Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

27 червня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини припинені з березня 2021 року, відновлення сім`ї є неможливим. Також позивач просить суд не надавати строку на примирення та визначити місце проживання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 22 серпня 2022 року. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. Зазначив, що спільна від шлюбу дитина проживає разом з ним та на майбутнє просив визначити місце проживання доньки разом з ним, стверджуючи, що спір щодо місця проживання дитини з дружиною відсутній. Просив не стягувати судовий збір з відповідачки. Відповідач [PERSON] належним чином\~повідомлена про\~дату,\~час та\~місце судового\~розгляду,\~подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Підтвердила факт відсутності спору в частині вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком, не заперечувала визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. Судом встановлено, що 11 квітня 2003 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.04.2003 серія [NUMBER] (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.02.2009 серія [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.\~110,\~111,\~112\~СК України\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~із подружжя.\~Суд вживає\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~якщо це\~не суперечить\~моральним засадам\~суспільства.Суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя.Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , суд зазначає таке. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким з батьків будуть проживати непонолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи з батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме такі правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у цивільній справі № 200/952/18. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами в частині вимог про визначення місця проживання дитини. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з ним, а відповідачка такі вимоги визнала та з цього приводу заперечень не висловила, то суд уважає, що така вимога теж підлягає задоволенню. Таке рішення суду не порушить права позивача, відповідачки та їх неповнолітньої дитини, місце проживання якої фактично не зміниться. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позивач прохала не стягувати з відповідача судові витрати, суд уважає за можливе не стягувати судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved