Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Лепеха О.В. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник посилається на те, що [PERSON] ж власником будинку [ADDRESS] . Крім позивача в будинку зареєстровані: онук [PERSON] , сестра [PERSON] , племінниця [PERSON] , онук [PERSON] , донька [PERSON] та племінник [PERSON] . [PERSON] з листопада 2014 року у вищезазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі на утримання будинку, не отримує кореспонденцію. Особистих речей в будинку не має і, взагалі даним житловим приміщенням не цікавиться. З листопада 2014 року по це час всі експлуатаційні витрати по підтриманню будинку та прибудинкової території в належному стані та витрати по сплаті комунальних послуг несе Позивач та її сім`я, [PERSON] взагалі не приймає ні якої участі в утриманні вказаного будинку.В зв`язку вищевикладеним просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно Договору дарування житлового будинку серії ВВА №699434 від 02.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №149 встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2883135 від 20.02.2004 року встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування на праві приватної власності є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8). Згідно паспорта серії [NUMBER] виданого Нововоронцовським РВ УМВ Укрїни в Херсонській області 18.12.1996 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.4-5). Згідно довідки про склад сім`ї №2915 від 21.07.2021 року встановлено, що станом на 21.07.2021 року до складу зареєстрованих за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] заявник, [PERSON] , [INFO] племінник, [PERSON] , [INFO] онук, [PERSON] [INFO] сестра, [PERSON] [INFO] племінниця, [PERSON] [INFO] онук, [PERSON] [INFO] (а.с.9). Згідно акту обстеження від 22.07.2021 року встановлено, що зі слів громадянки [PERSON] її племінник [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не мешкає з жовтня 2014 року, що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі викладеного вважаю, що Відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеному будинку не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] в своєму будинку. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1\~ст.317 ЦК України\~передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,\~ст.321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved