Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

21 грудня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 жовтня 2017 року між сторонами укладено шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей немає. У період перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме 24 червня 2021 року було придбано транспортний засіб Audi A6. 21 жовтня 2021 року Позивачу стало відомо, що Відповідач без її згоди продав зазначений автомобіль. На адвокатський запит від 02.12.2021 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській області (Філія ГСЦ) Територіальним сервісним центром МВС № 5141 надано відповідь, у якому зазначена інформація про факт придбання відповідачем у період шлюбу транспортного засобу, а саме 24.06.2021 року зареєстровано за [PERSON] автомобіль Audi A6. Також зазначено, що 19.10.2021 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу 5141/2021/2864703 від 19.10.2021 року укладеного в ТСЦ № 5141. Таким чином, дії Відповідача, у вигляді відчуження транспортного засобу, яке є спільним майном подружжя, без згоди Позивача та у супереч інтересів сім`ї порушують законні права на Ѕ частку вказаного майна. З огляду на вищевикладене, Позивач вважає, що має право на отримання компенсації, а саме Ѕ частки ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи, яка складає 156 900, 00 гривень, а виходячи із вимог ст. 71 СК України, Ѕ частка складає 79 800 гривень. Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 30 грудня 2021 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на виконання ухвали суду від 23 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 31 січня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява про залишення без розгляду частин позовних вимог, відповідно до якої просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. 22 лютого 2022 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив залишити без розгляду позовні вимоги про розірвання шлюбу, а в задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя відмовити в повному обсязі. Зазначив, що спірний автомобіль був придбаний 24.06.2021 року за договором купівлі-продажу за 14 000,00 гривень. Придбаний автомобіль був у незадовільному технічному стані і для його експлуатації необхідно було зробити капітальний ремонт двигуна, ходової частини. Ці обставини були відомі Позивачу на момент придбання даного автомобіля і проти його купівлі вона не заперечувала. Згодом Відповідач хотів почати ремонт, але Позивач заперечувала проти витрачання коштів на ремонт та взагалі була проти здійснення ремонту автомобіля і сторони вирішили продати спірний автомобіль. 19 жовтня 2021 року зазначений автомобіль був проданий за договором купівлі-продажу за 14 000,00 гривень. Гроші за проданий автомобіль у розмірі 14 000,00 гривень Відповідач відав Позивачу для формування сімейного бюджету. Позивач хотіла продати автомобіль дорожче, але через технічний стан дорожче його ніхто не купував, а відтак довелось продати зазначений автомобіль за ту ж суму, за яку Відповідач його придбав, а саме за 14 000,00 гривень. Таким чином, легковий автомобіль був придбаний та в подальшому відчужений у період перебування сторін у шлюбі. Також зазначив, що Позивач безпідставно вважає, що вартість авто складає 156 900,00 гривень, оскільки їй було достовірно відомо, що цей автомобіль був придбаний за 14 000,00 гривень і в подальшому він був відчужений за таку ж ціну, оскільки в нього була базова комплектація і незадовільний технічний стан, який вимагав капітального ремонту двигуна, ходової частини та іншого. Так як, ці ремонтні роботи не були проведені, автомобіль був проданий за ту ж ціну за яку був придбаний. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Продовжено слухати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 21 червня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з Відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу марки Audi модель А6, 2001 року випуску в розмірі 96 540 гривень та стягнути судові витрати в розмірі 2000,00 гривень. Протокольною ухвалою суду від 21 червня 2022 року прийнято заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. 22 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строків на подання письмових доказів та клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою суду від 22 червня 2022 року поновлено Позивачу строк на подання письмових доказів та долучено до матеріалів справи письмові докази. 30 червня 2022 року від [PERSON] до суду надійшли пояснення до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Зазначив, що на підставі Висновку експерта № 48-22 складеного 15 червня 2022 року не можливо встановити дійсну вартість автомобіля, який був проданий 30.11.2021 року. Також зазначив, що до заяви про збільшення розміру позовних вимог, Позивачем додано копію розписки від 20.06.2021 року, проте Відповідачу нічого не відомо про фактичне існування цієї розписки і чи отримувала взагалі позивачка гроші на підставі цієї розписки. Відповідачу невідомо чи існують взагалі особи, підписи яких стоять в цій розписці. Таким чином, вважає копію розписки від 20.06.2021 року неналежним доказом по даній справі. Також повідомив, що грошові кошти в розмірі 14 000,00 гривень на придбання спірного автомобіля було надано в дар матір`ю Відповідача. 05 липня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на пояснення на заяву про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні 05 липня 2022 року представника Позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надавши пояснення по суті спору. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. 02 серпня 2022 року в судове засідання з`явився представник Позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 21 жовтня 2017 року по 21 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року по справі № 514/1281/21 шлюб між сторонами розірвано. В судовому засіданні, судом встановлено, що сторони з 18 вересня 2021 року спільно не проживали та не вели спільного господарства. Під час шлюбу, 24.06.2021 року за [PERSON] зареєстрований ТЗ марки Audi A6, 2001 року випуску, ціна купленого ТЗ за договором, укладеному в СГ № 8117/21/001804 становить 14 000,00 гривень, що засвідчено в базі даних «НАІС», що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (Філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру № 5644 (ТСЦ № 5644) Головного сервісного центру МВС від 16 лютого 2022 року № 15431/17/5644-2022. В судовому засіданні, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами по справі, ТЗ марки Audi A6, 2001 року випуску на час придбання [PERSON] був у незадовільному стані, був необхідний ремонт. Також, суд враховує, що під час купівлі зазначено авто, сторонами були понесені витрати на купівлю нових колес на зазначений автомобіль та придбання мастила для того, щоб автомобіль було доставлено своїм ходом до міста Одеси. На підставі Договору купівлі-продажу 5141/2021/2864703 транспортного засобу від 19.10.2021 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав ТЗ марки Audi A6, 2001 року випуску за ціною 14 000,00 гривень. В матеріалах справи є Висновок експерта № 48-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу Audi A6, номер кузова [NUMBER] від 15 червня 2022 року, який складений судовим експертом Крутих Є.О. відповідно до якого середньо ринковою вартість автомобіля Audi A6, номер кузова [NUMBER] на 15.06.2022 року визначається рівню 193 080, 00 гривень. Суд погоджується з доводами Відповідача, що зазначений Висновок не є належним доказом в даній справі з огляду на наступне. Згідно даного висновку експерта, середньо ринкова вартість автомобіля AUDI A6, номер кузову [NUMBER] станом на 15 червня 2022 року складає 193 080,00 гривень. На сторінці 4 та 5 даного Висновку експерта, зазначено, що при здійсненні даної експертизи, основним підходом для визначення вартості автомобіля був застосований порівняльний підхід. Порівняльний підхід ґрунтувався на аналізі цін при продажу (пропозиції) ідентичних транспортних засобів на первинному чи вторинному ринках станом на 15.06.2022 р. Отже, при визначені вартості автомобіля AUDI A6, номер кузову [NUMBER] , 2001 року випуску: - експертом фактично не був досліджений спірний автомобіль AUDI A6, з номером кузову [NUMBER] , 2001 року випуску; - не були враховані технічні характеристики та стан цього автомобіля на момент його відчуження (продажу); - фактично була визначена ринкова вартість ідентичного автомобіля AUDI A6, 2021 року випуску, а не спірного автомобіля AUDI A6, номер кузову [NUMBER] ; Разом з чим, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль був відремонтований у період з 24.06.2021 року по 19.10.2021 року, що позбавляє суд можливості врахувати дійсну ринкову вартість під час його відчуження. Також, суд враховує, що кожний окремий автомобіль має різні характеристики та різний технічний стан, хоча може бути однієї марки та одного року випуску, що дає підстави не приймати зазначений Висновок як належний та допустимий доказ, який би давав змогу встановити дійсну вартість спірного автомобіля, а відтак суд прийшов висновку, що відчуження спірного автомобіля відбулось за кошти в розмірі 14 000,00 гривень. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що автомобіль Audi модель А6, 2001 року випуску був відчужений [PERSON] 19 жовтня 2021 року за 14 000,00 гривень. Слід зазначити, що Позивачем до матеріалів справи додано Розписку від 20.06.2021 року відповідно до якої [PERSON] 20 червня 2021 року взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США на купівлю авто та зобов`язалась повернути грошові кошти до 20.06.2022 року. Суд вважає, що відсутні докази того, що саме дана сума коштів, яку Позивач отримав від [PERSON] була використана саме на придбання автомобіля, а не витрачена на інші потреби. Також, суд не приймає до уваги доводи Відповідача, що кошти в розмірі 14 000, 00 гривень отримано ним від його матері в дар, оскільки відповідних доказів не додано до матеріалів справи, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений після 18 вересня 2021 року, тобто після того коли сторони спільно не проживали та не вели спільного господарства. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута залає шлюбу, крім релей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, за загальним правилом, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, враховуючи, що автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 24 червня 2021 року, тобто набутий за час шлюбу, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підставі викладеного, суд вважає, що автомобіль Audi A6, 2001 року випуску є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із положення ч.1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. Згідно ст. 71 ч. 1 СК України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно 2 ст. 187 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Автомобіль є річчю неподільною, що є загальновизнаним фактом, а тому не потребує додаткового доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 2,3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.». На підставі викладеного, суд вважає, що позивачка мала право на поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля Audi A6, 2001 року випуску, який був придбаний [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить замежі дрібного побутового. Частиною 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В судовому засіданні встановлено, позивачка не надавала згоду відповідачу відчужувати автомобіль Audi A6, 2001 року випуску будь-якій особі, оскільки доказів протилежного відповідач не надав. Відповідно до ч.2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На підставі викладеного, суд вважає, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля Audi A6, 2001 року випуску у розмірі 7 000, 00 гривень. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час звернення до суду понесла відповідні судові витрати, які складаються з сплати судового збору в розмірі 3028 гривень (судовий збір з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та сплата коштів за проведення експертизи). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд з врахуванням часткового задоволення позовних вимог та з врахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 2000,00 гривень, що буде відповідати розміром понесених витрат які пов`язані з розглядом даної справи.

Outcome: partial