Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав звернувся начальник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відібрати їх від матері [PERSON] , [INFO] , проживаючої [ADDRESS] без позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнала, просить надати їй можливість належним чином виконувати батьківські обов`язки по вихованню дітей. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: кс.копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 серпня 2014 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в смт.Билбасівка Слов`янського району Рівненської області про що складено відповідний актовий запис №31. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] ; кс.копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 17 лютого 2022 року Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Слов`янськ Краматорського району Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №72. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Дані про батька дитини [PERSON] в актовому записі про народження записані згідно ч.1 ст.135 СК України (одинока мати). Відповідач з малолітніми дітьми 01 червня 2022 року прибула в м.Рівне з смт.Билбасівка Слов`янського району Донецької області. Вони взяті на облік в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради як внутрішньо переміщені особи. Мати з дітьми була поселена та проживала у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживав співмешканець [PERSON] - [PERSON] . За інформацією коменданта гуртожитку, [PERSON] належним чином не виконувала батьківські обов`язки по відношенню до дітей, разом зі співмешканцем вживала алкогольні напої. Працівниками Служби у справах дітей та фахівцями рівненського міського центру соціальних служб з Трибой Г.М проводились профілактично-роз`яснювальна робота щодо шкідливості вживання алкоголю, належного виконання нею батьківських обов`язків, необхідності дотримуватися гігієни дітей, турбуватися про стан їх здоров`я. Вона письмово попереджалася про адміністративну відповідальність за ухилення від створення належних умов життя та виховання дітей відповідно до ст.184 КУпАП. Також матері роз`яснено ст.150 СК України щодо обов`язків займатися вихованням та розвитком дітей. З дослідженого в судовому засіданні кс.копії витягу №1716 із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що при огляді 27.07.22 о 13 год. 21 хв. [PERSON] , [INFO] , проживаючої [ADDRESS] в результаті огляду встановлено перебування в алкогольному сп`янінні. З дослідженого в судовому засіданні кс.копії Розпорядження Рівненського міського голови від 27.07.2022 №679-р Про відібрання малолітніх дітей вбачається, що відповідно до ст.170 сімейного кодексу України, п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», у зв`язку з безпосередньою загрозою життя та здоров`ю дітей: 1. Негайно відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 2. Службі у справах дітей про відібрання малолітніх дітей інформувати Рівненську окружну прокуратуру та у семиденний строк звернутися до Рівненського міського суду з позовом від імені Органу опіки та піклування про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. 3. Контроль за виконанням розпорядження доручити заступнику міського голови Марині Кузьмічовій. З дослідженої в судовому засіданні кс.копії відповіді головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» Рівненської міської ради від 28 липня 2022 року №650 на адресу Служби у справах дітей вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] , задекларовані у лікаря-педіатра [PERSON] з 15.06.2022 року, після виписки із стаціонару ДМЛ. Сім`я Трибой проживає у [ADDRESS] . Черговий огляд проводився лікарем [PERSON] 27.06.2022 (лікар [PERSON] перебувала у черговій відпустці). Огляд дитини [PERSON] проводився у присутності соціального працівника. Стан дитини на момент огляду задовільний. Вага - 3,700 кг, зріст - 55 см, огк - 35 см. Діагноз: недоношеність 34 тижні. Гіпотрофія 2 ст. дані рекомендації по догляду та вигодовуванню дитини, так як вагу набрала погано. Виписано направлення до невролога. У присутності соціального працівника обговорили дату наступного огляду. Мама з дитиною були запрошені на прийом через 2 тижні для контролю приросту ваги, огк, на 11.07.2022 року. На огляд не з`явилися. Дитина [PERSON] на прийомі не був присутній. Зі слів мами, дитина почуває себе добре. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей, за адресою [ADDRESS] , було встановлено, що у помешканні безлад. У кімнаті присутній неприємний запах, розкидані речі одягу на підлозі, розкидані пляшки з-під спиртних напоїв, на тумбочках стояв брудний кухонний посуд. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Так, у п. п. 2-5 ч. 1ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати в розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved