Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що він з відповідачкою зареєстрували шлюб 25 травня 2001 року у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8. В шлюбі у них народилися троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на життя та відсутність спільних інтересів між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Позивач вказує, що подальше спільне проживання з відповідачкою та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, тому просить такий розірвати. В підготовче засідання позивач не з`явився, у поданій заяві просить проводити розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідачка в підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідна, примирення з позивачем вважає неможливим. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 травня 2001 року у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №8 (а.с.4). За час перебування у шлюбі у подружжя народилися дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.5;6;7). Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При чому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. З огляду на взаємини, які склались та існують між позивачем і відповідачкою, враховуючи те, що шлюб існує формально, позивач не бажає збереження шлюбу, стверджує, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити його інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між подружжя [PERSON] слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved