Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Свої вимоги мотивував тим, що 16 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3776, відповідно до якого Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 90 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних. З метою забезпечення виконання позивачем грошових зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3776, між позивачем та Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Договір іпотеки № 02-10/2462 від 16 липня 2007 року, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає перереєстрацію права власності протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При зверненні стягнення на предмет іпотеки не було додержано вимог щодо повідомлення Іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, загальна проща не перевищує 140 кв.м, тому Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення). Крім того, в розділі інформаційної довідки «Підстава виникнення права власності» не зазначено документ, що підтверджує повноваження певної фізичної особи, яка зверталася в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк». У зв`язку з чим просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179344280000, номер запису права власності 38393631; дата та час реєстрації, 23 вересня 2020 року 20:17:06 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з одночасним скасуванням (вилученням) в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності запису про право власності № 38393631. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича (01031, вул. Бастіонна, 13, прим. 78, м. Київ) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ) належним чином звірені копії: договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3776 від 16 липня 2007 року; копію іпотечного договору № 02-10/2462 від 16 липня 2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором на момент державної реєстрації за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на квартиру; оригінали документів про право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 15 червня 2021 року ухвалою суду витребувано у Київського державного нотаріального архіву (03151, просп. Повітрофлотський, 76-г, м. Київ) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», здійсненої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем. 15 вересня 2021 року ухвалою суду витребувано у Київського державного нотаріального архіву (03151, просп. Повітрофлотський, 76-г, м. Київ) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», здійсненої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем, індексний номер 54289345 від 28 вересня 2020 року. 24 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи. 18 серпня 2022 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Святецький В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити у їх задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3776, відповідно до якого Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 90 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних (а.с.99-104, том 1). З метою забезпечення виконання позивачем грошових зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3776, між позивачем та Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Договір іпотеки № 02-10/2462 від 16 липня 2007 року, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.105-111, том 1). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54289345 від 28 вересня 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем змінено власника квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом перереєстрації прав власності на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та внесенням до Державного реєстру відповідного запису про право власності 38393631 (а.с.28-30, том 1). Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179344280000, номер запису права власності 38393631; дата та час реєстрації, 23 вересня 2020 року 20:17:06 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з одночасним скасуванням (вилученням) в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності запису про право власності № 38393631. В обґрунтування вимог позивач посилається на відсутність Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи не скористалися правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. На час укладення Договору іпотеки № 02-10/2462 від 16 липня 2007 року чинною була редакція Закону України «Про іпотеку» від 12 травня 2006 року. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частинами першою-третьою статті 37 (в редакції, яка діяла на час укладення іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Отже, для реєстрації за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеки» необхідний окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі із зазначенням про погоджену сторонами можливість реалізації Іпотекодержателем свого права на реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Судом встановлено, що умовами пункту 4.5.3. Договору іпотеки № 02-10/2462 від 16 липня 2007 року визначено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, Договір іпотеки містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений ст. 37 Законом України «Про іпотеку». Позивач в обґрунтування позовних вимог також зазначав, що він не отримував повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Згідно з ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакціїї на час укладення договору іпотеки та іпотечного договору) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно п. 61 вказаного Порядку, у редакції чинній станом на 27.05.2019 - день звернення іпотекодержателя з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Враховуючи зазначені вище норми Порядку, ЗУ «Про іпотеку» та 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підтвердженням отримання [PERSON] письмової вимоги Банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (з відповідними змінами та доповненнями), та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 (з відповідними змінами та доповненнями). Такі повідомлення Акціонерне товариство «Альфа-Банк» державному реєстратору разом із іншими документами для проведення державної реєстрації права не подав. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано. Отже, державна реєстрація за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на іпотечне майно при неподанні для цього передбачених пунктом 61 Порядку документів проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 10 та 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягає скасуванню. Що стосується посилання позивача про відсутність згоди на реалізацію спірної квартири та порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає таке. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно із Законом № 895-IX від 16 вересня 2020 року була продовжена до 21 квітня 2021 року, а Законом № 1381-IX від 13 квітня 2021 року - до 23 вересня 2021 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Судом встановлено, що відбулося примусове стягнення спірної квартири без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв. м. Отже, суд приходить висновку, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без його згоди іпотекодавця на його відчуження». У відповідності до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. При цьому, враховуючи наведені обставини та дослідивши матеріали реєстраційної справи судом встановлено, що позивач не надавав своєї згоди на відчуження своєї іпотечної квартири як в судовому, так і в позасудовому порядку. Таким чином, за відсутності письмової нотаріально посвідченої згоди іпотекодавця на відчуження іпотечної квартири (у відповідності до вимог чинного законодавства правочини щодо відчуження нерухомого майна вчиняються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню), звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку (примусове стягнення без згоди власника) є неможливим, зважаючи на наявність прямої заборони на примусове звернення стягнення на іпотечне майно в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, у державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Інші твердження позивача не мають правового значення для вирішення даної справи. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц). За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зважаючи на те, що з 16 січня 2020 року і на час ухвалення судового рішення матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, та за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, обраний позивачем, а саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування рішення про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно з одночасним скасуванням (вилученням) в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності запису про право власності, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності частково: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179344280000, номер запису права власності 38393631; дата та час реєстрації, 23 вересня 2020 року 20:17:06 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В решті позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial