Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

13.12.2021 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить: 1. Визнати легковий автомобіль ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , АМТ VIN: [NUMBER] , реєстраційний документ: [NUMBER] від 29.08.2015, № кузова: [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля; 2. Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Обґрунтування позовних вимог. З 22.11.2003 сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку 26.11.2021. Перебуваючи в шлюбі, позивач та відповідач спільними зусиллями та за спільні кошти побудували житловий будинок, літню кухню в [ADDRESS] , та придбали автомобіль ВАЗ 21104, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] , який зареєстрований на неї, але фактично ним користується відповідач. Оскільки вказане вище майно набуте в шлюбі, то таке підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.04.2022 витребувано докази в справі. Ухвалою суду від 31.05.2022 закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представники позивачки [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх та позивачки участі, позовні вимоги підтримують. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, вказав, що позов визнає. Враховуючи подані учасниками заяви, суд проводить розгляд справи за наявними матеріалами. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони в справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.11.2003, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.12.2007. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 26.11.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією рішення виконавчого комітету Турківської міської ради від 03.03.2004 за №542, [PERSON] виділено земельну ділянку в розмірі 0,10 га по [ADDRESS] і передано безоплатно у приватну власність для обслуговування житлових і господарських будівель. Надано дозвіл [PERSON] на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника [PERSON] від 28.03.2008, будівництво будинку по [ADDRESS] розпочато в липні 2004 та закінчено в серпні 2007, будівельний паспорт на забудову земельної ділянки - 23.07.2004. Площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться в користуванні [PERSON] складає 1000 га., на ділянці побудовано одноповерховий житловий будинок з трьох кімнат, кухні, сіней, кладовою, веранди. Житлова площа 49,1 кв.м., додаткова площа 23,0 кв.м., корисна площа 72,1 кв.м., площа забудови 89,8 кв.м. Внутрішня висота кімнат 2,50 м. Зовнішні лінійні розміри в плані: основної частини будинку 10.09х8.9 веранди (І ін.прибудов). Будівельний об`єм 357,0 куб.м. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 13.05.2008 за № 111, затверджено [PERSON] акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку загальною площею 72,1 м.кв. та господарських споруд, стайні, стодоли, шопи, вбиральні по [ADDRESS] (а.с. 28). З копії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] видно, що такий виготовлений 2004 року, містить проект забудови земельної ділянки в [ADDRESS] , акт виносу в натуру земельної ділянки, пояснювальну записку, дозвіл на закладку фундаменту під індивідуальне будівництво. Відповідно до довідки виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 23.11.2007, новозбудований житловий будинок [PERSON] розміщений в [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 12.06.2008, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок в [ADDRESS] . Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№273779589) від 08.09.2021, власником житлового будинку загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 23607764) є [PERSON] . Номер запису 1775 в книзі 15, дата внесення запису 12.06.2008. З відповіді Відділу №3 Управління у Самбірському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 30.08.2021 видно, що відомості про земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] не вносились до Державного земельного кадастру, у зв`язку з цим документація із землеустрою по видачі [PERSON] . Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] документацій із землеустрою відсутня. Як видно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , за позивачкою [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний автомобіль. Отже, з матеріалів справи, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами Сімейного кодексу України та нормами Глави 26 Книги 3 Цивільного кодексу України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України). Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено у ст. 71 СК України. Так,\~згідно з\~положеннями ст.\~71\~СК України,\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що спірне майно було набуте за час шлюбу, а тому таке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, а отже не оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на спірне майно - житловий будинок і транспортний засіб. Отже, виходячи з принципу рівності часток в майні подружжя, закріпленого в ч. 1 ст. 70 СК України, спірний житловий будинок, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя підлягає поділу в рівних частках між сторонами в справі, а саме по Ѕ частці кожному. Щодо спірного транспортного засобу, то такий є неподільною річчю, а отже не може бути реально поділений. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 Суд зробив висновок про те, що в разі, коли один з подружжя не вчинив дій, передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України, щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхні спільній частковій власності. Відтак, з урахуванням викладеного та заявлених позовних вимог, невжиття заходів щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, відсутності підстав для присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вважає за необхідне визнати рівними ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] в спірному транспортному засобі, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину транспортного засобу і залишити автомобіль у спільній частковій власності сторін у справі. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з вимогами ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] по початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову, чим реалізував надане йому право. З урахуванням встановлених судом конкретних обставин у справі, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не порушує закону, прав свобод чи інтересів інших осіб, а тому є законні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка сплатила судовий збір в розмірі 6810,00 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.2372784526.1 від 10.12.2021. Відтак, з державного бюджету підлягають поверненню позивачці 50 відсотків сплаченого нею судового збору при поданні позовної заяви, що становить 3405,00 грн, а до до стягнення з відповідача на її користь підлягає судовий збір в розмірі 3405,00 грн.

Outcome: approved