Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

представник позивача та позивач просять суд розірвати шлюб між нею - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що в Книзі реєстрації шлюбів 26 березня 2020 року зроблено відповідний актовий запис № 21, стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] грошові кошти за сплату судового збору в сумі 992 грн.40 коп. та залишити позивачу прізвище - [PERSON] , обґрунтовуючи позов наступним. 26 березня 2020 року, вона, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , який було зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що в Книзі реєстрації шлюбів 26 березня 2020 року зроблено відповідний актовий запис № 21. Від шлюбу в них одна спільна дитина, це: син - [PERSON] , який народився [INFO] , про що Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14 липня 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 133. Згідно свідоцтва про народження сина [PERSON] , серії [NUMBER] , в графі "Мати", зазначений позивач, а в графі "Батько" - відповідач. Проте, не зважаючи на народження сина, наразі шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені з березня 2022 року, з того часу, як чоловік залишив їхнє спільне місце проживання, що в [ADDRESS] та поїхав на тимчасове місце проживання та став проживати у будинку своєї матері, що в с. Насташка Рокитнянського району. На даний час чоловік повернувся та знову проживає в її будинку, але вони між собою не спілкуються. Будинок, в якому вони проживають, належить їй, так як це її батьківщина, вона тут народилася і будинок дістався після смерті батька, який помер [INFO] . Мати померла, ще коли їй було 7 років. Є рідний брат [PERSON] по материній лінії, старший за неї на 5 років, ще коли їй було 8 років він поїхав зі своїм батьком на постійне місце проживання в Росію, бо це перший чоловік матері, а вона народилася від другого чоловіка матері. Зв`язок з братом вона не підтримує. Протягом часу їхнього спільного проживання, між нею та відповідачем виникали постійні сімейні сварки із-за того, що вони між собою не сходяться характерами та не вміють поступатися один-одному, різні погляди на життя та сімейні цінності. Інколи чоловік на неї підіймав руку. Подальше спільне життя її і відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, так як між ними наразі відсутнє почуття кохання один до одного, а також інтересам їхніх дітей, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними були постійні сварки, які відбувалися на очах дітей, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє дитині душевні страждання. Крім того, її з відповідачем погляди на сімейне життя дуже різняться. Її чоловік придавлює її, як особистість і не дає змоги розвиватися. Відповідно до ст.52 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку. Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Однак нехтуючи законним вимогам, відповідач не дотримується визначених в ст. 51 СК України положень. У зв`язку із цим вона вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а тому немає необхідності на встановлення певного терміну для примирення, так як це не дасть очікуваного результату. Відповідно до п.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На даний час, їхній син [PERSON] , проживає разом з позивачем, а відповідач проживає не постійно з ними та ніякої матеріальної допомоги не надає. Після розірвання шлюбу, їхній спільний син [PERSON] залишиться проживати з позивачем, спору щодо проживання дитини у них з відповідачем не має. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". Шлюб вони розривають вперше. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав. Не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 26 березня 2020 року уклали шлюб, який був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що було зроблено актовий запис під 21. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Подружжя проживає разом, але спільного господарства не ведуть, позивач має бажання розірвати шлюб та відповідач проти цього не заперечує. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу відповідач залишається на прізвищі [PERSON] . Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Позивачем при подачі позову було проведено оплату в сумі 992 грн. 40 коп., тому вказані витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved