Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою звернулася [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.05.2022 року було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання з викликом сторін на 20.05.2022 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 16 липня 2005 року між нею та відповідачем, [PERSON] ичем, було укладено шлюб. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON] , 2005 року народження. Протягом останніх років з відповідачем відносини поступово погіршилися, оскільки з відповідачем у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. З березня 2015 року відповідач виконує обов`язки з утримання дитини у вигляді сплати аліментів, які були встановлений судом. З листопада 2021 року подружні відносини припинилися. З грудня 2021 року позивачка з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спір з приводу майна, набутого за час пребування у шлюбі, яке належить її з відповідачем на праві спільної сумісної власності, вирішили самостійно. Спір між позивачкою та відповідачем про місце проживання їхнього сина відсутній, за домовленістю син буде проживати з позивачкою. Тому, просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу, сина залишити проживати з позивачкою. 01 липня 2022 року до суду надішла уточнена позовна заява від [PERSON] . У підготовче судове засідання 23.08.2022 року позивачка та відповідач не з`явилися, але надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, у яких зазначили що позовні вимоги підтримують. Позивачка просила долучити до матеріалів справи оригінал свідоцтва про шлюб, а також при розлученні залишити їй прізвище - " [PERSON] ". Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 липня 2005 року між позивачкою та відповідачем, було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської, області за актовим записом №149, серії [NUMBER] (а.с. 34). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 3) На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх сумісної дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між сторонами носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved