Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська міська рада, Державний реєстратор Виноградівської міської ради про визнання незаконним рішення Виноградівської міської ради від 28.09.2021р. №522, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та виключення запису про земельну ділянку із Державного земельного кадастру. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 січня 2009 року, рішенням 19-ї сесії V скликання Фанчиківської сільської ради за №129 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для передачі увласність для ведення особистого селянського господарства», позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в межах села Тросник, контур № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,06 га. з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. На зазначеній земельній ділянці розміщений об`єкт майнового паю, виділеного позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК №029717 від 30.01.2019 року. Зважаючи на наявність рішення сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивачем такий було замовлено в ФОП [PERSON] , та сільською радою (до проведення адміністративно-територіальної реформи) нараховувався, а позивачем з урахуванням розміщення на земельній ділянці належного позивачу об`єкту, сплачувався земельний податок за користування землею. Про наявність майнового об`єкту підтвердженого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на спірній земельній ділянці були обізнані відповідач, землевпорядна організація ФОП [PERSON] , Виноградівська міська рада. Так, на запит адвоката Продан О.В., Виноградівською міською радою було надано копію проекту рішення Виноградівської міської ради в якому зазначено про заяву [PERSON] з доданими матеріалами, в т.ч. свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Цим проектом рішення, депутатам пропонувалось відкласти розгляд заяви відповідача [PERSON] , направити проект землеустрою на перевірку щодо відповідності ст. 28 Закону України «Про землеустрій», а повторний розгляд питання здійснити після отримання акту перевірки від Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Крім цього документу, було надано витяг з протоколу пленарного засідання від 28.09.2021 року та належним чином посвідчену копію рішення №522 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] ». Таке рішення позивач вважає незаконним, так як переданою відповідачу земельною ділянкою з кадастровим номером 2121285300:07:001:0046, площею 1,8321 га за адресою [ADDRESS] повністю охоплена земельна ділянка площею 0,06 га, на якій розміщені належні позивачу майнові об`єкти, та якими він користувався, сплачуючи плату за землю, зазначає, що\~ позивачем значно раніше було отримано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянка площею 0,06 га. в\~ контурі 393 в с.Тросник. Позивач [PERSON] та його представник адвокат О.В.Продан в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат В.В.Крайняй в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог заявленого позову з тих підстав, що у позивача відсутні належні докази, якими він обгрунтовує заявлений ним позов як в частині наявності нього об`єкта нерухомого майна, згідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства так і обґрунтованості вимог в частині належності йому земельної ділянки площею 0,06 га, а відтак просили суд у задоволенні заявленого позову відмовити. Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак на адресу суду направив письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що Виноградівська міська раді приймаючи оскаржуване рішення, діяла виключно в межах своєї компетенції, а тому вважає прийняте нею оскаржуване рішення законним. Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний реєстратор Виноградівської міської ради Корнієнко Т.В., будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, клопотань та заяв на адресу суду не надсилала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. 23 січня 2009 року, рішенням 19-ї сесії V скликання Фанчиківської сільської ради за №129 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для передачі увласність для ведення особистого селянського господарства», позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в межах села Тросник, контур № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,06 га. з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. На зазначеній земельній ділянці розміщений об`єкт майнового паю, виділеного позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК №029717 від 30.01.2019 року. Територія вказаної земельної ділянки повністю огороджена та використовується для обслуговування розміщених на ній споруд позивача [PERSON] . Зважаючи на наявність рішення сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивачем такий було замовлено в ФОП [PERSON] , та сільською радою (до проведення адміністративно-територіальної реформи) нараховувався, а позивачем з урахуванням розміщення на земельній ділянці належного позивачу об`єкту, сплачувався земельний податок за користування землею. Про наявність майнового об`єкту підтвердженого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на спірній земельній ділянці були обізнані відповідач, землевпорядна організація ФОП [PERSON] , Виноградівська міська рада. Так, на запит адвоката Продан О.В., Виноградівською міською радою було надано копію проекту рішення Виноградівської міської ради в якому зазначено про заяву [PERSON] з доданими матеріалами, в т.ч. свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Цим проектом рішення, депутатам пропонувалось відкласти розгляд заяви відповідача [PERSON] , направити проект землеустрою на перевірку щодо відповідності ст. 28 Закону України «Про землеустрій», а повторний розгляд питання здійснити після отримання акту перевірки від Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Крім цього документу, було надано витяг з протоколу пленарного засідання від 28.09.2021 року та належним чином посвідчену копію рішення №522 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] ». Згідно із ситуаційним планом земельної ділянки гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що міститься на 21 арк. Проекту землеустрою, вищезазначена спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, однак є землею господарського двору. Слід зауважити, що сільськогосподарські двори - це землі під будівлями і дворами (не сільськогосподарські угіддя), які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва або іншого сільськогосподарського призначення і відповідно до норм чинного законодавства надаються громадянам або юридичним особам в користування на умовах оренди, що підтверджується листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.03.2009 р. за №14-22-7/2619. Згідно із нормами Земельного кодексу України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченим цим кодексом. Відповідно до ч.2 ст.22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Частина 3 статті 22 Земельного кодексу України вказує, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Законодавець, використовуючи словосполучення „передаються у власність" передбачив різні підстави отримання у власність земельної ділянки: як на підставі рішень органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади в порядку безоплатної приватизації, так і шляхом укладення цивільно-правової угоди тощо. Землі, які розміщені під господарськими будівлями і дворами є землями для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Колишні колективні сільськогосподарські підприємства використовували земельні ділянки під будівлями та спорудами ферми для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку (ведення сільського господарства, тваринництво та ін.), приміщення двору було функціонально підлаштовано під таку діяльність. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Інд.№ 117877217 від 21.03.2018 року відповідач [PERSON] набув право власності на виробничий будинок табакосушарки бригади №1, загальною площею 980, 8 кв.м., рік побудови - 1971 за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Виноградівського районного суду від 08.02.2018 р. винесеного у справі № 299/3922/17. Зазначеним рішенням суду встановлено такі обставини: "Набуття майнових прав здійснювалося позивачем з метою оформлення права власності на нерухоме майно (будівля табакосушарки бригади №1), яке входило до пайового фонду КАПТП «Іскра» та перебуває в користуванні позивача. Згідно запису №127 рахунку бухгалтерського обліку 01 (основні засоби, будівлі) скоригована залишкова вартість табакосушарки бригади №1 складає 11076 гривень. 12.01.2000 року, КАПТП «Іскра» було реорганізовано в ПСП «Фанчиківське», яке виступило правонаступником сільськогосподарського підприємства. Однак 19.05.2016 року діяльність юридичної особи ПСП «Фанчиківське» (код ЄДРПОУ 03747550) була припинена у результаті визнання її банкрутом. Справа №5008/53/2012 за заявою Управління Пенсійного фонду у Виноградівському районі «Про визнання ПСП «Фанчиківське» банкрутом розглядалася Господарським судом Закарпатської області. Правонаступник у ПСП «Фанчиківське» відсутній. В ухвалі Господарського суду Закарпатської області від 11/11.2013 року у згаданій справі №5008/53/2012 міститься інформація про вирішення ліквідатором ОСОБА5 питання розпаювання майна колгоспу «Іскра», правонаступником якого було ПСП «[PERSON]. 17.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Відділу державної реєстрам [PERSON] міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щод виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю табакосушарю Рішенням від 23.10.2017 року №37713678 розгляд вказаної заяви був зупинений, рішенням державного реєстратора від 23.11.2017 року №38296564 позивачу відмовлено державній реєстрації права власності з мотивів відсутності рішення колективного сільськогосподарського підприємства (його правонаступника) про виділення майна в натурі та акту приймання-передачі нерухомого майна. Отже, очевидним є те, що майно позивача набуте ним на підставі рішення суду розміщене на землях господарського двору". «Класифікація видів цільового призначення земель», затверджена наказом Держкомзему №548 від 23.07.2010 року та зареєстрована в Мін`юсті 01.11.2010 за №1011/18306 (далі - КВЦПЗ) визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Згідно Розділу II КВЦПЗ така категорія земель як «землі сільськогосподарського призначення» складається із земель з такими цільовими призначеннями, як: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для ведення фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства тощо. Отже, такі цільові призначення земельних ділянок як: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення особистого селянського господарства розрізняються у земельному законодавстві та є різні за своїм змістом і правовою природою. В свою чергу перелік варіантів цільового призначення земельних ділянок, які передаються в порядку безоплатної приватизації визначено в ст.121 Земельного кодексу України «Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам». Серед даного переліку відсутня земельна ділянка з таким цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Беручи до уваги зазначене, земельна ділянка на якій розміщенні господарські двори не може бути отримана в порядку безоплатної приватизації. В зв`язку з цим і не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, який встановлений ст. 118 ЗК України. Водночас, частиною 2 статті 120 ЗК України передбачає, що якщо будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, враховуючи вищенаведене, земельні ділянки на яких розміщені господарські будівлі та споруди (не сільськогосподарські угіддя), які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва або іншого сільськогосподарського призначення і відповідно до норм чинного законодавства можуть надаватись громадянам або юридичним особам виключно в користування на умовах оренди. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Пунктом другим частини першої ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частин шостої - одинадцятої ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Нормами частин 4-7 ст. 186-1 ЗК України визначено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 29.09.2020 року в справі №688/2908/16-ц, суд дійшов висновку, що в справах даної категорії щодо надання оцінки діям органів місцевого самоврядування при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, слід надавати оцінку такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, обов`язок діяти добросовісно покладається на обидві сторони. Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. При цьому, в справі №688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам. Разом із цим, відповідач [PERSON] звернувся із заявою до Виноградівської міської ради 11.05.2021 pоку, а вже 03.06.2021 року отримав дозвіл на розробку землеустрою рішенням №24 від 03.06.2021 року, тобто пізніше, ніж позивач. При цьому позивачем [PERSON] , значно раніше було подано заяву та отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою лише на 0,06 га, на яких розміщений його майновий пай. Однак аналізуючи добросовісність поведінки відповідача при проходженні процедури оформлення земельної ділянки у власність з боку Виноградівської міської ради та відповідача не наведено жодних мотивів рішення: - яким чином міською радою віддано перевагу одній фізичній особі - відповідачу [PERSON] , порівняно із позивачем [PERSON] , при тому, що позивачем виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлено раніше, а площа земельної ділянки (0,06 га) в порівнянні з тією, на яку надано дозвіл відповідачу (1,8585 га) є неспівмірною. Відтак відсутні підстави вважати, що відповідачами процедура надання земельної ділянки у власність проведена у законний спосіб, добросовісно та прозоро, в тому числі без порушення прав інших осіб, які також мали правомірне очікування на оформлення прав на дану земельну ділянку. Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. В даному випадку належним способом захисту порушеного права власності є визнання незаконним та скасування рішення Виноградівської міської ради №522 від 28.09.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] » та скасування запису про державну реєстрацію права власності № 60891820 від 12.10.2021 на земельну ділянку загальною площею 1,8321 га (кадастровий номер земельної ділянки - 2121285300:07:001:0046) за адресою [ADDRESS] за [PERSON] . Разом із тим, порядок скасування запису про державну реєстрацію, відновлення попереднього запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або повернення земельної ділянки до комунальної власності вирішується відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . Зокрема, абз.2 ч.З ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судові витати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимог та

Outcome: approved