Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

13.01.2022 року до суду надійшов зазначений позов. Підсудність даної справи визначена Святошинському районному суду м. Києва на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 10.01.2022 року. Представник Акціонерного товариства «Мегабанк» просить стягнути заборгованість у розмірі 1 821 695,25 грн. за кредитним договором. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 17.01.2022 р. вказаний позов залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. 01.02.2022 р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків та докази сплати судового збору в розмірі 27 325,43 грн. Ухвалою суду від 02.02.2022 року відкрито провадження в справі за правилами загального провадження, ухвалою від 27.06.2022 року закрито провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 30.08.2022 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав: відзив на позов, заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Так як особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно статей 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, 22.11.2013 року між ПАТ "Мегабанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк», та [PERSON] було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-12-11/2013 в межах якого було укладено кредитний договір №12-11/2013-МК-UAH від 22.11.2013 (з ануїтентичними платежами) , згідно з яким [PERSON] було надано кредит у сумі 273 929,00 грн., а відповідач зобов`язався на умовах передбачених договором їх повернути та сплатити 23% річних з терміном повернення до 05.11.2015 р. Позивач свої зобов`язання виконав надав кредит у розмірі 273 929,00 грн. що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] . 22.11.2013 року між ПАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-12-11/2013, в межах якого також було укладено кредитний договір №12-11/2013-МК-UAH-1 від 22.11.2013 (з ануїтентичними платежами), згідно з яким [PERSON] було надано кредит у сумі 319 188,00 грн., а відповідач зобов`язався на умовах передбачених договором їх повернути та сплатити 23% річних з терміном повернення до 05.11.2015 р. Позивач свої зобов`язання виконав надав кредит у розмірі 273 929,00 грн. що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] . 22.11.2013 року між ПАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-12-11/2013 в межах якого також було укладено кредитний договір №12-11/2013-МК-UAH-3 від 22.11.2013 (з ануїтентичними платежами) , згідно з яким [PERSON] було надано кредит у сумі 256 883,00 грн., а відповідач зобов`язався на умовах передбачених договором їх повернути та сплатити 23% річних з терміном повернення до 05.11.2015 р. Позивач свої зобов`язання виконав надав кредит у розмірі 273 929,00 грн. що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] . Згідно статей 509, 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач, починаючи з травня 2014 року, в порушення умов Кредитного договору № 12-11/2013-МК-UAH від 22.11.2013, не сплачує платежі за кредитом, проценти, в результаті чого станом на 01.10.2021 року у нього утворилась заборгованість перед банком з врахуванням штрафу у сумі 387178,30 грн., яка складається з суми залишку за кредитом в розмірі 224 447,38 грн, залишку нарахованих та несплачених відсотків - 84 227,44 грн., та суми штрафу - 785 03,48 грн. Починаючи з травня 2014 року, в порушення умов Кредитного договору №12-11/2013-МК-UAH -1 від 22.11.2013, не сплачує платежі за кредитом, проценти, в результаті чого станом на 01.10.2021 року у нього утворилась заборгованість перед банком з врахуванням штрафу у сумі 780 739,92 грн., яка складається з суми залишку за кредитом в розмірі 301 078,65 грн, залишку нарахованих та несплачених відсотків - 322 890,14 грн., та суми штрафу - 156 771,13 грн. Починаючи з травня 2014 року, в порушення умов Кредитного договору №12-11/2013-МК-UAH -2 від 22.11.2013, не сплачує платежі за кредитом, проценти, в результаті чого станом на 01.10.2021 року у нього утворилась заборгованість перед банком з врахуванням штрафу у сумі 460 760,48 грн., яка складається з суми залишку за кредитом в розмірі 228 595,63грн, залишку нарахованих та несплачених відсотків - 139 295,87 грн., та суми штрафу - 92 868,98 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань відповідача, за вказаними кредтними договорами між ПАТ "Мегабанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк», та [PERSON] було укладеноіупотечний договір № 12-11/2013-МК-UAH-3 від 22.11.2013, який посвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу АР Крим Хоменко Ю.В., та зареєстровано в реєстрі за № 4011. Предметом іпотеки є: нежитлова будівля- магазин , яка складається з магазину літ. "М", площею 167 кв.м., форма власності приватна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203167501101, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 1 189 879,00 грн. А також предметом іпотеки за даним договором є земельна ділянка, площею 0,0245 га, кадастровий номер 0110100000:03::006:0222, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування магазину, форма власності приватна, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215112701101. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 96 898,00 грн. Пунктом 1.4 іпотечного договру передбачено, що вартість предмета іпотеки становить 1 286 777,00 грн. В п. 1.3 Іпотечного договору зазначено, що за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, комісійної вигоди, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання, а також відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки, відшкодування витрат щодо страхування предметів іпотеки, відшкодування шбитків, завданихпорушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до п. 5.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем основного зобов`язання, а також з інших відстав, передбачених чинним законодавством України, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно Іпотечного договору № 12-11/2013-МК-ПАН-3 від 22.11.2013 р., відповідно до п. 3.1.2. Розділу 3 Іпотекодавець зобов`язується застрахувати предмет іпотеки на користь Іпотеко держателя на строк дії основного зобов`язання на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодженя, псування та надати докази страхування Іпотекодержателю у строк не пізніше 5 після набрання чинності Договором. Якщо строк дії Договору більший ніж строк, на який було укладено договір страхування предмету іпотеки, то за 14 (чотирнадцять) календарних днів до закінчення дії договору про страхування, надати докази страхування предмету іпотеки на настуї період. В порушення п. 3.1.2 Іпотечного договору Іпотекодавець не надав докази страхуй предмету іпотеки на користь Банку. Згідно з п. 4.2. Іпотечного договору Іпотекодавець відшкодовує Банку усі збитк сплачує штраф у розмірі 15 % від суми, вказаної у п. 1.4. Іпотечного договору (вартість предмету іпотеки - 1 286 777,00 грн.), що становить 193 016,55 грн. Таким чином, станом на 01.10.2021 р. сума штрафу за Іпотечним договором №11/2013-МК-ІІАН-З від 22.11.2021 р., за порушення умов п. 3.1.2., становить 193 016,55 грн Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Крім того, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Із матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаними договорами між Банком та позичальником укладено іпотечний договір, предметом якого є вищезазначене майно. У цій справі на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за вкладеними договорами Банк надав суду розрахунок, відповідно до якого станом на 01.10.2021 року розмір заборгованість в загальному складає 1 821 695,25 грн. Будь-яких заперечень щодо указаного розрахунку розміру заборгованості відповідачем до суду не подано. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено. Вказані висновки узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Отже, заборгованість за процентами має залишитись на рівні, нарахованому Банком до закінчення строку кредитування. З огляду на викладене та з урахуванням позовних вимог Банку у цій справі, загальний розмір боргу [PERSON] перед банком становить 1 821 695,25 на погашення якого позивач просить звернути стягнення на предмети іпотеки: Верховний Суд врахував, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Та Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про законність його вимог, тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Судовий збір, згідно з вимогами частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані за сплатою судового збору в розмірі 27 325,43 грн.

Outcome: approved