Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

28 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна. В огрунтування своєї позовної заяви позивачка зазначила, що 15 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, згідно з актовим записом № 819, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 09 березня 2021 року, згідно з Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2021 року по справі № 947/38435/20, між [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб. Рішення набрало законної сили За час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано: - 2-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв. м., загальною площею 74,1 кв. м., що підтверджується Свідоцтвом б/н про право власності, виданого 23.04.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі інвестиційного контракту від 12.04.2002 р. № Б5; додаткових угод від 17.04.2002 р. № 1, від 19.09.2002 р. № 2; акту прийому-передачі квартири, ринковою вартістю станом на час подачі позову 1579 554 (один мильон п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. - Легковий автомобіль INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN- код [NUMBER] ), що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , ринковою вартістю станом на час подачі позову 308 252 (триста вісім тисяч двісті п`ятдесят дві ) гри. 00 коп. - Легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VlN-код [NUMBER] ) ринковою вартістю станом на час подачі позову 459 147 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок сім ) грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) наступним чином: Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право особистої приватної власності на 1/2 частину 2-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв.м., загальною площею 74,1 кв.м., зареєстрованої КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.05.2003 р. за номером 152доп стр. 172 р 3358; Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право особистої приватної власності на легковий автомобіль INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN-код [NUMBER] ) Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошову компенсацію різниці між вартістю INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] та вартістю автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VIN-код [NUMBER] ) в розмирі 150 895 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) гривень, 00 коп. Після оплати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошової компенсації вартості частини автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VIN-код [NUMBER] ) залишити його в особистій приватній власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана судді Салтан Л.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2021 року відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року закрито підготовче првадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, доказів поважності пропуску судового засідання не надали. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представник надала заяву про слухання справи за її відсутності. В матеріалах справи наявний відзив, відповідно до якого просив задовольнити частково позовну вимогу стосовно поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: -визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на Ѕ частину 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв.м., загальною площею 74,1 кв.м., зареєстрованої КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.05.2003р. за номером 152доп стр.172р 3358; -визнати за [PERSON] (РНОК1II 1: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на 14 частину 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв.м., загальною площею 74,1 кв.м., зареєстрованої КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.05.2003р. за номером 152доп стр.172р 3358; -визнати за [PERSON] (РНОК1111: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN, модель - PASSAT, реєстраційний номер - [NUMBER] , 2015 року випуску ((VIN- [NUMBER] ); -визнати за [PERSON] (РНОК1111: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на легковий автомобіль INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN-код [NUMBER] ). В обгрунтування свого відзиву зазначає, що він не спростовує презумпцію сумісної власності подружжя на майно (об`єкти), що вказані в позові, однак заперечує проти виплати ним грошової компенсації позивачу, а саме різниці між вартістю INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] та вартістю автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , року випуску (VIN-код [NUMBER] ) в розмірі 150895 грн, 00 коп. та стягнення з відповідача судових витрат в сумі 41804 грн. 00 коп. Щодо поділу нерухомого майна, відповідач приймає зазначені позовні вимоги позивача, а саме визнає право особистої приватної власності за позивачем на Ѕ частину 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, що стосується поділу двох автомобілів, позивач припустився грубої помилки у визначенні грошової компенсації в сумі 150 895 (сто п`ятдесят вісімсот дев`яносто п`ять) гривень, 00 коп. Відповідач звертає увагу шановного суду на помилково визначену суму грошової компенсації позивачем, яка не відповідає вимогам ст.70 СК України у поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, та їх частки є рівними. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 15 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, згідно з актовим записом № 819, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 09 березня 2021 року, згідно з Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2021 року по справі № 947/38435/20, між [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб. Рішення набрало законної сили За час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано: 2-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв. м., загальною площею 74,1 кв. м., що підтверджується Свідоцтвом б/н про право власності, виданого 23.04.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі інвестиційного контракту від 12.04.2002 р. № Б5; додаткових угод від 17.04.2002 р. № 1, від 19.09.2002 р. № 2; акту прийому-передачі квартири. - Легковий автомобіль INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN- код [NUMBER] ), що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , - Легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VlN-код [NUMBER] ) Відповідно до статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно зі статтею 57 СК України, у редакції на час укладення сторонами шлюбу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У ч. 7 цієї статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. І саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (ч. 1 ст. 59 СК України). У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). У постановаі ВП ВС від 22.09.2020 № 214/6174/15-ц (14-114цс20) зроблено висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73). Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України видно, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Враховуючи те, що спірна квартира придбавалась у шлюбі та позов цій частині визнається відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині поділу спірної квартири. Що стосується вимог про поділ спірних автомобілів, суд зазначає наступне. Позивачка посилається на те, що ринкова вартість майна, а саме: - легкового автомобіля INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN- код [NUMBER] ), станом на час подачі позову становить - 308252 (триста вісім тисяч двісті п`ятдесят дві ) гри. 00 коп, відповідно до звіту від 27.04.2021 року. - легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VlN-код [NUMBER] ) станом на час подачі позову становить - 459147 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок сім ) грн. 00 коп. відповідно до звіту від 28.04.2021 року. Відповідно до висновку експерта Крутих Є.О. № 148-21 від 29.07.2021 року ринкова вартість легкового автомобіля INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] , 2011 року випуску (VIN- код [NUMBER] ) становить 279543,38 грн. Відповідно до висновку експерта Одеського НДЕКЦ МВС України від 01.07.2021 року № ЕД-19/116-21/10478-АВ, ринкова вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VlN-код [NUMBER] ) становить 391218,34 грн. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, на момент розгляду справи в суді сторони не вирішили питання про поділ майна, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано режим спільного майна стосовно автомобіля, тому з огляду на викладене, позивач набуває право на отримання компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду цивільної справи №755/2700/19. Суд досліджуючи надані стороною позивача звіти про оцінку спірних автомобілів не приймає їх виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. За ч. 6-8 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта). на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, вбачається, що наданий стороною відповідача в якості доказів звіт не відповідає вимогам, що пред`являються до висновку експерта та, відповідно, вимогам щодо допустимості доказів, визначеним ст. 78 ЦПК України, відповідно до якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наданих звітах не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 18.12.2019 року № 522/1029/18 Враховуючи викладене суд приймає в якості належних доказів висновки судових експертів Крутих Є.О. № 148-21 від 29.07.2021 року та Одеського НДЕКЦ МВС України від 01.07.2021 року № ЕД-19/116-21/10478-АВ. Стосовно вимоги про виплату грошової компенсації різниці між вартістю автомобілів, що належать подружжю, позивачем надано дві оцінки легкового автомобіля INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] . 2011 року випуску (VIN-код [NUMBER] ), результати якої різняться, так само різняться висновки щодо вартості автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р/н [NUMBER] , 2015 року випуску (VlN-код [NUMBER] ). Суд прийняв в якості належних доказів висновки судових експертів, проте позовну вимогу в цій частині не уточнено, а відтак у суду не має можливості встановити розмір компенсації, яку б просила позивач, відповідно до наданих висновків судових експертів, а суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог. Також, беручи до уваги загальний принцип загальності, який полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх заперечень чи вимог. Відповідно до висновку Верховного Суду у справі №917/1307/18 зазначається, що згідно з принципом змагальності саме позивач має довести розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності. Враховуючи те, що під час перебування у шлюбі між сторонами було встановлено фактичний порядок користування спірними автомобілями, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу спірних автомобілей підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на легковий автомобіль INFINITI модель G25, р/н [NUMBER] . 2011 року випуску (VIN-код [NUMBER] ) та визнання за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право особистої приватної власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN, модель - PASSAT, реєстраційний номер - [NUMBER] , 2015року випуску (VIN-код [NUMBER] ), без стягнення з відповідача грошової компенсації, оскільки в цій частині позовна заява позивачем не доведена належними та допустимими доказами. Судовий збір розподілено пропорційно між сторонами. Судовий збір сплачено позивачем в розмірі 11350 грн. Відповідачу необхідно сплатити на користь позивача 50% від його розміру.

Outcome: partial