Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

В червні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Титаренка В.М. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В обгрунтування позову зазначено, що позивачем [PERSON] було передано відповідачу [PERSON] в борг кошти в сумі 10 000,00 грн., про що відповідачем було складено власноруч написану розписку від 03.06.2019 року. Відповідач зобов`язався повернути кошти, які йому були надані позивачем в строк до 03.07.2019 року. Позивач вказує, що відповідач в зазначені строки борг за вказаними зобов`язаннями не повернув. З огляду на викладене, а також у зв`язку з тим, що відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманих в борг коштів, а тому позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку суму основного боргу в розмірі 10 000,00 грн., 3% річних в розмірі 579,00 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 967,67 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача - адвоката Титаренко В.М., від 21.12.2021 року, відповідно до змісту якого вбачається, що останній просить здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву або будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] було передано відповідачу [PERSON] в борг кошти в сумі 10 000,00 грн., про що відповідачем було складено власноруч написану розписку від 03.06.2019 року. З тексту зазначеної розписки вбачається, що відповідач зобов`язався повернути кошти, які йому були надані позивачем в строк до 03.07.2019 року. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконав, кошти позивачу в обумовлені строки не повернув, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Крім того, будучи обізнаною про перебування справи в суді, відповідачем не було подано до суду відзиву на позов із запереченнями проти позовних вимог, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань по поверненню коштів позивачу. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки між сторонами було укладено договор позики, за умовами якого відповідач зобов"язувався повернути суму позики не пізніше 03.06.2019 року, однак сума позики відповідачем повернута не була, права позивача як позикодавця є порушеними і він має право на стягнення із відповідача суми позики у розмірі 10 000,00 грн. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розраховані позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 967,67 грн. та 3% річних в розмірі 579,00 грн., є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмових договорів позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договорами строки, що є істотним порушенням умов договорів, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договорів, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., а також витрати пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 3000,00 грн., оскільки, стороною позивача надані суду достатні докази, які документально підтверджують фактично понесені позивачем судові витрати в зазначених розмірах.

Outcome: approved