Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

адвокат Мельник Я.Ю. представляючи інтереси позивача [PERSON] подав заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з ТОВ «ФК «Аланд» на користь [PERSON] кошти у розмірі 6 000 грн в якості витрат на правничу допомогу. Заяву мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. 24 травня 2022 року ним направлено на електронну адресу суду заяву з повідомленням про те, що [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу, яку надає адвокат Мельник Я.Ю. за Договором № 07/01 про надання правової допомоги адвокатом від 01 липня 2021 року. Вказує також, що отримав копію заочного рішення суду у вказаній цивільній справі 08 червня 2022 року та тоді ж звернувся з даною заявою. Крім цього зазначає, що 01 липня 2021 року між ним та позивачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 07/01 про надання правової допомоги адвокатом від 01 липня 2021 року, згідно п. 1 якої визначено вартість його гонорару як адвоката, що становить фіксований розмір у сумі 6 000 грн; вказану суму гонорару позивачем [PERSON] сплачено трьома платежами у розмірі 3 000 грн та по 1 500 грн першого грудня 2021 року, 10 січня та 10 лютого 2022 року відповідно. Таким чином розмір понесених витрат на правову допомогу, яку надає адвокат Мельник Я.Ю. позивачу на стадії першої інстанції становить 6 000 грн, що відповідає критеріям реальності та розумності і є співмірним. Додатково зазначає, що факт виконання умов Договору № 07/01 про надання правової допомоги адвокатом від 01 липня 2021 року передбачає акт прийому-передачі наданих послуг, тобто є підставою для припинення надання правової допомоги, однак станом на день подання заяви доручення про припинення надання правової допомоги від [PERSON] він не отримував, а відтак складання такого акту на стадії розгляду судом першої інстанції не передбачено сторонами Договору. З цього приводу посилається на правову позицію Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 травня 2019 року у справі №823/2638/18, а також вказує на те, що рішення суду від 25 травня 2022 року не набрало законної сили та може бути оскаржено учасниками справи, що позбавить [PERSON] конституційного права на отримання кваліфікованої правової допомоги адвоката. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник адвокат Мельник Я.Ю. попередньо направив суду заяву, в якій просив провести розгляд заяви про винесення додаткового рішення без їх участі, підтримав таку у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача, а також інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду заяви повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили. Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~\~\~ Дослідивши заяву та матеріали справи, необхідні для її вирішення, суд приходить до такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду від 25 травня 2022 року позов представника [PERSON] адвоката Мельника Ярослава Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем та зареєстрований в реєстрі за № 58922, а також вирішено питання стягнення судового збору. До ухвалення вказаного судового рішення, 24 травня 2022 року представник позивача направив заяву про те, що позивачем [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу, яку він надає як адвокат, а також про намір подати докази понесених витрат на професійну правову допомогу у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а. с. 49). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями частин першої четвертої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17, яка у порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру\~ задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів заяви, 01 липня 2021 року між адвокатом Мельником Я.Ю. та клієнтом [PERSON] укладено Договір № 07/01 про надання правової допомоги адвокатом, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах та у порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надання правової допомоги, фактичні витрати необхідні для виконання Договору (а. с. 87-88). Крім цього Додатковою угодою № 1 до вказаного Договору від 01 липня 2021 року сторони домовилися та погодили, що вартість гонорару (винагороди) за надання правової допомоги адвокатом по захисту прав та інтересів Клієнта у цивільній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в суді першої інстанції становить фіксований розмір 6 000 грн (а. с. 89). Як видно з долучених до матеріалів заяви рахунків № 30/11 від 30 листопада 2021 року, № 10/01 від 10 січня 2022 року та № 10/02 від 10 лютого 2022 року (а. с. 90, 93, 96), а також відповідних їм банківських квитанцій (а. с. 91, 94, 97) позивачем [PERSON] на виконання Договору № 07/01 від 01 липня 2021 року на користь адвоката Мельника Я.Ю. в якості гонорару було сплачено 6 000 грн трьома платежами у розмірі 3 000 грн та по 1 500 грн відповідно. Таким чином судом встановлено, що позивач отримав правничу допомогу і поніс витрати на таку в розмірі 6 000 грн. Також суд вважає за необхідне зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. В справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. З огляду на викладене, за відсутності будь яких заперечень проти таких вимог зі сторони відповідача, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, а відтак з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Outcome: approved