Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 26 січня 2022 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 6 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що спільне життя протягом останніх років між нею та відповідачем поступово погіршилось через надмірне зловживання відповідачем спиртними напоями, непорозуміння між ними носить тривалий характер, намагання досягти примирення виявилось безрезультатним. Подальше збереження шлюбу є недоцільним і таким, що суперечить її інтересам, а також інтересам їхніх дітей. Кожен з них проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Їх спільні діти перебувають на повному її утриманні; відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2022 відкрито провадження у цивільній справі. 05.05.2022 позивач засобами поштового зв`язку подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.05.2022 явку позивача [PERSON] в судове засідання визнано обов`язковою. 24.06.2022 позивач подала заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2022 надано можливість позивачці [PERSON] брати участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою он-лайн сервісу відеозвязку «Easycon». 05.07.2022 позивач подала заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2022 надано можливість позивачці [PERSON] брати участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою он-лайн сервісу відеозвязку «Easycon». Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що з відповідачем спільно не проживають, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Діти, що народилися від шлюбу, знаходяться повністю на її утриманні, відповідач не допомагає матеріально. Позивачка орендує квартиру в м. Варшава, Польша, де вона з дітьми проживають на даний момент, сплачує комунальні послуги; діти відвідують різноманітні гуртки, потребують купівлі одягу, продуктів харчування. Позивач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, в цій частині позов визнав частково, пояснив, що посильною для нього буде сплата аліментів в розмірі 6 000 гривень на двох дітей, адже він являється інвалідом ІІІ групи, не може працевлаштуватися, заробляє максимум 8000 гривень на місяць. Наявність інших дітей, батьків, дочки, сина, які б потребували утримання, заперечив. Фактичні обставини, встановлені судом. 26.06.2008 року сторони по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №301 /оригінал свідоцтва про одруження серії [NUMBER] доданий до матеріалів справи/. В шлюбі у сторін народилися діти донька [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 26.11.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/ та [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 29.10.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/. На момент розгляду справи сторони проживають окремо. Позивачка та малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] в м.Варшава, Польща. Відповідач [PERSON] проживає с.Холмець Ужгородського району Закарпатської області. 05.12.2013 року подружжя [PERSON] придбали у власність житловий будинок [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою, кадастровий номер 2124887300:11:010:0008. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14048238 від 05.12.2013 року, житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] 26.12.2020 року орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON] уклали договір найму (оренди) квартири відповідно до якого орендодавець [PERSON] представляє орендареві [PERSON] та членами її родини в користування квартиру за адресою [ADDRESS] , в розмірі 5500,00 грн. на місяць. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Оцінка суду. Щодо розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, факт визнання в цій частині позову відповідачем, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час малолітні діти постійно проживають разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не наведено якихось конкретних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Належних письмових доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідач не надав. Отже, даних, які могли вказувати на неможливість або істотне обмеження відповідача сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує доводи відповідача щодо фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину. Наявність можливості сплачувати відповідачем аліменти на утримання дітей у більшому розмірі не доведено. З урахуванням наведеного, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що слід позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 3 000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача Нормами ч. 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з дублікатом квитанції АТ «КОМІНВЕСТБАНК» від 21.01.2022 року позивачем було сплачено 992,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. За вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, передбачений пп.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в мінімальному розмірі в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial