Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

02 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування Хмельницької районної військової адміністрації, орган опіки та піклування Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 28 грудня 2007 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №29, від якого [INFO] у них народилась спільна донька - [PERSON] . Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2010 року шлюб було розірвано. З часу припинення шлюбних відносин, донька [PERSON] залишилась проживати з позивачкою у належному їй на праві власності будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не цікавиться життям доньки, станом її здоров`я, інтересами та захопленнями, не спілкується з нею. Також, [PERSON] взагалі не приймав та не приймає будь-якої участі у матеріальному забезпеченні своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та зобов`язано його надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . 29 серпня 2022 року начальник Служби у справах дітей Гвардійської сільської ради Бондар-Бевз Н. подала до суду висновок Служби у справах дітей Гвардійської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечив. Відповідач [PERSON] , повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, як і не подав відзиву на позов. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому, суд відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, за згодою позивачки та її представника, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №29, від якого [INFO] у них народилась спільна донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа «2-4464/10) від 19 листопада 2010 року шлюб було розірвано. На даний час донька - [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою Гвардійської сільської ради Хмельницького району №1361 від 19.07.2022 року, письмовими свідченнями сусідів [PERSON] і [PERSON] , підписи на яких 25 липня 2022 року засвідчені секретарем виконкому Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хоманець Н.М. Відповідно до довідки від 20.07.2022 року № 10 Гвардійського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, гімназія» Гвардійської сільської ради Хмельницького району, [PERSON] навчається в 9-Б класі НВК у селі Гвардійське. Із характеристики № 46 від 20.07.2022 року Гвардійського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, гімназія» Гвардійської сільської ради Хмельницького району, за підписом т.в.о. директора та класного керівника вбачається, що вихованням [PERSON] займається виключно мати [PERSON] , приділяє їй належну увагу, регулярно відвідує навчальний заклад. 10.04.2013 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19.07.2022 року №1361 [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Даний будинок належить [PERSON] , що підтверджується договором дарування №2643 від 09.08.2017 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 94057667 від 09.08.2017 року. Як вбачається із висновку № 2 Служби у справах дітей Гвардійської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] позбавлення батьківських права [PERSON] є самостійним рішення [PERSON] , через те, що батько не приймає участі у її житті та вона вважає своїм батьком вітчима - [PERSON] . У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із частин першої та другої статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Аналіз наведених норм Конвенції дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо доньки [PERSON] є наслідком свідомої, умисної та винної поведінки відповідача, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved