Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

\~ Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що вона 05.06.2002 року придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно: 7/15 ідеальних часток житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого на приватизованій земельній ділянці площею 0,07 га за адресою: [ADDRESS] , та складаються із: житловий будинок, що складається з: А-1- житловий будинок, Б - сарай, В - сарай, Г - сарай, Д - сарай, Е - погріб, К - вбиральня, Л - вбиральня, №№ 1, 2 - огорожа, № 3 - колодязь. По заяві власника відчужується: 1 - кухня пл. 5,9 м. кв.; 2 - кімн. пл. 6,6 кв. м.;3 - кімн. пл. 5,8 кв. м.; II - сіни пл. 13,1 кв. м.; сарай літ "В" і літ "Д"; погріб літ "Е"; вбиральня літ "Л"; частина колодязю і огорожі, жилою площею: 12,4 кв. м. Вказаний договір був оформлений УКРАЇНСЬКОЮ УНІВЕРСАЛЬНОЮ БІРЖЕЮ за реєстраційним № Н-30 та зареєстрований в КП Лубенське МБТІ 21.06.2006 року у реєстровій книзі № 2. Позивачка вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте, звернувшись до нотаріуса з метою укладання договору дарування належного їй нерухомого майна, [PERSON] дізналася, що укладений між нею та [PERSON] договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Таким чином, позивачка не може реалізувати своє право розпорядження належним йому нерухомим майном, тому [PERSON] просить суд визнати право власності на 7/15 ідеальних частки житлового будинку з надвірними побудовами, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,07 га, за адресою: [ADDRESS] . 07.06.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав суду відзив про визнання позову, з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів\~наявних у\~справі вбачається\~що,\~позивач 05.06.2002 року придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно: 7/15 ідеальних частки житлового будинку з надвірними побудовами, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0, 07 га., за адресою: [ADDRESS] , які складаються із: житловий будинок, що складається з: А-1- житловий будинок, Б -сарай, В - сарай, Г - сарай, Д- сарай, Е - погріб, К - вбиральня, Л - вбиральня, №1, 2 - огорожа, №3 - колодязь. По заяві власника відчужується: 1 - кухня пл. 5,9 м. кв.; 2 - кімн. пл. 6,6 кв. м.;3 - кімн. пл. 5,8 кв. м.; II - сіни пл. 13,1 кв. м.; сарай літ "В" і літ "Д"; погріб літ "Е"; вбиральня літ "Л"; частина колодязю і огорожі, жилою площею: 12,4 кв. м. Даний договір був оформлений УКРАЇНСЬКОЮ УНІВЕРСАЛЬНОЮ БІРЖЕЮ за реєстраційним № Н-30 та зареєстрований в КП Лубенське МБТІ 21.06.2006 року у реєстровій книзі № 2. Будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Позивачка вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22.12.2021 року відмовлено в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на біржі, дійсним, таке рішення обґрунтовано судом тим, що договір є дійсним за законом та не потребує визнання його дійсним за судовим рішенням, оскільки положення ЦК УРСР (1963 року) не передбачали обов`язкового нотаріального посвідчення даної категорії договорів купівлі-продажу нежилих об`єктів нерухомості, а положення ст. 220, 657 ЦК України (які не мають зворотної дії в часі) на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюються. Постановою Полтавського Апеляційного Суду від 30 травня 2022 року заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22.12.2021 змінено та встановлено, що договір купівлі-продажу від 05 червня 2002 року за реєстровим №Н-30, укладений на Українській універсальній біржі між [PERSON] та [PERSON] укладено без дотримання форми, тобто без нотаріального посвідчення. Норми права, застосовані судом. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до застережень, які містяться в ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Ст. 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статями 224,227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку. Разом з тим, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд вважає дійсним договір купівлі продажу № Н-30 від 05.06.2002, зареєстрованого 21.06.2006 в КП Лубенське МБТІ, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 7/15 ідеальних часток житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого на приватизованій земельній ділянці площею 0,07 га за адресою: [ADDRESS] , та складаються із: житловий будинок, що складається з: А-1- житловий будинок, Б - сарай, В - сарай, Г - сарай, Д - сарай, Е - погріб, К - вбиральня, Л - вбиральня, №№ 1, 2 - огорожа, № 3 - колодязь. По заяві власника відчужується: 1 - кухня пл. 5,9 м. кв.; 2 - кімн. пл. 6,6 кв. м.;3 - кімн. пл. 5,8 кв. м.; II - сіни пл. 13,1 кв. м.; сарай літ "В" і літ "Д"; погріб літ "Е"; вбиральня літ "Л"; частина колодязю і огорожі, жилою площею: 12,4 кв. м. Зважаючи на те, що відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вищевказаного майна, перешкоджає здійсненню права власності [PERSON] щодо 7/15 ідеальних часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , суд, з метою захисту права власності позивачки, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved