Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

У жовтні 2021 року кредитна спілка «Центр фінансових послуг» (надалі - КС «Центр фінансових послуг») звернулась в суд з позовом до [PERSON] , та просить стягнути з неї борг за кредитним договором від 23 серпня 2019 року в розмірі 27480,28 грн., та судові витрати, які складаються з 2270 грн. судового збору, та 2700 грн. витрат на правничу допомогу. Представник КС «Центр фінансових послуг» у позові зазначив, що 23 серпня 2019 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В36/0253/19/48/08С3 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 15 000 гривень 00 копійок. 23 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем було також укладено додатковий договір про транш № 1 до кредитного договору (далі - додатковий договір № 1), відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 15000 гривень 00 копійок, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору № 1 - 15000 грн. 00 коп. Також було погоджено графік платежів по кредиту та відсоткам. Позивач виконав умови кредитного договору, додаткового договору № 1 та перерахував відповідачу вищевказану суму за його заявою на перерахування коштів на цільовий внесок в додатковий капітал. 23 серпня 2019 року від відповідача надійшла заява про повернення цільового внеску в додатковий капітал в сумі 15000 грн. 00 коп. Позивач повернув відповідачу цільовий внесок в додатковий капітал, а відповідач його отримав. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору змінювана процентна ставка складає сімдесят два проценти річних. Згідно з п.п. 10 п. 2.4 кредитного договору відповідач зобов`язалася сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 25 числа, вказаного в Додатковому договорі про транш. Відповідачем було порушено п. 3 додаткового договору № 1, а саме: зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за кредитним договором. Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого його заборгованість за кредитним договором № В36/0253/19/48/08С3 від 23 серпня 2019 року станом на 20 вересня 2021 року складає 27480 грн. 28 коп., з яких: 13035 грн. 10 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 11776 грн. 48 коп. - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07 березня 2020 року по 20 вересня 2021 року, 1520 грн. 75 коп. - інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 07 березня 2020 року по 31 серпня 2021 року, 603 грн. 19 коп. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 07 березня 2020 року по 20 вересня 2021 року, а також 544 грн. 94 коп. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 07 березня 2020 року по 20 вересня 2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав та просить справу розглядати за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала та про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 2019 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В36/0253/19/48/08С3 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та додатковий договір про транш № 1 до кредитного договору, згідно якого він отримав кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 72% річних. КС «Центр фінансових послуг» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредитні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Обов`язки, передбачені договором № В36/0253/19/48/08С3 від 23 серпня 2019 року відповідач не виконує, на вимоги банку не реагує, тому станом на 20 вересня 2021 року має заборгованість по сплаті тіла кредиту в розмірі 13035,10 грн. та 7919,51 грн. - заборгованість по сплаті процентів за період з 07 березня 2020 року по 23 квітня 2021 року Що стосується заборгованості по сплаті процентів за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року в сумі 3856,97 грн., то суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 лютого 2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 5.1 Договір набуває чинності з моменту його укладення, а саме 23 серпня 2019 року і діє до 23 серпня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання позичальником зобов`язань. Згідно досудової вимоги від 23 квітня 2021 року КС «Центр фінансових послуг» заявило вимогу про дострокове стягнення заборгованості, згідно якої банк заявив вимогу про дострокову сплату заборгованості по кредиту № В36/0253/19/48/08С3 у розмірі 13035,10 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9513,72 грн. - заборгованість за відсотками, в термін до 14 липня 2021 року. Відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість про сплаті процентів складає за період з 23 серпня 2019 року по 20 вересня 2021 року - 11776,48 грн. разом з тим, як зазначено вище, вказану заборгованість нараховано позивачем після пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове повернення заборгованості. Станом на момент пред`явлення вимоги, заборгованість по процентам складає 7919,51 грн. Підстав для стягнення з відповідача договірних процентів після пред`явлення позивачем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту суд не вбачає, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає частковому стягненню заборгованість по сплаті процентів не з 07 березня 2020 року по 20 вересня 2021 року, а з 07 березня 2020 року по 23 квітня 2021 року в розмірі 7919,51 грн. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат в порядку статті 625 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що позивач реалізував своє право на пред`явлення дострокової вимоги про повернення кредиту, право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних порядку ст. 625 ЦК України виникає дати пред`явлення позивачем вимоги до відповідача і триває до повного виконання боржником зобов`язання. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу по стягненню вказаних коштів за період з 07 березня 2020 року по 20 вересня 2021 року, який частково охоплює період дії договору, і по якому 3% річних згідно ст. 625 ЦК України нараховуватись не можуть, суд доходить висновку, що суму 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, слід обраховувати за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року (кількість днів - 150). Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року становитиме 160,71 грн. (13035,10 грн. х 3% : 365 х 150). Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по процентам, суд зважаючи на те, що у зв`язку із пред`явленням до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України КС «Центр фінансових послуг» втратило право нараховувати договірні проценти в порядку визначеному ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а тому 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України треба розраховувати виходячи із розміру заборгованості станом на дату пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту, що становить 7919,51 грн. та за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року (кількість днів - 150). Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року становитиме 97,64 грн. (7919,51 грн. х 3% : 365 х 150). Інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту позивач просить стягнути за період з 07 березня 2020 року по 31 серпня 2021 року, однак даний період також частково охоплює період дії договору, а тому такі витрати підлягають стягненню за період з 24 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року і складають 182 грн. 61 коп. (13035,10 х 101.3/100% - 13035,10 + 13035,10 х 100.2/100% - 13035,10 + 13035,10 х 100.1/100% - 13035,10 + 13035,10 х 99.8/100% - 13035,10). Таким чином, враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № В36/0253/19/48/08С3 від 23 серпня 2019 року, проте позивач продовжував нараховувати передбачені договором проценти після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення заборгованості та заявив вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, що, зокрема, охоплює строк дії кредитного договору № В36/0253/19/48/08С3 від 23 серпня 2019 року, суд дійшов висновку, що позов кредитної спілки «Центр фінансових послуг» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 21395 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких 13035 грн. 10 коп. - заборгованість по сплаті тіла кредиту, 7919 грн. 51 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 07 березня 2020 року по 23 квітня 2021 року, 182 грн. 61 коп. - інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 24 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року, 160 грн. 71 коп. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року, а також 97 грн. 64 коп. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період 24 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок відповідача в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. За таких обставин, враховуючи надані документи на підтвердження надання правової допомоги, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов КС «Центр фінансових послуг» задоволено на 77,86 % (27480,28 грн. х 100 %: 21395,57 грн.), а тому з [PERSON] на користь КС «Центр фінансових послуг» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1767 грн. 42 коп. (2270 грн х 77,86 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial