Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада, в якому з урахуванням уточнень просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користування земельною ділянкою загального користування площею 17,14 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою - (камінного-цементного паркана) та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 400 м2 т.т. (4 сотих). По сусідству у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач - [PERSON] , який є власником будинку та земельної ділянки. В травні 2021 року позивач звернувся з пропозицією до відповідача про можливість сумісного будівництва паркану між їхніми земельними ділянками - довжиною в 17.07м.п., однак відповідач відповів, що йому потрібен деякий час, і вирішення питання в сім`ї та підготовитися до сумісного будівництва. В липні 2021 року відповідач довідався, що позивача не має дома, самостійно установив паркан, без участі позивача та порушив його право. При встановленні паркану відповідач незаконно захопив частину земельної ділянки, довжиною 17.07м.п та шириною 1.02м.п., що дорівнює 7.14 кв.м. Незважаючи на постійні вимоги позивача до відповідача, і як в приватній бесіді та і по телефону, щодо звільнення земельної ділянки від елементів благоустрою (ПАРКАНА) та його демонтажу - не якого успіху не було досягнуто. Відповідне будівництво з боку відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування за адресою: [ADDRESS] , які полягають в неможливості: обслуговуванні та ремонті при домових споруд. Цими незаконними діями відповідач фактично на свій власний розсуд, без відповідних дозвільних документів, змінив функціональне призначення земельної ділянки позивача загального користування: напроти своєї садиби. 26.01.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Аніщенко К.М. подано відзив на позовну заяву в якому вона просить у задоволені позову відмовити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] правничу допомогу у розмірі 18 000, 00 грн. В обґрунтування відзиву представник відповідача [PERSON] адвокат Аніщенко К.М. зазначає, що 12.04.2019 року [PERSON] набув права власності на земельну ділянку, площею 0,0391 га. вид користування: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:055:0005 та житловий будинок літ. "А-1", що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після купівлі будинку та земельної ділянки, продавцем відповідачу було передано технічний паспорт виготовлений 19.02.2019 року. Крім того, з метою пересвідчитись у точності замірів земельної ділянки на замовлення відповідача, у січні 2022 року ТОВ "ГИС-Консалтин" було виготовлено топографічну геодезичну зйомку території домоволодіння яке належить відповідачу. Відповідно до вказаного топографічного-геодезичного знімку, відповідач не порушив права позивача, а лише встановив паркан відповідно до меж своєї земельної ділянки. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем не додані докази щодо статусу земельної ділянки під домоволодінням [ADDRESS] , її формування із визначенням площі, меж, присвоєння кадастрового номера та внесення інформації та реєстрації у Державному земельному кадастрі, державної реєстрації права власності чи права постійного користування або права оренди. Також останнім суду не подані докази щодо встановлення межі (у встановлення порядку) між домоволодіння. Позивачем не додано до суду доказів, того, що фотознімки, які долучені до позовної заяви, мають пряме відношення до домоволодіння позивача та/або відповідача, та вказані фотознімки хоча б якимось чином підтверджують обставини викладені позивачем у позовній заяві. 09.02.2022 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що позивачем подані докази щодо статусу земельної ділянки під домоволодінням по [ADDRESS] , а також додані всі документи. Оригінали фотокарток представлені до суду. Також, позивач вважає, що замовлення та виготовлення відповідачем у січні 2022 року топографічно-геодезичну зйомку території домоволодіння [ADDRESS] недійсним, тому що зйомка зроблена по факту установки незаконного паркану. Технічний паспорт зроблений по факту незаконного паркану. 16.02.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Аніщенко К.М. подано заперечення на відповідь на відзив в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечення представник відповідача [PERSON] адвокат Аніщенко К.М. зазначає, що відповідач не повинен був погоджувати з позивачем межі земельної ділянки оскільки, відповідач придбав будинок та земельну ділянку із визначеними межами та кадастровим номером. Також, зазначає, що право власності позивача на його ділянку не зареєстровано відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Аніщенко К.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Окрім того представником третьої особи Харківської міської ради Швидким О.В. надано до суду письмове пояснення по справі в якому він зазначає, що позов подано передчасно та просить відмовити в задоволені позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 14.09.2010 року реєстровий № 54024 власниками будинку є [PERSON] у розмір частки власності 1/2 + 1/6, [PERSON] у розмірі розмір частки 1/6+1/6. Відповідно до копії рішення від 19.03.1985 року № 4021 про затвердження акта приймання в експлуатацію будинку по [ADDRESS] було затверджено акт приймання будинку житловою площею 25,20 м2, загальною площею 48.50 м2 по [ADDRESS] на і`мя [PERSON] та зобов`язати [PERSON] оформити техдокументацію в ГорБТИ. Зі світлин наданих позивачем до матеріалів справи вбачається паркан без прив`язки до місця зйомки. В копії листа наданого директором Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради Оберемок О.М. від 07.07.2021 року № 5416/0410/21 на адресу [PERSON] зазначено, що технічна документація та технічний паспорт за адресом: [ADDRESS] , станом на обстеження на 14.10.2010 Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської рад, виконано вірно, та відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773, з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 12.04.2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 1818 та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163399605 від 12.04.2019 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок літ. "А-1", з надвірними будівлями, земельну ділянку, площею 0.0391 га, вид використання: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:055:0005, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику с правах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім`ї. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно п.п. г, е, ч.1. ст. 96 ЗК України, землекористувачі також зобов`язані: - не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; - дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; Відповідно до змісту ч. 1 ст.103, ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наявності спірних елементів благоустрою - (камінного-цементного паркана) та взагалі порушення його права користування земельною ділянкою загального користування площею 17,14 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . З клопотаннями про проведення експертиз сторони до суду не звертались. Отже позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 17,14 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою - (камінного-цементного паркана) задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Щодо розподілу судових витрат, то представник відповідача [PERSON] - адвокат Аніщенко К.М. подала заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 31.08.2022 року о 10-30 та встановити відповідачу [PERSON] строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed