Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1997 р., договору дарування від 19.02.2013 р., є співвласником ј частини квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровано: [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2009 року народження донька, [PERSON] , 1951 року народження батько, [PERSON] , 1954 року народження мати та [PERSON] , 1982 року народження. Відповідач [PERSON] , не проживає за вказаною адресою більше трьох років, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Позивачу доводиться оплачувати за відповідача всі комунальні та інші послуги, його подальша реєстрація за вказаною вище адресою є недоцільною, обтяжуючою і перешкоджає їй в праві користування та розпорядження. Відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особисті речі в квартирі відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просили про їх задоволення в повному обсязі, надала пояснення аналогічні позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, відповідача в спірній квартирі не бачила більше 4 років, його речі в квартирі відсутні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № б/н від 29.12.1997 р., позивач [PERSON] є співвласником ј частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 506717 від 15.02.2013, номер запису про право власності: 148324 (а.с.9). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 24 березня 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради по виборчому округу № 3 Негодою Г.В. при свідках [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою, після розлучення, протягом останніх трьох років (а.с.37). Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року у справі №3611/4138/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 35-36). У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , так як відповідач не проживає у даній квартирі більше одного року. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved