Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що відповідач як батько не цікавиться та не виконує своїх батьківських обов`язків. Всі обов`язки щодо виховання та утримання дитини позивач взяла на себе. Дитина проживає разом з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та не надавав. Всі питання щодо виховання, утримання, оздоровлення, позивачкою вирішуються самостійно без участі відповідача. Окрім цього відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання останнім своїх обов`язків, вона не чинить. Доказом ухилення відповідача від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини до досягнення повноліття, є розрахунок заборгованості по несплаті аліментів, згідно якого загальна сума становить 20 788 гривень 29 копійок. Додатковою підставою для звернення до суду стала нотаріально посвідчена заява відповідача про відмову від батьківських прав на свого малолітнього сина [PERSON] . На підставі вище викладеного позивачка змушена звернутися до суду в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. 15.08.2022 року через канцелярію суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідного до якого вважають за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, повідомлена суду належним чином про час та місце слухання справи, надала заяву щодо слухання справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи будучі повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 2018 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2021 року, у зв`язку з чим Уколовій було змінено прізвище на дошлюбне - [PERSON] (а.с.13-14). Згідно довідки про розрахунок заборгованості по аліментам, складеної державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя МЮУ Саідовою Т.Ю., загальна сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.11.2022 року складає 20 788,29 гривень (а.с.15). Згідно нотаріально посвідченої заяви відповідача від 02.11.2021 року останній відмовляється від батьківських прав на свого малолітнього сина [PERSON] , просить суд розглядати справу без його участі (а.с.16). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] від 13.07.2022 року № 893/01-37/19.02, відповідно до якого встановлено, що батько [PERSON] , дитиною не цікавиться та не виконує свої батьківські обов`язки. Станом на 01.11.2021 рік заборгованість зі сплати аліментів складає 20 788, 29 гривень. Малолітній [PERSON] проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Житлово-побутові умови задовільні. У дитини є все необхідне для відпочинку та розвитку. Матір опікується сином, його розвитком, станом здоров`я, матеріально утримує. Своїм батьком [PERSON] вважає другого чоловіка матері.Відповідач відмовляється від батьківських прав на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що надав нотаріально засвідчену заяву.Все це свідчить про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене комісія з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, на підставі ст.ст.19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. Більш того відповідачем [PERSON] надана нотаріально посвідчену заяву відповідно до якої останній відмовляється від батьківських прав на свого малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням сина, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.

Outcome: approved