Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (за первісним позовом - «Позивач») звернувся з позовом до [PERSON] (за первісним позовом - «Відповідач»), третя особа Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. З 2012 року він проживав з Відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Восени 2016 року у Позивача виникла суперечка з Відповідачем та він звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання старшого їх сина - [PERSON] , [INFO] . 31.10.2016 року рішенням суду визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком - Позивачем. На даний час сторони проживають окремо, Позивач разом з синами мешкають за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач, з червня 2021 року, разом з дочкою проживають в місті Біла Церква. Враховуючи те, що сторони не можуть дійти домовленості щодо місця проживання їх малолітніх дітей, Позивач вимушений звернутися до суду та просить визначити місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] разом з Позивачем за адресою: [ADDRESS] . 11.01.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 82). 02.02.2022 року на адресу суду надійшли матеріали зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якій зазначено клопотання про прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним позовом (т.1 а.с.117-124). У зустрічному позові [PERSON] посилається на наступні обставини. З 25.06.2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з Позивачем. Від шлюбу вони мають трьох малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . З 2013 року вона фактично проживала на території [ADDRESS] із родиною. Після чергової сварки, 02.04.2021 року, Позивач вигнав її разом з їхніми дітьми за адресою місця їх реєстрації у місті Біла Церква. Її син [PERSON] навчався у 3-А класі опорного закладу освіти «Немішаївській спеціалізований заклад загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів - заклад загальної середньої освіти І-ІІІ», а [PERSON] навчався у 1-Б класі цього ж навчального закладу У період з 05.04.2021 року по 16.04.2021 року навчання відбувалось періодично дистанційно. Враховуючи, що з 19.04.2021 року в навчальному закладі була відновлена очна форма навчання, а також те, що до кінця навчального року в школі лишалося менше двох тижні, сини за взаємною згодою сторін, переїхали тимчасово за місцем проживання їх батька. Дочка [PERSON] залишилася проживати з Відповідачем. Після закінчення навчального року, Відповідач в порушення їхніх домовленостей, щодо місця проживання дітей, повідомив Відповідачу, що сини залишаються проживати разом з ним, а також те, що він відбере у неї ще і дочку. З цього часу сини проживають з Відповідачем. Зазначає, що неодноразово телефонувала Позивачу і намагалася мирним шляхом повернути синів. Вчинки Позивача не тільки порушують її права як матері, а і в першу чергу порушують права та суперечать інтересам їхніх дітей. Просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . 18.04.2022 року ухвалою суду було прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом та відкладено підготовче судове засідання (т.1 а.с.208-209). 11.05.2022 року на адресу суду від Позивача за основним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення Відповідачу за основним позовом. У відзиві той зазначив, що Позивач повністю заперечує проти задоволення зустрічного позову та просив відмовити у його задоволенні (т.1 а.с.217-221). 21.06.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та постановлено призначити справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.6-7). 03.08.2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника Відповідача за первісним позовом про участь Відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2 а.с.20-21). 03.08.2022 року у судовому засіданні Позивач [PERSON] свій позов підтримав. Пояснив, що з червня 2021 року дочка проживає з Відповідачем, а сини проживають разом з ним. 24.02.2022 року він з синами залишив своє місце проживання у смт.Немішаєве Бучанського району. На той час Відповідач вже проживала у місті Біла Церква разом з донькою протягом приблизно 7-8 місяців. 24.02.2022 року він вивіз своїх синів за кордон у місто Бургас, Республіка Болгарія, де вони закінчили четвертий та другий класи. Після закінчення школи, вони разом з ним 27.06.2022 року повернулися до смт.Немішаєве Бучанського району, до будинку, який є власністю його мами. Цей населений пункт був цілий місяць під окупацією і будинок був зруйнований танковим залпом. Тому він з синами стали проживати в другому будинку, який також належить його матері. Мати ж проживає у третьому будинку, який також є її власністю, та іноді відвідує його з дітьми. На цей час сини перебувають у Болгарії на оздоровленні, куди поїхали на один тиждень. Вважає, що всі діти мають проживати разом з ним, як з батьком, навіть якщо це не буде для них так безпечно як за кордоном. До виходу у відставку він працював військовим комісаром у смт.Немішаєве Бучанського району Київської області. На цей час йому 42 роки. Фактично вони з Відповідачем перестали проживати разом з травня 2021 року. Під час карантину був період, коли всі діти проживали з Відповідачем. На цей час він працює юристом компанії ТОВ «Сітопром». Він має нерухомість за кордоном, але на цей час планує жити в Україні. Просив його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. 03.08.2022 року у судовому засіданні у режимі відеоконференції Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Пояснила, що на цей час вона проживає у Німеччині у місті Маннгейм разом з дочкою [PERSON] . У період коли вони з Позивачем розлучилися і почали проживати окремо, всі троє дітей проживали з нею, а потім відмінили дистанційне навчання і діти пішли в школу смт.Немішаєві. Всі троє деякий час жили з Відповідачем, але той не дотримався домовленості та синів їй не віддав, дозволяючи з ними спілкуватись лише іноді по телефону у його присутності. З 27.06.2022 року вона взагалі позбавлена можливості спілкуватися з ними. Однією сім`єю з Позивачем вони не проживають з 02.04.2021 року. За цей час сини проживали протягом певного часу у Позивача, щоб закінчити школу. З кінця травня 2021 року дочка почала проживати з нею і весь час так і відбувається. Проживання дітей з Позивачем в Україні загрожує їхній безпеці, оскільки в Україні триває війна. У Німеччині вона може забезпечити дітям належне утримання та перспективи, так як це наразі відбувається з дочкою. Коли діти проживали з Позивачем, то були неохайні, хворіли та були недоглянуті. У дочки навіть були рани на ногах. На початку 2022 року році вона звільнилася з органів поліції, де займала адміністративні посаду. Має дві вищі освіти, закінчила курси дизайнера інтер`єру, інтенсивно вивчає німецьку мову, вільно володіє англійською мовою. Вони забезпечені житлом, яке надано їм церковною організацією безстроково, де є всі необхідні умови для комфортного проживання. Вона отримує виплати на себе і на дитину. У Німеччині їй вже пропонували роботу, але вона зрозуміла, що може знайти ще кращу та більш оплачувану, до чого наразі і готується. На цей час вона планує залишитися у Німеччині, де може забезпечити безпечне та гідне життя дітям. Дочка регулярно відвідує гімнастику, вокал, циркову студію та курси німецької мови для дітей, а також вона ходила на малювання, ліпку з глини та інші цікаві заняття для дітей. Просила зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні основного позову відмовити. 03.08.2022 року у судовому засіданні представник Відповідача - адвокат Червінчик Е.Є. зазначив, що первісний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зауважив, що позивачем не доведено, що дітям краще проживати з батьком. Звернув увагу на те, що у Позивача немає власного житла, всі будинки належать його матері. Зустрічний позов просив задовольнити, оскільки всім трьом дітям доцільніше проживати з їхньою матір`ю. 03.08.2022 року допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] пояснила, що з 30.03.2022 року вона проживає у місті Маннгейм, Німеччина. Сама вона має трьох дітей. Знає [PERSON] близько 4-х місяців. Вони познайомилися на курсах з вивчення німецької мови, які проводилися по 4 рази на тиждень 3,5 місяці. Вона позитивно характеризує Відповідача. Повідомила, що у Відповідача троє дітей, дочка проживає з нею, а за своїми синами, які залишились з батьком, дуже сумує. По тому, яка Відповідач поводиться з дочкою, свідок вважає, що вона зможе виховувати й синів. Часто бачить дочку Відповідача, вона дуже любить свою маму. Вона відкрита, щира дитина, яка часто усміхається, завжди доглянута і охайна. Також [PERSON] відвідує різноманітні гуртки та всіляко розвивається і їй там подобається (т.2 а.с. 24-26, 42). 03.08.2022 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , пояснила, що вона проживає у місті Маннгейм, Німеччина з 27.03.2022 року. Знає [PERSON] з кінця березня 2022 року так як вони проживають у одному будинку. Характеризує її як людину і як мати дуже позитивно. Дитина завжди доглянута, усміхнена. За своїми синами [PERSON] дуже сумує, їй без них складно. З її характером вона точно здатна забезпечити достойне існування всіх трьох дітей. Умови, де проживає Відповідач з дочкою придатні для проживання як однієї, так і трьох дітей. Будинок великий та обладнаний всіма необхідними меблями, є ігрова кімната та всі інші необхідні кімнати. [PERSON] відвідує гімнастику та вокал на регулярній основі, а також ходила на малювання, ліпку з глини та інші гуртки. Також вона відвідує курси для дітей, де вивчає німецьку мову. [PERSON] дуже любить свою маму та щаслива з нею (т.2 а.с. 27-32, 43). 03.08.2022 року в судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради пояснила наступне. Служба розглядала дане питання, вони знають цю сім`ю з червня 2021 року, коли до них зверталася [PERSON] . Працівниками Служби обстежувалось її місце проживання в місті Біла Церква. На той період, було встановлено, що вона має батьківський потенціал і створила належні умови для проживання і розвитку дитини. Наразі відомо, що Відповідач у березні 2022 року виїхала до Німеччини разом з дочкою [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] до цього умови для проживання дітей були створені хороші, але в зв`язку з війною вони розглядали дану справу спочатку. Служба зверталась за допомогою до Немішаєвської селищної ради за інформацією щодо батька дітей. Але там повідомили, що у них немає спеціаліста і надали лише акт обстеження місця проживання. Це питання було розглянуто на засіданні комісії, на якому був присутній батько, а мати надала письмові пояснення. Ураховуючи обставини, що склалися, комісія дійшла висновку про неможливість і недоцільність надання висновку у даній справі про визначення місця проживання дітей з одним із батьків. Звернула увагу суду на те, що висновок Служби у справах дітей Немішаївської селищної ради не містить відомостей про батьківський потенціал батька, хоча це є передбаченою Положенням і необхідною частиною такого висновку. Таку відсутність працівники даної служби пояснюють відсутність у штаті компетентного спеціаліста. Також є багато інших недоречностей. При вирішенні питання про визначення місця проживання дітей поклалася на розсуд суду. 03.08.2022 року в судовому засіданні представник третьої особи - Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області зазначила наступне. Дійсно, діти звикли проживати там де вони наразі фактично перебувають, втім органом опіки було прийнято рішення про проживання всіх дітей з батьком. Цей висновок був ухвалений ще до оголошення воєнного стану, у грудні 2021 року, а наразі вони надали суду саме цей висновок знов. Втім, можливо, що на час війни дітям краще проживати з матір`ю за кордоном у більш безпечних умовах, оскільки з дати ухвалення такого висновку ситуація дійсно змінилася. З синами сторін служба спілкувалася ще у грудні 2021 року і вони висловлювали думку щодо проживання з батьком. Батьківський потенціал сторін комісія дійсно не визначала, оскільки у них відсутній компетентний соціальний працівник. Останній акт обстеження житла батька комісія робила у травні 2022 року і при цьому представник спілкувалася з синами, які висловлювали побажання жити з батьком. У сторін є нерухомість за кордоном, а тому вони можуть всі разом там проживати. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача [PERSON] за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги Відповідача [PERSON] за зустрічним позовом також підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про укладення цивільного шлюбу, виданого на підставі акту про укладення цивільного шлюбу №23 від 25.06.2012 року, складеного в м.Новий Пазар, громада Новий Пазар, Шуменська область, Республіка Болгарія, сторони уклали шлюб 25.06.2012 року. Місце укладення шлюбу - м.Новий Пазар, Республіка Болгарія (а.с.130, 131). Доказів розірвання цього шлюбу жодна із сторін суду не надала. У сторін народилися діти: [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1695 (т.1 а.с.15). [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2661 (т.1 а.с.16). [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №5608 (т.1 а.с.17). 31.10.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] (т.1 а.с.18-19). 13.09.2021 року судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягнуто з Відповідача на користь Позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ? частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.07.2021 року і до досягнення сином повноліття (т.1 а.с.61). Рішенням Виконавчого комітету Немішаївської селищної ради VIII скликання Бучанського району Київської області від 10.12.2021 року №554 затверджений висновок служби у справах дітей Немішаївської селищної ради про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.34). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Немішаївської селищної ради від 10.12.2021 року №554 про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, та виявив бажання опікуватися своїми дітьми, зважаючи на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2016 року визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] , вважає за доцільне визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , так як це відповідає інтересам дітей (т.2 а.с.35-36). Як убачається з рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 29.07.2022 року №503 про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками про визначення місця проживання їх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків наразі є неможливим і недоцільним у зв`язку з об`єктивними причинами (т.2 а.с.39-40). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною третьою ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, при вирішенні даного спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що має істотне значення, але насамперед виходить з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання та навчання, психологічний стан тощо. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дітей. При цьому суд критично оцінює висновок Служби у справах дітей Немішаївської селищної ради, затверджений рішенням виконкому Немішаївської селищної ради від 10.12.2021 року №554, який адресований суду та направлений на адресу суду із супровідним листом від 22.06.2022 року №01-24-56, оскільки його було виготовлено та затверджено ще до надходження матеріалів даного позову до суду 17.12.2021 року та до відкриття провадження у справі 11.01.2022 року (т.1 а.с.1, 82). Вперше дане рішення та висновок надійшли на адресу суду до оголошення в Україні 24.02.2022 року воєнного стану - 10.02.2022 року, а повторно це саме рішення і цей самий висновок надійшли на адресу суду після оголошення в Україні воєнного стану - 27.06.2022 року (т.1 97, 98, 99-100, т.2 а.с. 33, 34, 35-36). При цьому, незважаючи на оголошення в Україні воєнного стану та ту обставину, що за місцем проживання Позивача у Бучанському районі Київської області велись активні бойові дії, а як пояснив сам Позивач, будинок, де він мешкав, був частково зруйнований танковим залпом окупаційних військ, такі суттєві обставини не спонукали Службу у справах дітей Немішаївської селищної ради переглянути свій висновок з урахуванням наведених загальновідомих обставин. Щодо виготовлення даного висновку на адресу суду до звернення Позивача з даним позовом, суд окремо зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 4, 5 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На переконання суду, ситуації, коли висновки Служби у справах дітей не ґрунтуються на фактичних обставинах та не ураховують таких подій, як наприклад, оголошення в країні воєнного стану, можна було би запобігти у випадку неухильного виконання третьою особою приписів частини 5 статті 19 Сімейного Кодексу України. Як зазначалося, вказана норма матеріального права передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Тобто, висновок виготовляється і подається суду після відкриття провадження у справі і залучення відповідної служби у справах дітей до участі у справі задля розв`язання судового спору. Такі приписи законодавства встановлені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, наприклад, шляхом повідомлення невірної адреси іншої сторони з метою отримання потрібного висновку, оскільки перед відкриттям провадження у справі суд встановлює зареєстроване місце проживання відповідача, у випадку відсутності таких відомостей робить оголошення про виклик до суду, відкладає розгляд справи, а у випадку неявки відповідача - ухвалює заочне рішення. Саме таким чином реалізуються гарантовані законом основні засади (принципи) цивільного судочинства - верховенство права, рівність усіх учасників процесу перед законом та судом, гласність, відкритість та змагальність сторін. На якій підставі та за чиїм зверненням було виготовлено висновок Служби у справах дітей Немішаївської селищної ради, затверджений рішенням виконкому Немішаївської селищної ради від 10.12.2021 року №554 із матеріалів справи не убачається. Відповідно до частини 6 статті 19 Сімейного Кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тому суд зазначає, що такий висновок у даній справі складений з порушенням встановленого законом порядку, а також формально та односторонньо - без урахування позиції матері та актуальної ситуації, що склалася у країні, а тому є необґрунтованим. При винесенні даного рішення судом ураховується малолітній вік дітей, місце їх фактичного проживання на даний час та створені для них сторонами у справі умови. Також суд ураховує наявність рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2016 року, яким визначено місце проживання сина сторін [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] . Суд приходить до висновків про те, що необхідно визначити проживання синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , а дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , тобто саме з тим із батьків і саме там, з ким і де вони проживають вже тривалий час. Саме таке рішення на даний час буде більше відповідати інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку. Крім того, суд зауважує, що батьки дітей, не обмежені у своєму праві на спілкування з дітьми, турботи відносно дітей та участі у вихованні дітей і можуть реалізувати свої права шляхом домовленості щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial