Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

11.07.2022 в провадження Вінницького районного суду Вінницької області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 07.07.2022 надійшла вищевказана цивільна справа для розгляду. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] мотивують тим, що вони є, відповідно, матір`ю та бабою відповідача [PERSON] . Вони являються пенсіонерами та проживають за рахунок пенсійних виплат, які є мінімальними. [PERSON] з 30.09.2021 звільнено з посади медичної сестри психоневрологічного диспансерного відділення КНП Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради за п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату працівників), єдиним джерелом її доходів є пенсія, якої на життя не вистачає. Окрім того, вона, [PERSON] , здійснює догляд за бабою [PERSON] (бабою відповідача), яка є інвалідом ІІ групи та з жовтня 2021 року потребує постійного стороннього догляду, оскільки сама не взмозі повноцінно пересуватися, готувати собі їжу та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не здатна до сам обслуговування, потребує постійного медикаментозного лікування, догляду та піклування, що потребує постійних матеріальних затрат та часу. Її пенсії на догляд та лікування категорично не вистачає. [PERSON] є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, має ряд захворювань, а саме: дисциркуляторну атеросклеротичну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. кохлеовестибулярний синдром, атаксія, когнітивні розлади помірного ступеня, стійкий церебростенічний синдром. Залишкові явища перенесеного ГПМК (1986 р.) за ішемічним типом в басейні ЛСМА у вигляді помірної правобічної недостатності. Розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом. ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Атеросклеротичний міокардіосклероз. Склероз аорти. СН І-ІІ Аст. Сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. Хронічний пієлонефрит, стадія латентного запалення. Киста лівої нирки. Фібропапілома шкіри спини. Незріла катаракта обох очей. Поверхневий коліт. Лікування наведених хвороб потребує постійного медикаментозного втручання. [PERSON] є, відповідно, їхнім сином та онуком, з 2014 року офіційно працює у Вінницькому міському суді Вінницької області та отримує достатнього рівня дохід для сплати аліментів (утримання), як на користь матері [PERSON] , так і на користь баби [PERSON] , кредитних зобов`язань не має, та хоча допомагає їм матеріально, однак з метою отримання правової визначеності та стабільності в отримуваній від нього допомозі, бажають стягнути з нього аліменти на свою користь. Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер у 1994 році та з того часу [PERSON] проживала одиноко. Вони, позивачі, є непрацездатними, потребують матеріальної допомоги та утримання від відповідача [PERSON] . Тому просять стягнути з відповідача на їхню користь аліменти в розмірі по 1/4 частці на кожну від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, та довічно; судові витрати віднести за рахунок держави. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання 15.08.2022 сторони по справі не з`явилися, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце проведення судового розгляду. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшла спільна заява про розгляд справи у відсутність позивачів, оскільки вони на даний час проживають в с. Кальнишівка, Тиврівського району Вінницької області, позов підтримують та просять його задовольнити. Від відповідача [PERSON] також надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 15.08.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позиції сторін по справі, викладені ними в поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що позивач [PERSON] являється матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 25.05.1985; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 18.05.1975; копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 17.07.1992; копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10.11.2005 (а.с. 5, 6, 7, 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 03.07.1957, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно з копією наказу Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 199-к від 20.09.2021, [PERSON] , сестру медичну (для надання соціальної допомоги) психоневрологічного диспансерного відділення звільнено з 30 вересня 2021 року у зв`язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги (а.с. 10). Відповідно до копії посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , 1932 року народження, являється інвалідом ІІ групи (а.с. 11). З копії виписки з історії хвороби № 318 убачається, що [PERSON] , [INFO] , з 25.01.2010 до 12.02.2010 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні у Тиврів РТМО з основним діагнозом дисциркуляторна атеросклеротична енцефалопатія ІІ-ІІІ ст., кохлеовестибулярний синдром, атаксія, когнітивні розлади помірного ступеню, стійкий церебростенічний синдром. Залишкові явища перенесеного ГПМК (1986 р.) за ішемічним типом в басейні ЛСМА у вигляді помірної правобічної недостатності; супутній діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом. ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Атеросклеротичний міокардіосклероз. Склероз аорти. СН І-ІІ Аст. Сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. Хронічний пієлонефрит, стадія латентного запалення. Киста лівої нирки. Фібропапілома шкіри спини. Незріла катаракта обох очей. Поверхневий коліт. Менопауза. Рекомендовано: нагляд невролога, терапевта, окуліста, уролога, прийом ліків протягом 2-3 міс. (а.с. 12). Згідно з копією довідки від 03.06.2022, виданої відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації в Вінницькій області від 03.06.2022 за № 4-35/0120, [PERSON] з 20 листопада 2014 року працює суддею Вінницького міського суду Вінницької області та його дохід з грудня 2021 року до травня 2022 року становив 611319,85 грн (а.с. 16). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19. Тому судом ухвалено про відмову у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову і продовжено судовий розгляд з таких підстав. Так, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька; 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. З огляду на вищевикладене убачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. За визначенням, наведеним у частині третій статті 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Як установлено судом, позивачем [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що її матеріальне становище є скрутним, не доведено недостатності доходів позивача [PERSON] для проживання. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи, матеріали справи не містять. Позивачем [PERSON] не доведено, що у неї відсутні інші діти, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів. Крім того, суд бере до уваги можливість [PERSON] одержання утримання від чоловіка [PERSON] , з яким вона перебуває у шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.11.2005. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Статтею 266 СК України визначено, що повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. Виходячи з аналізу норм вказаної статті, обов`язок повнолітніх онуків по утриманню баби, діда наступає за наявності кількох умов, а саме: наявність спорідненості по прямій низхідній лінії, потреба в матеріальній допомозі особи та відсутність у неї інших осіб, які могли б надавати їй допомогу, а також матеріальна спроможність онуків надавати таку допомогу. При цьому законодавець вказує, що аліментні зобов`язання можуть бути лише за наявності всіх умов, відсутність хоча б однієї умови може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Стороною позивача [PERSON] недоведено наявність спорідненості по прямій низхідній лінії з відповідачем [PERSON] , оскільки з наданих суду копій документів не вбачається, що [PERSON] являється бабою [PERSON] , так як дані документи містять протиріччя в зазначенні прізвищ, а саме: матір`ю відповідача [PERSON] являється [PERSON] , а дочкою [PERSON] являється [PERSON] . Будь-яких інших доказів на підтвердження факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не надано. У зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, враховуючи надані сторонами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed