Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

До Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх. В обґрунтування своєї заяви позивач зазначає, що 23 травня 2002 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Берегівського управління юстиції, актовий запис № 57. Позивач вказує, що спільне життя не склалося, оскільки кожний із них має різні погляди на сімейне життя, а тому вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б особистим інтересам позивача. Зазначає, що відповідачка залишила сім`ю та пішла проживати окремо. Таким чином, подружні сосунки між ними припинені та на даний час між ними втрачено взаєморозуміння та взаємоповаги, а тому сім`я існує формально. Позивач вказує, що від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідачка покинула сім`ю, тому після розірвання шлюбу позивач бажає, щоб малолітній син продовжував проживати з ним. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та залишити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 23 травня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Берегівського райуправління юстиції, актовий запис № 57, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно до свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд\~вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності\~спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові\~№ 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду, в якій не заперечувала проти залишення дитини після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу [PERSON] ,\~ [INFO] , слід залишити із позивачем, з яким він на даний час проживає. За таких обставин, враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати та малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишити проживати біля батька [PERSON] . За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved