року, є непомірною фінансовою ношею для нього. По-друге, він уклав 06.09.2015 року шлюб з [PERSON] , від якого у них народилось двоє спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його утриманні, при цьому, його дружина [PERSON] не працює. Підсумовуючи викладене вважає, що зміни, а саме: позбавлення його права знаходження на території України та можливості заробляти гроші для нової сім`ї (дружини та двох дітей), так і для сплати аліментів на утримання дітей від попереднього шлюбу є підставами для зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року, позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 12.11.2021 року відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.03.2022 року, закрите підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат ШИПІЛОВ О.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Шипілов О.В. подав 07.06.2022 року письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28.02.2018 року у цивільній справі № 132/214/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.01.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2021 року, вказане заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28.02.2018 року було змінене, зменшено розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття. Звертаючись до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаним позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини, визначеного постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2021 року у справі № 132/214/18, на 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття, позивач як на підставу для цього, посилається на зміну його сімейних обставин, а саме укладення 06.09.2015 року шлюбу з [PERSON] , та народження під час нього дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також на погіршення матеріального стану через відмову 22.10.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у Києві та Київській області йому в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, та у зв`язку із цим, неможливості подальшого перебування на території України та працевлаштування з метою отримання доходу. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як зазначено вище, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, а саме він 06.09.2015 року уклав шлюб з [PERSON] , від якого у них народилось двоє спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , а також погіршився матеріальний стан через відмову 22.10.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у Києві та Київській області йому в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, та у зв`язку із цим, неможливості подальшого перебування на території України та працевлаштування з метою отримання доходу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При цьому, спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду виключно за позовом одержувача аліментів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц та від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Для вирішення позову про зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням суду, слід встановити чи змінився майновий, сімейний стан чи стан здоров`я особи, яка звертається із позовом з часу присудження аліментів. Тобто, в даному конкретному випадку, для вирішення питання щодо зменшення розміру аліментів за цим позовом, необхідно встановити чи змінився майновий, сімейний стан чи стан здоров`я [PERSON] після ухвалення Вінницьким апеляційним судом постанови від 22.04.2021 року у справі № 132/214/18. Позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із укладенням нового шлюбу та народження інших дітей, а так само і відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, що виникли після ухвалення Вінницьким апеляційним судом постанови від 22.04.2021 року у справі № 132/214/18. Зміна сімейного стану позивача, а саме укладення 06.09.2015 року шлюбу з [PERSON] , та народження під час нього інших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, існували вже до ухвалення Вінницьким апеляційним судом своєї постанови від 22.04.2021 року у справі № 132/214/18, та були враховані судом апеляційної інстанції, який за наслідками апеляційного перегляду заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28.02.2018 року, змінив розмір аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Нових обставин щодо зміни сімейного та матеріального стану позивача, що виникли після ухвалення Вінницьким апеляційним судом постанови від 22.04.2021 року у справі №132/214/18, останнім в позовній заяві не наведено та перед судом належними та допустимими доказами не доведено. Суд також звертає увагу на те, що відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, не є безумовною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, оскільки дана обставина сама по собі не може свідчити про погіршення матеріального стану позивача. Окрім того, позивач не позбавлений можливості в країні, громадянином якої він є, працевлаштуватися, отримувати дохід, та виконувати аліментні зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстав для зміни (зменшення) розміру аліментів, визначених постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2021 року у справі № 132/214/18, то йому у позові слід відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed