Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому, згідно уточненої позовної заяви просила визначити, що розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є рівними і становлять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлому [PERSON] по 1/5 частин, кожному; припинити право спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, оскільки у свідоцтві про право на спадщину не зазначено яка частка належала спадкодавцю. У поданому нотаріусу правовстановлюючому документів зазначено п`ять власників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , домовленостей про відступлення від рівності часток в спільній сумісній власності не було, а тому частки співвласників є рівними. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 липня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши надані докази у сукупності, встановив наступні обставини, та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло, від 11 січня 2008 року серія [NUMBER] , квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9,10). Один зі співвласників квартири - [PERSON] , який позивачу доводився чоловіком, помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про смерть (а.с.8,12). Листом нотаріуса від 03.07.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру у зв`язку з тим, що квартира перебуває у спільній сумісної власності, визначити частку померлого не можливо (а.с.11). З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивача (а.с.56). Позивач в свою чергу звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відомості про наявність інших спадкоємців у матеріалах спадкової справи відсутні. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2, 3ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду не встановлювався відступ від засади рівності часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, суд вважає що, частки співвласників у цьому нерухомому майні є рівними. Оскільки невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру створює перешкоди позивачу у реалізації її спадкових прав, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved