Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У червні 2019 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акта - Сервіс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», Комунальне підприємство «Дніпроводоканал», про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 21 жовтня 2008 року по 02 травня 2019 року була власником офісного приміщення поз. 7 другої черги громадських будівель багатофункціонального призначення літ. Б-18, в офісному центрі на XI поверсі, загальною площею 192, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу ТОВ «Акта-Сервіс» є балансоутримувачем комплексу «Мост-Бізнес центр», яким укладено договори із АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та КП «Дніпроводоканал» щодо об`єкту «Башта А-18» в цілому. Позивач вказує, що з часу оформлення нею права власності на приміщення літ. Б-18, в офісному центрі на XI поверсі, за адресою: [ADDRESS] ., воно було підключено електро- та водопостачання, а позивач у повному обсязі виконувала обов`язок щодо сплати комунальних платежів. Навесні 2016 - го року між позивачем та відповідачем виник спір з приводу підписання наданого ТОВ «Акта-Сервіс» договору про відшкодування витрат балансоутримувача, в частині визначення тарифу за експлуатаційні витрати. Наслідком незгоди [PERSON] із розміром експлуатаційних витрат стало незаконне відключення приміщення позивача від електро- та водопостачання. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із листами про виклик представників ТОВ «Акта-Сервіс» для складання акту-претензії щодо відсутності електро- та водопостачання, однак останні для складання акту не прибули. В результаті тривалих переговорів та ділового листування, договір про компенсацію експлуатаційних витрат так і не був укладений між сторонами, оскільки позивач не була згода із завищеним тарифом за комунальні витрати в приміщенні «Мост-Бізнес центр» у порівнянні з аналогічними приміщеннями апартаментів «Мост-Апартамент центр». Вважає, що відключення належного їй приміщення від електро- та водопостачання, є незаконним, оскільки жодної підстави для припинення постачання не існувало. На думку позивача, ТОВ «Акта-Сервіс» не має права та не уповноважено припиняти надання комунальних послуг, оскільки не є енергопостачальною організацією та не може здійснювати відповідні дії, а також на момент припинення надання послуг не існувало ніякої заборгованості позивача. У зв`язку із припиненням електро- та водопостачання постачання [PERSON] зазнала збитків у вигляді упущеної вигоди. Розмір збитків оцінює 915 000, 00 грн. Збитки полягають в тому, що внаслідок припинення надання комунальних послуг позивач була позбавлена можливості здавати приміщення в оренду та отримувати дохід. Також вважає, що їй заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 30 000, 00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати незаконними дії ТОВ «Акта-Сервіс» по відключенню від централізованого водопостачання та електропостачання з червня 2016 року офісного приміщення літ. Б-18, в офісному центрі на XI поверсі, розташованому за адресою: [ADDRESS] , стягнути з ТОВ «Акта-Сервіс» на свою користь збитки у розмірі 915 000, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн., судові витрати віднести на відповідача. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. Так, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та оплата вартості таких послуг, є обов`язком, а не правом позивача. Позивач не згодна з тарифом по компенсації витрат балансоутримувача, однак фактично підприємницьку діяльність не веде, комунальні послуги не сплачує, та має у зв`язку із цим заборгованість за комунальними послугами, що встановлено, зокрема, й рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2017 року. На думку відповідача, жодних незаконних дій з його боку не було, а припинення постачання послуг є законним. Щодо упущеної вигоди, відповідач зазначає, що [PERSON] не доведено, що незаконності дій відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою. Позивач не обґрунтувала належним чином розмір заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, як і не довела належними та допустимими доказами того, що вона дійсно могла отримати такий прибуток за вказаних обставин. Розрахунок збитків є теоретичним. Вимоги про стягнення збитків в цілому є надуманими та зводяться до припущень позивача. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що їй була заподіяна моральна шкода, не обґрунтовано її розмір. Моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у позадоговірних відносинах, а отже вимоги позивача є безпідставними та спростовуються судовою практикою. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали. 17.07.2019 року недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року (суддя [PERSON]) було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 31.01.2020 року справа передана судді Сліщенко Ю.Г. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року справа прийнята в провадження судді Сліщенко Ю.Г. Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сліщенко Ю.Г. було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 22.07.2020 року справу передано судді Яковлєву Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року справа прийнята в провадження судді Яковлєва Д.О. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 25.05.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з огляду на необґрунтованість і недоведеність позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - в судове засідання не з`явились. Подали заяви про розгляду справи у відсутність їх представників. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що гр. [PERSON] була власником нежитлового приміщення офісного приміщення поз. 7 другої черги громадських будівель багатофункціонального призначення літ. Б-18, в офісному центрі на XI поверсі, загальною площею 192, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 17.10.2008 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Зазначене приміщення розташовано у комплексі «Мост-Бізнес центр», балансоутримувачем якого є ТОВ «Акта-Сервіс». Позивач вказує, що на момент оформлення права власності на вказане приміщення, воно було підключено до всіх комунікацій, а балансоутримувачем організовано безперебійне електро- та водопостачання вказаного приміщення. При цьому сторонами не оспорювалось того, що договір на відшкодування витрат балансоутримувача між сторонами не укладався. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд обмежений предметом доказування по справі та не може самостійно витребувати докази, виходити за межі позовних вимог та обґрунтовувати свої висновки на припущеннях. Так, позивачем не доведено, що дійсно балансоутримувачем даного комплексу є ТОВ «Акта - Сервіс», як і не доведено, чи було саме ТОВ «Акта - Сервіс» організовано підключення приміщення до електро- та водопостачання, чи здійснювалось постачання енергоресурсів до цього приміщення на момент оформлення на нього права власності, та на якій підставі здійснювалось таке постачання. Також немає інформації, на якій підставі було приєднано таке приміщення до інженерних мереж. Відсутність укладеного між сторонами договору позбавляє можливості суд взагалі встановити, яким саме чином були оформлені відносини між сторонами. Відтак, у суду немає вихідних даних, тому не можна зробити висновок, чи взагалі було підключено приміщення до мереж та чи було в ньому електро- та водопостачання на момент оформлення права власності, на момент виставлення рахунків, на момент виникнення спірних відносин тощо. Позивач зазначає, що представниками ТОВ «Акта - Сервіс» було самовільно і у незаконний спосіб припинено електро- та водопостачання у приміщенні, а представником відповідача, у свою чергу, не визнається цей факт. При цьому сторони не оформлювали будь-яких двосторонніх актів, протоколів чи претензій з приводу відключення електроенергії та водопостачання. Тобто факт того, що працівниками ТОВ «Акта - Сервіс» було відключено постачання комунальних послуг, ґрунтується виключно на власній думці позивача, та на припущеннях. В судовому засіданні представником відповідача повідомлено, що вентилі системи опалення, водопостачання та електричний щиток знаходяться у загальнодоступних місцях, тому відповідач не міг навіть з технічної точки зору припинити електро - та водопостачання позивачу. Відтак, доводи позивача, що представники ТОВ «Акта - Сервіс» обмежили чи припинили електро - та водопостачання у приміщенні, не знайшли свого підтвердження. Позивачем цей факт не доведено у встановленому порядку, а суд не може вважати цей факт встановленим, оскільки будь-якої доказової інформації немає. При цьому позивач не була позбавлена можливості заявити клопотання та залучити свідків, надати письмові чи інші докази, які б підтверджували, що постачання комунальних послуг було дійсно припинено, і довести, що це зробив саме відповідач, а не інші треті особи. Водночас суд не може прийняти як належні та допустимі докази заяву - виклик та акт претензію, оскільки ці документи лише фіксують неявку представників ТОВ «Акта - Сервіс» для складання акту. Водночас сам акт - претензія оформлений некоректно, оскільки в ньому інформація викладена у довільній формі. Доказів направлення цього акту-претензії відповідачу, в матеріалах справи немає. Акт складався у відсутність представників відповідача, а відтак складений одноособово позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту припинення електро - та водопостачання у належному їй приміщенні, а також не доведено, на якій підставі відбулось таке припинення та хто саме здійснив таке відключення. Відповідно ч. 6 ст. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року по справі № 201/10176/16 ц, стягнуто [PERSON] на користь ТОВ «Акта - Сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 167 800, 33 грн. Це рішення було залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В той же час, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право припинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором, крім випадків, коли якість та/або кількість таких послуг не відповідають умовам договору. Отже, позивач мала заборгованість перед ТОВ «Акта - Сервіс», і цей факт є встановленим, а відтак ТОВ «Акта -Сервіс» мало повне право обмежити надання комунальних послуг. Посилання позивача на те, що балансоутримувач не має права припиняти електро- та водопостачання навіть у разі наявності заборгованості, суд не приймає, оскільки в даному випадку склались відносини між балансоутримувачем та [PERSON] , яка у спірних відносинах виступила як фізична - особа підприємець, а постачання комунальних послуг мало місце до нежитлового (офісного) приміщення. Тобто дані відносини між сторонами мають суто договірне регулювання. Відсутність укладеного між сторонами договору свідчить про те, що сторони не оформили належним чином відносини, тому балансоутримувач мав повне право не надавати послуги з електро- та водопостачання позивачу, оскільки відповідач зобов`язаний нести самостійно витрати перед постачальниками таких послуг, а саме АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та КП «Дніпроводоканал». Спір щодо розміру тарифів на відшкодування балансоутримувачем фактично понесених витрат на оплату послуг, не може бути підставою для несплати позивачем вартості електроенергії та водопостачання, які надаються ТОВ «Акта - Сервіс». З матеріалів справи також видно, що позивач певний час не здійснювала підприємницьку діяльність та дала вказівку ТОВ «Акта - Сервіс» виключити у приміщенні кондиціонування. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для визнання дій ТОВ «Акта - Сервіс» незаконними, тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про відшкодування збитків, суд виходить з наступного. Так, відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (damnum emergens) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода (lucrum cessans). Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи. Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17). Інакше кажучи, збитки прямо не пов`язані з умовами договору, а лише є наслідком їх неналежного виконання стороною. Обов`язок відшкодування збитків регулюється главою 3, 51 ЦК України та главою 25 ГК України. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування збитків, позивач зазначає, що унаслідок припинення електро- та водопостачання відповідачем у належному їй на праві власності приміщенні, усі орендарі, не маючи можливості нормально користуватись офісним приміщенням, вирішили розірвати договірні відносини, про що свідчать заяви про розірвання договорів оренди. Розмір упущеної вигоди позивач рахує як суму орендної плати, яку вона б могла отримати, якби не було припинено електро- та водопостачання. Суд відзначає, що обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди, сторона повинна довести суду, що у неї була дійсна можливість отримати реальні доходи при умові не порушення іншою стороною своїх зобов`язань, без припущень і теоретичних міркувань і теоретичних розрахунків. Судом повинно братися до уваги лише конкретні докази, якими можна підтвердити можливість отримання доходу. В даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди, оскільки позивач, по - перше, не довела суду, що з боку ТОВ «Акта - Сервіс» були порушення, або незаконні дії, що перебувають у причинному зв`язку із настанням збитків. По - друге, можливість отримати реальний дохід від здачі в оренду належного позивачу приміщення, є ілюзорною, оскільки [PERSON] не враховані звичайні ризики, які можуть стати на заваді для отримання доходу. Тобто немає впевненості в тому, що ПП «Фірма Сервер», ТОВ «Севен Елевен» та інші орендували б це приміщення протягом строку, на який було укладено договори оренди, і що вони б стабільно сплачували орендну плату. Так, при вирішенні питання про наявність упущеної вигоди завжди необхідно враховувати виробничі та господарські ризики, як то можливе знищення (пошкодження) об`єкту оренди, відсутність стабільності на ринку праці чи економічний спад, початок військових дій чи проведення АТО, зміна кон`юнктури ринку та зниження попиту на певні товари чи послуги, негативні фінансові результати орендаря тощо. Все це впливає на здатність суб`єкта господарювання сплачувати орендну плату, і як наслідок - стабільність договірних відносин. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач при обґрунтуванні розміру збитків, вдалась до припущень та розрахунків, які не мають під собою будь-якого економічного підґрунтя. При цьому в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок упущеної вигоди. Немає й висновків експертів чи висновків наукових установ, фахівців у галузі економіки, які б містили належний розрахунок збитків. З огляду на таке, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Акта - Сервіс» упущеної вигоди у розмірі 915 000, 00 грн., є необґрунтованими, тому суд не знаходить підстав для їх задоволення. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вказує таке. Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не вказано, якими саме незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, з яких міркувань вона виходила, коли визначала саме такий розмір відшкодування. Суду не надано жодного доказу заподіяння моральної шкоди позивачу та доказів зміни в організації життєвого укладу [PERSON] , необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підвищення іміджу чи ділової репутації тощо. Тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, тому у його задоволенні належить відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed