Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] ,\~треті особи\~ [PERSON] ,\~Одеська товарна\~біржа про\~визнання договору\~купівлі-продажу\~дійсним та просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі Довіреності, зареєстрованої 14 квітня 1997 року № 506, та [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 20112 від 23 квітня 1997 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , про що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 12792, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дата видачі 12 жовтня 2021 року. 22 лютого 2022 року позивач звернувся із заявою щодо прийняття спадщини після смерті його бабусі - [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни, внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №5/2022 та [PERSON] отримав лист № 26/02-14 від 22.02.2022 року про необхідність звернення до суду. Для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , [PERSON] необхідно надати відповідний документ, підтверджуючий право власності на вказану квартиру, оформлений згідно вимог чинного законодавства. У зв`язку з тим, що Договір №200112 купівлі-продажу нерухомого майна, виданий Одеською товарною біржею 23 квітня 1997 року, не відповідає правовим нормам чинного законодавства (при реєстрації цього договору було порушено ст.244 ЦК України, ст.ст.1,8,15,16 Закон України «Про товарну біржу»), а тому йому роз`яснено необхідність звернення до районного суду для визнання вищезазначеного договору дійсним. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та треті особи в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлявся заздалегідь належним чином, причину неявки суду не повідомили. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, що 23.04.1997р. укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 20112 на Одеській товарній біржі, згідно якого [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі Довіреності, зареєстрованої ч.п.г. Волгограда [PERSON] 14 квітня 1997 року № 506 продав, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13-15) Однак даний договір нотаріально не посвідчувався, оскільки на час укладення договору, такого обов`язку не було. [PERSON] , [INFO] , являється онуком [PERSON] , та підтверджується наступним: Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження 20.02.1991 року зроблено запис №17 відповідно до якого батьком [PERSON] є [PERSON] ; Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження 12.08.1968 року зроблено запис №72, відповідно до якого батьком [PERSON] є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] ; Свідоцтвом про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1994 року 30 квітня зроблено запис №262, місце реєстрації - відділ реєстрації актів громадянського стану Малиновського райвиконкому с. Одеси, після укладання шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] . (а.с. 10,11,12) [INFO] померла [PERSON] . (а.с. 9) Відповідно до копії спадкової справи № 5/2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що 22.02.2022р. до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON] , який є онуком померлої. Листом № 26/02-14 від 22.02.2022р. приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., повідомила про необхідність звернення до суду у зв`язку із необхідністю визнання договору купівлі-продажу № 20112, виданого Одеською товарною біржею 23 квітня 1997 року, дійсним. Беручи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до неї перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було зареєстровано. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2\~ст. 47 ЦК України\~ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу № 20112 від 23.04.1997р. ніким не спростовані та свідчать про те, що [PERSON] \~є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачу вартість квартири, зареєструвавши її в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли [PERSON] передала гроші за куплену квартиру, а відповідач передав у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а [PERSON] відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною квартирою, то суд на підставі ст.\~ст. 224-225 ЦК УРСР\~(в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~(1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною\~. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Крім того, згідно з\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та ч.1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved