Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Філії "Рівненська ДЕД" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування свого позову зазначив, що працював на посаді сторожа у Філії "Рівненська ДЕД" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Відповідно до наказу №71-К від 29.10.2021 року його було звільнено з посади за угодою сторін, при звільненні йому видали трудову книжку, проте не виплатили нараховану заробітну плату. 01.12.2021 року він надіслав заяву на адресу відповідача, в якій просив виплатити заборгованість , проте відповіді так і не отримав.Згідно відповіді на адвокатський запит його представника № 251 від 19.11.2021 року сума заборгованості відповідача перед ним становить 37862,88 грн, яку і просить стягнути на його користь. Окрім того просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав несплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 18 лютого 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків та оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18 березня 2022 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задоволити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Із копії трудової книжки [PERSON] позивач працював сторожем з 22.03.2017 року та звільнений 29.10.2021 року за угодою сторін відповідно до наказу №71-к від 29.10.2021 року. Викладен підтверджується також і копією наказу №71-к від 29 жовтня 2021 року про звільнення [PERSON] . Відповідно до копії довідки №251 від 19 листопада 2021 року, що видана філією «Рівненська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про суми нарахованої та виплаченої з квітня 2021 року по 29 жовтня 2021 року заробітної плати [PERSON] нараховано 49965,91 грн заробітної плати, утримано 10243,03 грн, сума заробітної плати до видачі 39722,88 грн., виплачено у квітні 2021 року 1860 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням виплачених у квітні 2021 року сум, підлягає до стягнення нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 37862 грн.88 коп. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ч.2 ст.21 КЗпП України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Тобто, на сумісників поширюються всі права та обов`язки, передбачені чинним законодавством, колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено,що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивачем [PERSON] у позовній заяві проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який він просить стягнути, проте він є неправильним та не відповідає вимогам п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у зв`язку з чим суд наводить свої розрахунки. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до відомостей, що містяться в довідці №251 від 19 листопада 2021 року, що видана філією «Рівненська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заробітна плата позивача [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом серпня та вересня 2021 року робочі дні становила - 12942,93 (6791,61 грн за серпень+6151,32 за вересень), кількість робочих днів у даних місяцях - 43, таким чином середньоденна заробітна плата позивача складала 301 грн. (12942,93/43). В періоді, за який відповідач повинен сплатити середній заробіток позивачу кількість робочих днів становить 199 днів. Оскільки, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 301 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по 10 серпня 2022 року становить 59899 грн. (301 грн. * 199 = 59899 грн.). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по день ухвалення судом рішення підлягають до задоволення на суму 59899 грн. При цьому суд враховує, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 992,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved