Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області [PERSON] , Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, Управління Державної казначейської служби України в місті Торецьку Донецької області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне. 13 серпня 2021 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області до відділу реєстрації місця проживання із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: будинок [ADDRESS] . Заява була оформлена належним чином відповідно до вимог, викладених у Додатку 6 до Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 (із змінами, внесеними згідно Постанов КМУ №665 від 30.08.2017 та 07 листопада 2018 року). Позивачем для реєстрації було подано всі необхідні документи в оригіналі та особисто прибув власник житла, щоб підтвердити власну згоду на реєстрацію позивача в його будинку. Того ж дня 13 серпня 2021 року відповідачем - посадовою особою начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільською М. С. прийнято рішення про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання. Підстава відмови, яка зазначена в рішенні відповідача містить посилання на статтю 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, зазначивши таке: особа (заявник) не подав необхідних документів або інформації та у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані є недійсними. Така відмова не ґрунтується на приписах законодавства і нормативно-правового акту, які визначають перелік обставин за наявного існування, яких приймається рішення про відмову в реєстрації місця проживання. 01 лютого 2022 року судовим рішенням Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/10768/21 позов [PERSON] до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, Начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільської М.С. про визнання незаконними та протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Резолютивна частина рішення містить наступне: "Визнати протиправними дії посадової особи - начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області [PERSON] щодо відмови у реєстрації місця проживання [PERSON] за заявою від 13 серпня 2021 року. Зобов`язати Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою будинку [ADDRESS] ." З огляду на наведе, позивач вважає, що рішення про відмову у реєстрації місця проживання є неправомірною поведінкою відповідача. Відповідач у справі начальник відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільська Меліта Станіславівна своїми діями створила перешкоду позивачу [PERSON] на шляху реалізації права вільного обрання місця державної реєстрації проживання. Відтак, право позивача було порушено і поновлено шляхом судового захисту. Порушення права позивача відбулося 13 серпня 2021 року, цей факт встановлено судовим рішенням у справі № 200/10768/21. На теперішній час відповідачем реєстрація місця проживання не здійснена, відповідачі займаються бездіяльністю, висновки викладені в судовому рішенні не взято до уваги. Для захисту свого порушеного законного права позивач вимушений був звертатися до адміністративного суду. Отже замість нормальної усталеної життєдіяльності, [PERSON] витрачав час майже півроку для захисту гарантованого права звертався до судових інстанцій. Окрім такого така ситуація змусила позивача понести не тільки матеріальні витрати, але потрібно вживати додаткових нервових та психічних зусиль для відновлення порушеного права. Також [PERSON] зазначає, що відповідачі не квапляться щодо виконання судового рішення це, на думку позивача, також свідчить про зневагу до нього особисто, як до громадянина. Внаслідок неправомірних дій відповідача посадової особи позивач продовжує нести матеріальні видатки, це полягає у тому що потрібно приїздити в місто Торецьк (Дзержинськ) із Харкова, де він на теперішній час навчається, сплачувати поштові витрати та витрати на правову допомогу. Через винні дії посадових осіб відповідача, позивач зазнавав і зазнає певних страждань. Це виражається у емоційній невпевненості та роздратуваннях, у позивача, як фізичної особи. Стійкі сильні хвилювання з приводу незаконних дій відповідача і як наслідок погіршення самопочуття, сталого негативного ставлення особисто до нього, як людини, ображає та пригнічує позивача. Все це [PERSON] розуміє, як те що до нього, таким чином, ставляться, як до людини «нижчого сорту», оскільки він не може зареєструватися, ніж інші особи, які реалізували вже своє право без перешкод. Тобто відповідачем завдано моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні впевненості, стосовно можливості реалізувати гарантоване право. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., а також стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі раніше наданого відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач - начальник відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача - Управління Державної казначейської служби України в місті Торецьку Донецької області до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 2021 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області до відділу реєстрації місця проживання із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: будинок [ADDRESS] . Того ж дня, 13 серпня 2021 року, відповідачем - посадовою особою начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільською М. С. прийнято рішення про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання. 01 лютого 2022 року Постановою Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/10768/21 - позов [PERSON] до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, Начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільської М.С. про визнання незаконними та протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії посадової особи - начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області [PERSON] щодо відмови у реєстрації місця проживання [PERSON] за заявою від 13 серпня 2021 року. Зобов`язано Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою будинку [ADDRESS] . Дані обставини визнаються сторонами та викладені у вищезазначеній Постанові суду. Однак на теперішній час відповідачем реєстрація місця проживання позивача не здійснена. При цьому, указом Президента України № 188/2022\~на базі Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області була утворена Торецька міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23\~ЦК України\~передбачено право\~особи на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Відповідно до\~частин другої-п`ятої\~цієї статті\~моральна шкода\~полягає,\~зокрема у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів.\~Моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються порушених життєвих зв`язків [PERSON] , враховуючи зусилля, яких позивач поклав для захисту своїх прав у суді, ті негативні емоції, які він відчував у зв`язку з невиконанням постановленого на його користь судового рішення, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань та завдання йому моральної шкоди. Крім того, суд вважає, що бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо виконання судового рішення підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, у тому числі у позивача, негативного ставлення до даних структур. Суд погоджується з доводами [PERSON] стосовно завдання йому моральної шкоди, однак вважає, що розмір моральної шкоди, визначений у позовній заяві, є завищеним, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок протиправних дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень і заяв та оскарження неправомірних рішень відповідача, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню з Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області на користь позивача у розмірі 3000 грн, оскільки ця сума є достатньою для відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з чч. 1, 2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16000,00 грн. Згідно з ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з п.3 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №\~488/1363/17 зроблено правовий висновок, що втручання суду у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої\~статті 137 ЦПК\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.\~12,\~13 ЦПК України\~відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Матеріали справи аналогічного клопотання відповідачів не містять. При цьому, суду надано копію свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5070, а також копію договору про надання правової допомоги б/н від 13 серпня 2021 року укладеного між позивачем та адвокатом Стещенко Сергієм Вікторовичем. Відповідно до пункту 3 зазначеного договору, гонораром є винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта і надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Сума гонорару подвоюється у разі надання адвокатом послуг клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. Клієнт сплачує гонорар у день укладення договору, що складає 6000 грн. У цю суму також входять представництво інтересів клієнта в судових засіданнях незалежно від кількості судових засідань. Однак фактично представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Інформації про те, що [PERSON] надавав послуги [PERSON] у неробочий час, вихідні та святкові дні матеріали справи не містять. На підставі викладеного, суд не вбачає умови обґрунтованості та наявності відповідності витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн. фактично наданим послугам, оскільки такий вид професійної правничої допомоги як представництво інтересів клієнта в судових засіданнях здійснено не було. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи, що справа не представляє значної складності, справа розглядалась за відсутності учасників справи, в тому числі представника позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості за надання правничої допомоги адвокатом Стещенко С.В. на користь [PERSON] з Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області має бути стягнуто 2000,00 грн. Відповідно до п.13 ч.2\~ст.3 Закону України «Про судовий збір»\~позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача - Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial