Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

05.11.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди посилаючись на те, що 10.10.2019 року в м. Києві на вул. Влознесенський узвіз трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «GEELY MK CROSS, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «AUDI А6», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача. Винним в ДТП за рішенням суду, визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в ПрАТ «УПСК». 20.03.2020 року ПрАТ «УПСК» здійснила виплату позивачу в сумі 7163,25 грн, страхового відшкодування. В подальшому [PERSON] замовила проведення незалежного експертного дослідження в ФОП [PERSON] . Відповідно до Звіту від 12.02.2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу автомобілем «AUDI А6», р.н. [NUMBER] становить 23268,28 грн, де вартість відновлювального ремонту становить 11634,14 грн, величина втрати товарної вартості 11634,14 грн. 15.04.2021 року звіт був актуалізований. Відповідно до актуалізованого звіту, станом на 15.04.2021 року вартість матеріального збитку становить 31803,96 грн, де вартість відновлювального ремонту становить 15901,98 грн, величина втрати товарної вартості 15901,98 грн. Відповідачем в добровільному порядку розмір витрат не відшкодувано, що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 року позовну заяву [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без руху. 02.12.2021 року, через канцелярію суду, надійшла письмова заява від представника позивача на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2021 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 28.12.2021 року на електронну пошту суду відповідач [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву в якому проти заявленої суми у позовній заяві заперечував в повному обсязі. Зазначивши, що ним не заперечуються обставини викладені позивачем в позовній заяві, зокрема, що 10.10.2019 року дійсно відбулась ДТП, в якого його визнано винним, виплату його страховою компанією позивачу 7163,25 грн шкоди внаслідок ДТП. В подальшому ФОП [PERSON] , складено Звіт, який 15.04.2021 року актуалізований, за яким вартість матеріального збитку становить 31803,96 грн. Разом з тим, як зазначає відповідач огляд автомобіля «AUDI А6», р.н. [NUMBER] був проведений в його відсутність. Фото яке додано до Акту огляду від 04.02.2020 року є темним, на фото неможливо встановити яку саме частину автомобіля оглядав [PERSON] . Таким чином, акт огляду автомобіля є неналежним доказом по справі. Крім того, позивачем у позові визначено розмір страхового відшкодування не як розмір матеріального збитку, а як суму відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля на час ДТП. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2021 року зобов`язано керівника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надати до суду, належним чином завірені усі матеріали (протокол огляду автомобіля, висновок експерта, рахунок-фактури) та документи що підтверджують розмір збитку які були подані [PERSON] для страхової виплати 20.03.2020 року у розмірі 7163,25 грн, як власнику автомобіля, марки «AUDI A6», д.н.з. [NUMBER] по подіям ДТП від 10.10.2019 року, за участю власника авто марки «GEELY MK CROSS», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , страховий Поліс АМ/8128746. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 26.05.2022 року представник позивача надіслав на адресу суду заяву в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 31447,00 грн, що складаються з: судовий збір 908,00 грн, професійна правнича допомога 26400,00 грн, експертиза 4000,00 грн, поштові витрати 139,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути у відсутність сторони позивача. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 10.10.2019 року близько 10 год. 20 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «GEELY MK CROSS», р.н. [NUMBER] по вул. Вознесенський Узвіз, буд. 22В в м. Києві, при перестроюванні не надав дорогу транспортним засобам, що рухались в попутному напрямку з правої сторони, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «AUDI А6», р.н. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 б, 10.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «GEELY MK CROSS», була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до полісу № АМ/8128746, термін дії якого з 25.10.2018 року по 24.10.2019 року. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 14-D/66/5 від 22.02.2020 року складений ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку завдано власнику майну «AUDI А6», р.н. [NUMBER] , 2015 року випуску внаслідок ДТП, складає 8595,90грн, в тому числі 382,65 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових. ПрАТ «УПСК» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/005/000/20/0067 від 17.03.20 року в розмірі 7163,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 10537 від 20.03.2020 року та 1050,00 грн страхового відшкодування згідно полісу № АМ/8128746 від 24.10.2018 року (платіжне доручення № 16632 від 21.07.2021 року). В подальшому [PERSON] замовила проведення незалежного експертного дослідження у ФОП [PERSON] . Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 03/02/20 від 12.02.2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу «AUDI А6», р.н. [NUMBER] становить 23268,28 грн, де вартість відновлювального ремонту становить 11634,14 грн, величина втрати товарної вартості - 11634,14 грн. 15.04.2021 року Звіт був актуалізований. Відповідно до актуалізованого Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 03/02/20 від 15.04.2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу «AUDI А6», р.н. [NUMBER] становить 31803,96 грн, де вартість відновлювального ремонту становить 15901,98 грн, величина втрати товарної вартості - 15901,98 грн. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства\~юстиції України,\~Фонду державного\~майна України\~від 24\~листопада 2003\~року №\~142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 року по справі №359/2309/17. За наслідком викладеного, суд приходить до висновку, що у страховика відповідача не настав обов`язок з відшкодування в рамках страхового відшкодування коштів величини втрати товарної вартості, належного позивачеві автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, що складає 15901,98 грн. При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди позивачеві, що відшкодування коштів величини втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 15901,98 грн, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення вартості проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3500 грн, суд зазначає наступне. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 31447,00 грн, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За умовами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2019 року між адвокатом Луценко Юрієм Володимировичем та позивачем [PERSON] був укладений договір № 10/10/0019-ц про надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано суду акт № 1-19/02/2022/381/4011/21 виконаних робіт за договором № 110/10/0019-ц про надання правничої допомоги, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт та їх ціна. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за об`єм робіт становить 26400,00 грн., що складається з: консультація, кількість витраченого часу становить одна година, вартість 1000,00 грн, отримання рішення (постанова Шевч. суду м. Києва справа № 761/41525/19, вартість 1000 грн, складання документів та участь у суді: позовна заява, кількість витраченого часу становить три години, вартість 5400 грн, заява-вимога від 21.03.20 р., 1 шт. вартість 500 грн, заява відеоконференція 5 шт., вартість 500 грн, участю у судовому засіданні від 28.12.21, 26.01.22, 14.02.22, кількість 2 години кожне, вартість 6000 грн, кожне. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує обсяг фактично наданої правничої допомоги адвокатом, пов`язаної з розглядом цивільної справи, виходячи з акту виконаних робіт від 19.02.2022 року та приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6900,00 грн, а саме: за консультацію 1000 грн, складання позовної заяви 5400 грн та складання заяви-вимоги від 21.03.20 року 500 грн. Крім того, суд вважає, частково стягнути з відповідача на користь позивача витрати за участь представника позивача в судових засідання в розмірі 500 грн, оскільки за участь у судових засіданнях 28.12.21, 26.01.2022, 14.02.22, адвокатом заявлено по дві години витраченого часу за кожне засідання, вартість якого 6000 грн, кожне. Разом з тим, судове засідання 28.12.2021 року тривало 7 хв., 26.01.2022 року 3 хв., 14.02.2022 року - 3 хв. та проводились за клопотанням представника позивача в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Що стосується витрат за послуги з отримання рішення (постанови Шевченківського суду м. Києва справа № 761/41525/19), належних доказів, що адвокат самостійно звертався з відповідною заявою до суду матеріали справи не містять, складання заяви про проведення відеоконференції, поштових витрат на суму 139,00 грн, не відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим, в цій частині заяви про судові витрати слід відмовити. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що представник позивача у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір не перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7400,00 грн. Також, з врахуванням приписів пункту другого ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка регламентує, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, у звязку з чим суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення експертизи в розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial