Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та збільшення розміру аліментів. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 23.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитися життям дітей, не відвідує їх, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я, добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Через це, позивач була вимушена звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Заборгованість по аліментам станом на 01.07.2021 року становить 44870,13 грн. Також, позивач зверталася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей Через те, що відповідач не цікавиться життям дітей, не відвідує їх, молодша дочка [PERSON] взагалі не пам`ятає свого батька. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, позивач зазначає, що з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та зазначенний мінімальний гарантований розмір аліментів, який має бути сплачений на кожну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, не відповідає дійсним реаліям життя та такий мінімальний розмір не може як найкраще забезпечити інтереси дитини. Просить суд збільшити мінімальний гарантований розмір аліментів з 50% прожиткового мінімума до одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі та участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСОБ, ЯКІ НЕ ЗАЯВЛЯТЬ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ Представник служби виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.12.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.02.2022 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду. Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно судового наказу №398/2426/18 від 27.08.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробібку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку щомісячно. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2018 року на виконанні в Олександрійському міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини. Згідно характеристики навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №19 Дошкільний навчальний заклад «Лісова Казка» від 22.03.2021 року, яка видана на ім`я дитини [PERSON] , [INFO] де серед іншого зазначено, що дитина навчається у 2-В класі, мати бере участь у житті класса, приділяє належну увагу до навчання сина, цікавиться успіхами, сприяє розвитку дитини. Батько у вихованні сина участі не бере, з класним керівником не співпрацює, батьківські збори не відвідує. Згідно характеристики навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №19 Дошкільний навчальний заклад «Лісова Казка» від 22.03.2021 року, яка видана на ім`я дитини [PERSON] , де серед іншого зазначено, що дитина відвідує дитячий садочок « Лісова казка » з 2019 року, вихованням та навчанням дівчинки займається виключно мати, цікавиться життям диини, дбає про її всебічний розвиток, повністю забезпечує потреби дитини, приводить та забирає із садочка. Батько [PERSON] в садочку не з`являвся, участі у житті, вихованні та навчанні доньки не приймає. Актом обстеження умов проживання від 22.03.2021 року встановлено, що позивач разом з дітьми проживають у трикімнатній квартирі, діти мають власну кімнату, робочий стіл, комп`ютер, ліжка. Діти мають усе необхідне. [PERSON] забезпечений усім шкільним приладдям та спортнивним інвентарем для реабілітації. Мати створила належні умови для проживання та гармонійного розвитку дітей. Батько з родиною не проживає, фінансово допомоги не надає, не бере участі у вихованні дітей, проживає в іншому місті та має іншу сім`ю. Згідно Рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 01.04.2021 року визначене місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері - [PERSON] . Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28.07.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 9698,41 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 12.05.2021 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 05.05.2021 року надано рекомендацію позбавити [PERSON] бітьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі та є батьками малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] та, відповідно до ст. 150 СК України, мають рівні обов`язки піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, забезпечити дітей, готувати їх до самостійного життя. Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують невиконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дітей, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у приписі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дітей, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний дітей, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не відвідує на свята та дні народження, нехтує їх здоров`ям. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню дітей. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач вже зобовязаний сплачувати аліменти на дітей, відповідно до судового наказу Олександрійського міськрайонного суду від 27.08.2018 року. Щодо вимог позивача про збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач з 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволені позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити, оскільки вимоги не грунтуються на нормах права. Враховуючи положення ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial