Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

У червні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені по аліментам в зв`язку з їх несвоєчасною сплатою. Позов обґрунтовано тим, що відповідач з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої доньки, на підставі якого відкрито виконавче провадження, жодного разу їх не сплачував, в зв`язку із чим його заборгованість становить 31853,25 грн. Отже, неустойка за період з травня 2021 року по квітень 2022 року (включно) складає 61\~460,59 грн., проте позивачка, на підставі ч.1 ст.196 СК України, просить її стягнути з відповідача у розмірі, який не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам, тобто в сумі 31853,25 грн. У судове засідання позивачка не з`явилась, письмово просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, які вона підтримує. Відповідач у судове засідання також не з`явився, подавши письмову заяву про те, що він заперечує проти задоволення вимог позову в зв`язку із відсутністю у нього коштів, а також просить судовий розгляд проводити в його відсутність У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.06.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) від 03.09.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 727/4115/21, виданого 30.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину\~ . У відповідності із розрахунком державного виконавця станом на 12.05.2022 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 31\~853,25 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем станом на 15 серпня 2022 року, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів відсутня, на її погашення, оскільки останнім у липні 2022 року було сплачено 41\~675,50 грн. Позивачка проти того, що відповідач сплатив їй повністю заборгованість по аліментам станом на липень 2022 року заперечень не надала. Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума неустойки (пені) за період з травня 2021 року по квітень 2022 року (включно)\~\~ становить\~\~61\~460,59 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина 1). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У своїй постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 Верховний Суд зробив такий правовий висновок. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у вказаній постанові від 14.12.2020 року уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, \~\~\~що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року № 554/13475/15-ц (провадження\~ № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк. Відповідно до висновку у постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Із фабули частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається,\~\~\~що проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відноситься до їх числа. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що наявність вини відповідача щодо прострочення виплати аліментів у даному випадку не доведено, оскільки, як вбачається із наданого суду рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.06.2021 року, його було ухвалено у відсутність відповідача, крім того, надані суду матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про належне вручення [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів та підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з вказаним виконавчим провадженням. Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки з наявних у справі доказів об`єктивно не встановлено, що [PERSON] був обізнаний про наявність виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів та про обов`язок щодо їх сплати, а тому відсутні правові підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Отже, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України\~Про судовий збір\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного та,

Outcome: dismissed