Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

21.12.2020 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розташовану на території Дубищенської сільської ради Житомирського району (в минулому Чуднівського району) Житомирської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0201082, виданим Чуднівською РДА від 25.06.1997 року. В нотаріальному порядку позивач не може оформити свої права на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай). Інші спадкоємці відсутні. У тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності Відповідач - Чуднівська міська рада Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду надійшла заява за підписом Чуднівського міського голови Віталія Войтка, згідно якої відповідач позовні вимоги не визнає та просить справу за позовом [PERSON] розглядати без участі відповідача за наявними матеріалами справи. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Козелецьким відділом ЗАГС Чернігівської області, матір`ю позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 10). 23 жовтня 1999 року [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , (а.с.10). 18 лютого 1973 року [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0201089, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) члена КСП «ім. Дмитрова» розміром 2,73 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Дубищенської сільської ради (а.с.12). До вище зазначеного сертифікату та проектно - технічної документації землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам за рахунок земель колективної власності реформованого КСП ім. Дмитрова с. Дубище, Дубищенської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, помилково було внесено дівоче прізвище матері позивача - « [PERSON] », яке після реєстрації шлюбу вона змінила на « [PERSON] », проте [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, що підтверджується довідкою № 212 виданою Дубищенським старостинським округом № 4 Житомирського району Житомирської області (а.с. 43, 44, 49). Згідно листа № Б-224/0-0.37-253/152-20 відділу у Чуднівському районі Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.12.2020, наданого на запит позивача, державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0201082 реформованого КСП ім.. Дмитрова Дубищенської сільської ради Чуднівського району Житомирської області не видавався (а.с.14). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64949284 щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.05.2021 наданої Чуднівською державною нотаріальною конторою Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на запит суду, на майно померлої [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилась. (а.с. 25-26). Відповідно до ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.9 ст.5 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частинами 6-9 статті 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993 при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонери з числа цих осіб. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З таких підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved