Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка мотивована тим, що він з 31.07.2018 року був звільнений з ТОВ «Збагачувальна фабрика № 105» у зв`язку з переводом до ТОВ «ЗФ «ВЕК» на посаду водій кразу. На теперішній час у підприємства перед позивачем утворилась заборгованість із виплати заробітної плати, так згідно до розрахункового листа за травень 2020 року підприємство мало борг на початок місяця в розмірі 22234,84 грн., а на кінець місяця 2020 року 19773,19 грн. В подальшому заробітна плата не виплачувалась взагалі та з метою встановлення заборгованості позивачем направлялись запити до підприємства, ГУ ДПС у Донецькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області. В позовній заяві також було зазначено, що станом на 01.07.2020 року заборгованість із заробітної плати складає 19773,19 грн. та з урахуванням відсутності відомостей про нараховану заробітну плату вважає виводити заборгованість із заробітної плати шляхом визначення середньої заробітної плати та з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року становить 91\~926,16 грн. На підставі зазначеного просить суд стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 111\~699,35 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.12.2021 року відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, також зазначив, що не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву у встановлений судом строк не надавав. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції України передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини першої статтею 94 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (1949, Женева), яка ратифікована 30.06.1961 року, встановлює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Згідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 27 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 31 липня 2018 року було звільнено з ТОВ «Збагачувальна фабрика № 105» у зв`язку з переводом в ТОВ «ЗФ «ВЕК», згідно до наказу № 00062 від 31.07.2018 року. Згідно до розрахункового листка за лютий 2020 року виданого ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» вбачається, що [PERSON] було нараховано заробітної плати 3148,67 грн., всього утримано 613,99 грн., належить до виплати 2534,68 грн., борг підприємства на початок місяця 33099,41 грн., борг підприємства на кінець місяця 35634,09 грн. Згідно до розрахункового листка за березень 2020 року виданого ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» вбачається, що [PERSON] було нараховано заробітної плати 4967,55 грн., всього утримано 968,67 грн., належить до виплати 3998,88 грн., борг підприємства на початок місяця 35634,09 грн., виплачено 14326,33 грн., борг підприємства на кінець місяця 25306,64 грн. Згідно до розрахункового листка за квітень 2020 року виданого ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» вбачається, що [PERSON] було нараховано заробітної плати 7493,57 грн., всього утримано 1461,24 грн., належить до виплати 6032,33 грн. Згідно до розрахункового листка за травень 2020 року виданого ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» вбачається, що [PERSON] було нараховано заробітної плати 8436,95 грн., всього утримано 1645,20 грн., належить до виплати 6791,75 грн., борг підприємства на початок місяця 22234,84 грн., всього виплачено 9253,40 грн., борг підприємства на кінець місяця 19773,19 грн. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 27.07.2022 року, згідно до якої [PERSON] було нараховано заробітну плату за січень 2020 року у розмірі 4173,00 грн., за лютий 2020 року 4723,00 грн., за березень 2020 року 4967,55 грн., за квітень 2020 року 7493,57 грн., за травень 2020 року 8436,95 грн., за червень 2020 року у розмірі 4723,00 грн, страхувальником зазначено ТОВ «ЗФ «Вугільний енергетичний комплекс». Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, яка узгоджується з вимогами статті 24 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні початку відпустки. Таким чином, обов`язок із своєчасної виплати заробітної плати, який не може перевищувати семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата заробітної плати, покладається на роботодавця. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин, зазначених в позові, позивачем надано копію розрахункового листа, у відповідності до яких сума боргу підприємства станом на кінець травня 2020 року становить 19773 грн. 19 коп. В свою чергу про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Таким чином, в судовому засіданні підтверджено, що відповідач свій обов`язок із здійснення виплати в установлені законодавством строки не виконав, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із виплати нарахованої але не виплаченої заробітної плати. За таких обставин, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в межах заявлених позовних вимог, а саме в сумі 19773,19 грн. В свою чергу при вирішуючи питання про стягнення заборгованості із ненарахованої заробітної плати, розрахованої із середньоденної заробітної плати за період з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року суд приходить до наступних висновків. Згідно до положень статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата\~-\~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку роботодавець\~виплачує працівникові\~за виконану\~ним роботу. Розмір\~заробітної плати\~залежить від\~складності та\~умов виконуваної\~роботи,\~професійно-ділових\~якостей працівника,\~результатів його\~праці та\~господарської діяльності\~підприємства,\~установи,\~організації і\~максимальним розміром\~не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Приписами статті\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено,\~що заробітна\~плата \~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку за\~трудовим договором\~роботодавець виплачує\~працівникові за\~виконану ним\~роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У статті 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. В свою чергу з матеріалів справи не вбачається, а також позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було б встановити, щодо нарахування позивачу заробітної плати у період з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року, узагалі її розміру, розміру і періоду заборгованості з виплати заробітної плати, встановити джерело виконання наданих позивачем у якості підтвердження розміру його заробітної плати розрахунків, а також не підтверджено факту виконання певної роботи [PERSON] впродовж періоду з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року. Жодних клопотань про витребування доказів позивачем не було заявлено, а надані докази не є безспірними доказами на підтвердження розміру його заробітної плати, існування заборгованості та розміру останнього. Первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати позивачу за період з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року, у матеріалах справи відсутні. За таких\~обставин,\~суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення ненарахованої заробітної плати із розрахунку середньої заробітної плати за період з 01.07.2020 року по 15.12.2021 року слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна особа повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача заборгованість по сумам, які підлягали виплаті позивачу у загальному розмірі 19773 грн. 19 коп. Відповідно до п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплат заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням дати подання даного позову 16 грудня 2021 року , та суми позову 111699 грн. 35 коп., сума судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду становила би 1116,99 грн. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 17,7%, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, 17,7 % від 1116,99 грн. становить 197,71 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial