Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому стало відомо про наявність виконавчого напису № 520 від 20 травня 2021 року, що видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. було відкрито виконавче провадження № 66924200. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Також вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Більш того, законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі, а тому вважає, що виконавчий напис № 520 від 20 травня 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просив визнати виконавчий напис № 520 від 20 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. 17 лютого 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Щодо клопотання відповідача про залучення у справу правонаступника, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю належних і допустимих доказів щодо обставин викладених у клопотанні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується власноруч отриманим повідомленням про час та місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення, лише надав клопотання про залучення у справу правонаступника ТОВ «Скай Джет», оскільки ТОВ «ФК «Факторінгс» передав всі права та обов`язки кредитора щодо стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором правонаступнику ТОВ «Скай Джет». Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується власноруч отриманим повідомленням про час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності не надав. 29 серпня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. вчинений виконавчий напис № 520 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованість за договором «Автопакет» № 8/2007/840-к/586АП від 07 травня 2007 року, який укладений між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» (змінено на ПАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ТОВ «ФК « Факторінгс», на загальну суму у розмірі 283 431,08 грн. (а. с. 11). Судом встановлено,\~що 23\~вересня 2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Сивокозовим\~О.М.\~в межах\~виконавчого провадження\~№ 66924200\~було винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження з\~примусового виконання\~виконавчого напису\~№ 520, виданого 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за договором «Автопакет» №8/2007/840-к/586АП від 07 травня 2007 року на користь ТОВ «ФК «Факторінгс» на загальну суму у розмірі 283 431,08 грн., а також постанову про арешт котів боржника [PERSON] (а. с. 12-15). Відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України. Щодо клопотання відповідача про залучення у справу правонаступника ТОВ «Скай Джет», оскільки ТОВ «ФК «Факторінгс» передав всі права та обов`язки кредитора щодо стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором правонаступнику ТОВ «Скай Джет», то воно не приймається судом до уваги та не підлягає задоволенню з таких підстав. Отже,\~відповідно до\~вимог статті\~513\~ЦК України\~правочин щодо\~заміни кредитора\~у зобов`язанні\~вчиняється у\~такій самій\~формі,\~що і\~правочин,\~на підставі\~якого виникло\~зобов`язання,\~право вимоги\~за яким\~передається новому\~кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Вимогами частини 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до матеріалів справи судом вбачається, що право вимоги ТОВ «ФК «Факторінгс» у [PERSON] перейшло на підставі договору № GL2N78545 від 08 травня 2020 року, який було укладено між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс», однак відповідачем не надано та відсутні в матеріалах справи відомості про форму укладання вищевказаного правочину, що перешкоджає суду перевірити додержання сторонами вимог закону щодо укладання правочину. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право лише за клопотанням позивача залучити до участі у справу співвідповідача, тобто позивач вільний у виборі учасників справи відповідачів, однак вказаного клопотання від позивача не надходило, лише заперечення на клопотання відповідача про залучення у справу правонаступника відповідача в якому просив відмовити. Отже, ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 20 травня 2021 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були визнані судом (справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 992,40 гривень, а також очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень, однак будь-яких доказів на їх підтвердження позивачем суду не надано, крім наявності підтвердження того, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved