Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позивачі посилаються на те, що 29.10.2019 року о 21-30 год. на перехресті вулиці Космічної та вул. Ситова водій сталося зіткнення автомобілів «DAEWOO SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіль «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] \~в ході дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримали водій [PERSON] та його пасажир [PERSON] . Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажир його автомобіля [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 1157 від 13.12.2019 року, закриті переломи ІІ-ІV п`ясткових кісток лівої кисті, закритий перелом лівої променевої кістки у [PERSON] самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Вказані травми негативно вплинули на виробничі функції [PERSON] як коваля, що відображається на його трудовій діяльності у АТ «Мотор Січ». Пасажир [PERSON] відповідно до довідки від 29.11.2019 року отримала забиття м`яких тканей, гематому лівої голені. Після події ДТП у [PERSON] почастішали головні болі, запаморочення та слабкість. Відповідно до висновку невропатолога від 07.12.2019 р. у неї діагностовано забиття м`яких тканин голови, черепно-мозкову травму, струс головного мозку, цефалічний, астенічний вестибулярний синдром. Наслідки травми не дозволяють витримувати значні розумові навантаження. У грудні 2019 року [PERSON] була вимушена звільнитись з місця роботи, оскільки не може виконувати роботу вчителя. В момент ДТП позивачі перенесли значний душевний біль, пережили емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя. Позивачка [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 4476,30 грн., які були нею витрачені на лікування. Також обидва позивачі просять стягнути з відповідача на свою користь по 50000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 01.12.2021 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. В судове засідання позивачі не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено вирок за яким [PERSON] визнано винуватим за ч.1 ст. 286 КК України. Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року близько 21-30 годині, водій [PERSON] керуючи автомобілем «DAEWOO SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Ситова в м. Запоріжжі, рухаючись зі сторони вул. Північнокільцевої в напрямку вул. Космічної. В цей же час, по проїзній частині вул. Космічній, зі сторони пр. Соборного в напрямку автодороги Харків-Сімферополь, рухався автомобіль «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В салоні його автомобіля в якості пасажира перебувала [PERSON] . Під час подальшого руху, водій [PERSON] при виїзді на перехрестя з вул. Космічної не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу у русі водію [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1) Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за № 9-48 від 30.01.2020 року, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Технічна можливість у водія [PERSON] запобігти зіткненню транспортних засобів залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1) Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажир його автомобіля [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 1157 від 13.12.2019 року, закриті переломи ІІ-ІV п`ясткових кісток лівої кисті, закритий перелом лівої променевої кістки у [PERSON] самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Цим вироком ухвалено цивільний позов\~ [PERSON] , [PERSON] задовольнити повністю та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму по 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок кожному. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08.11.2021 р. вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2020 року у відношенні [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішеного цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Судом досліджені матеріали кримінального провадження Справа №333/526/20 Провадження №1-кп/333/338/20, з яких вбачається, що [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог надала суду фіскальні чеки аптечних установ на придбання ліків на суму 4476,30 грн., які вони просить стягнути з відповідача як матеріальну шкоду. Стосовно цих позовних вимог суд зазначає, що не вони не підлягають задоволенню, враховуючи такі норми права. Відповідно до\~ст. 1194 Цивільного кодексу України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею\~6\~вищевказаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки суду щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За правовим висновком, викладеним у п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з п. 22.1 ст.\~22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В ухвалі апеляційного суду зазначено, що [PERSON] зазначив, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DAEWOO SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована, але надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він не може. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~наземних транспортних засобів; нормативно-правовий акт № 1961-IV від 01.07.2004" Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3азначеного Закону). Проте, судом встановлено, на сайті polici-web.mtsbu, де можливо перевірити чинність полісів внутрішнього ОСЦПВВТЗ міститься інформація про те, що поліс №АО1071529 яким застрахована цивільна відповідальність автомобіля з державним номером [NUMBER] VIN-код [NUMBER] станом на 29.10.2019 р. був діючим. Страховиком є ТДВ «СК «Кредо». Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи [PERSON] про те, що автомобіль, яким він керував був застрахований. Таким чином, у разі підтвердження факту укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у випадку виникнення деліктного зобов`язання саме страховик бере на себе (у межах суми страхового відшкодування) виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, тобто засудженого [PERSON] . Цивільний позов до страховика - ТДВ «СК «Кредо» [PERSON] не пред`являвся, хоча саме він повинен відповідати за матеріальну шкоду, спричинену застрахованим автомобілем. Стосовно вимог позивачів про стягнення моральної шкоди суд прийшов до таких висновків. За\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає втому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У частинах першій та другій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Також вимогами ч.2 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Приймаючи рішення щодо розміру відшкодування [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, яка оцінена ними в розмірі по 50 000,00 гривень кожному, суд виходить з характеру та обсягу фізичних страждань потерпілого [PERSON] та цивільного позивача [PERSON] , що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, принципів виваженості та справедливості, враховує те, що [PERSON] та [PERSON] в результаті заподіяних обвинуваченим тілесних ушкоджень понесли фізичні страждання, лікувались, змінили звичний спосіб життя. Таким чином, суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позивачі при поданні позову були звільнені від сплати судового збору, тому з відповідача слід його стягнути на користь держави.

Outcome: partial