Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просить стягнути солідарно\~з [PERSON] \~та [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~заборгованість за\~договором позики\~від 12.04.2014\~року у\~сумі 28500\~євро.\~Судові витрати\~покласти на\~відповідачів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.04.2014 року [PERSON] та її донька [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, на підтвердження укладення [PERSON] надали розписку. Відповідно до умов договору, [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] отримала від позивачки грошові кошти в сумі 28500 євро. У 2014 році відповідачами було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.03.2020 року шлюб між відповідачами розірвано. 04.03.2020 року позивачкою скеровано вимогу повернути грошові кошти, однак свої зобов`язання за договором позики щодо повернення отриманих грошових [PERSON] не виконала і станом на день подання позову, повідомили, що автомобіль використовується [PERSON] . Ціна позову становить 28500 евро X 28,79 (курс НБУ станом на 11.03.2020 = 820515 гривень). Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають витрати по сплаті судового збору в розмірі 8205,15 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень. В подальшому, 11.08.2020 року позивачкою подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та повернення надлишково сплаченого судового збору. В обґрунтування заяви зазначає, що станом на 11.08.2020 року відповідачами повернуто позивачці 750\~000, 00 грн. Таким чином, сума боргу відповідачів становить на даний момент 70\~515, 00 грн. Відтак в порядку ст.49 ЦПК України просить стягнути з відповідачів 70\~515, 00 грн. Крім того, при поданні позовної заяви позивачка сплатила судовий збір в розмірі 8\~205, 15 грн. На даний момент, ціна позову становить 70\~515, 00 грн., але не менше 840, 80 грн. Отже, поверненню підлягає судовий збір в розмірі 8\~205, 15 грн.-840, 80 грн. = 7\~364, 35 грн. Відповідачі рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. Відзив на позов відповідачами не подано та жодних клопотань не заявлено. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше та відповідачем не подано відзиву у встановлений судом строк. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов до наступного висновку. 12.04.2014 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] , [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] , отримала від позивачки грошові кошти в сумі 28500 євро. Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 28500 євро. Факт одержання грошей підтверджується розпискою власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві на першу вимогу. При винесенні рішення суд керується наступним. За правилами цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України). Поняття позикових відносини і договору позики визначаються нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження своїх доводів і вимог позивачем надано власноручно написану відповідачем розписку, в якій останній підтверджував факт отримання позики із зобов`язанням повернення на першу вимогу. Таким чином, суд вважає, що розписка є достатніми належними доказами, що підтверджують боргове зобов`язання відповідача в сумі 28500 євро. Стаття 11 ЦК Ураїни передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договорита іншіправочини. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 119 ЦПК України підстави позову\~це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Як вбачається зі змісту позовної заяви\~позивач\~ підставою своїх вимог визначає саме розписку. Відповідно до п.7 Договору позики у разі, якщо позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, звернувшись до суду. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18. З огляду на вищевказане,

Outcome: approved