Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] , Бурдейний С.І. звернулись до суду з позовною заявою до Кривоозерської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки в нотаріальному порядку оформлення спадщини їм відмовлено. В підготовче судове засідання позивачі не з`явились, надіслали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача - Кривоозерської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 19 червня 2015 року (а.с.21). Спадкоємцями за законом першої черги на спадщину після смерті [PERSON] є позивачі: [PERSON] як дитина спадкодавця, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Маломечетнянським сільським ЗАГС Кривоозерського району Миколаївської області 15 травня 1972 року (а.с.11), та [PERSON] як дитина спадкодавця, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вільшанською сільською радою Савранського району Одеської області 01 лютого 1967 року (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із: - садибного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 2,6334 га, кадастровий номер: 4823983100:02:000:0773, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Відповідно до спадкової справи №156/2015(а.с.32-38) позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, подавши заяви про прийняття спадщини за законом у встановлений законодавством строк (а.с.32,33). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на житлові будинки та земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачам відмовлено (а.с.22), із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Встановлено, що [PERSON] являється власником садибного житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який побудовано за кошти спадкодавця, про те за життя він не зареєстрував належне йому право на будинок відповідно до чинного законодавства. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації", спадковий житловий будинок побудований в 1985 році, власником вказаний [PERSON] (а.с.12-14). Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1985 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів". Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1985 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті [PERSON] як об`єкт права власності - нерухоме майно. Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Земельна ділянка площею 2,6334 га, кадастровий номер: 4823983100:02:000:0773, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, яка належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-МК №011419, виданого Ониськівською сільською радою народних депутатів Кривоозерського району Миколаївської області 24 квітня 2001 року (а.с.19), та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4617466092021 від 13 грудня 2021 року (а.с.15). Положеннями ст.1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що відповідач Кривоозерська селищна рада Кривоозерського району Миколаївської області визнала позовні вимоги, дане право ніким не оспорюється, інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved