Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] до комунальної власності Львівської міської територіальної громади в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна: підвал під літ. 6-І, загальна площа (кв.м): 20, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна: підвал під літ. 6-І, загальна площа (кв.м): 20, адреса: [ADDRESS] , номер запису про право власності/довірчої власності: 41174177, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101) з одночасним припиненням речового права; судові витрати стягнути з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури. Позов мотивує тим, що Галицькою окружною прокуратурою міста Львова встановлено, що 30 червня 2016 року [PERSON] звернулась в Личаківський районний суд м. Львова з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підвал під літ. 6-1 площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] . 10 червня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова за результатом розгляду справи № 463/3024/16-ц прийняв рішення, яким визнав за [PERSON] право власності за набувальною давністю на підвал під літ. 6-І площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] . Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що 7 вересня 1993 року між [PERSON] та Фондом комунального майна м. Львова укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2151, згідно з яким [PERSON] отримала в користування нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] . Даний договір укладено на невизначений термін. 25 квітня 1997 року листом за № 1948 представництво Фонду державного майна України у м. Львові запропонувало [PERSON] приватизувати орендоване приміщення, відповідно до ухвали сесії Львівської міської Ради народних депутатів № 632 від 13 березня 1997 року «Про деякі питання приватизації комунального майна м. Львова». Нежитлове приміщення [PERSON] не приватизувала. 26 серпня 1997 року у відповідності до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 866, нежитлове приміщення під літ.6-1 площею 20 кв.м. в будинку [ADDRESS] передано в користування під господарські потреби сім`ї [PERSON] , а договір оренди нежитлових приміщень № 2151 від 7 вересня 1993 року анульовано за згодою сторін. 30 січня 2020 року Львівський апеляційний суд за результатом розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Львівської області, поданої в інтересах держави в особі Львівської міської ради, скасував рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року. За результатом опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прокуратурою встановлено, що державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради прийнято рішення (індексний номер 48317828 від 20 серпня 2019 року) та проведено державну реєстрацію права власності на підвал літ. 6-І площею 20 кв.м. на [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису про право власності: 32890683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101). Підстава державної реєстрації права власності на підвал за [PERSON] - рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року (справа №463/3024/16-ц), яке скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2020 року. Внаслідок проведення державної реєстрації права власності на приміщення на підставі скасованого судового рішення, Галицькою окружною прокуратурою міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради пред`явлено позов до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на підвал літ. 6-І площею 20 кв.м. на [ADDRESS] (номер запису про право власності: 32890683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101). 8 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова за результатом розгляду вищевказаного позову окружної прокуратури прийняв рішення у справі № 463/3066/21, яким скасував державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне підвальне приміщення. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 15 грудня 2021 року. Листом від 27 січня 2022 року судове рішення у справі № 463/3066/21 направлено окружною прокуратурою на адресу Львівської міської ради для організації виконання та проведення реєстраційних дій зі спірним нерухомим майном. Листом від 7 лютого 2022 року Юридичним департаментом Львівської міської ради повідомлено, що на виконання рішення суду від 8 листопада 2021 року уповноважений представник міської ради звернувся із заявою до Центру надання адміністративних послуг м. Львова для скасування запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне приміщення, про результати розгляду якого прокуратуру буде повідомлено додатково. 8 лютого 2022 року за результатом опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 25 березня 2021 року між [PERSON] та її донькою [PERSON] укладено договір дарування підвалу, за яким відповідач набула у власність спірне нежитлове приміщення. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г., зареєстровано в реєстрі за № 70. На підставі укладеного договору дарування від 25 березня 2021 року, приватним нотаріусом Маслей І.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57292813 від 25 березня 2021 року та проведено державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення за [PERSON] , внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відповідні відомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101, номер запису про право власності/довірчої власності: 41174177). Водночас, право власності на спірне нежитлове приміщення за [PERSON] припинено. Листом від 5 лютого 2019 року № 4-2302-318 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомило юридичний департамент міської ради, про перебування спірного нежитлового приміщення в оренді [PERSON] за договором № 2151, який було розірвано, у відповідності до розпорядження Личаківської районної адміністрації № 866 від 26 серпня 1997 року. Також, у даному листі зазначено, що нежитлове приміщення літ. 6-І площею 20 кв.м. на [ADDRESS] належить до комунальної власності. Окрім цього, листом від 14 серпня 2019 року № 2302-3804 Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомлено, що рішенням виконавчого комітету Чарвоноармійської районної ради народних депутатів №176 від 10 березня 1987 року, будинок за адресою: [ADDRESS] включено в реєстр житлових будинків, які належать місцевим радам. Постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 5 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 24 грудня 1991 року № 728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м. Львова. Так, Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому, в тому числі нежитлові приміщення у складі цього будинку однозначно віднесено до власності місцевих рад. Окремої реєстрації на кожне приміщення чинне на той момент законодавство не передбачало. Право комунальної власності територіальної громади м.\~Львова на будинок та спірне приміщення у ньому виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який прийнято 1 липня 2004 року, який набрав чинності 3 серпня 2004 року. Львівська міська рада та її виконавчий орган - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, не приймали рішень, які б свідчили про правомірність набуття відповідачем вказаного нерухомого майна чи зміну титулу власності на майно, а процедура приватизації нерухомого майна не здійснювалася. Відтак, право комунальної власності на будинок [ADDRESS] є підтвердженням права комунальної власності і на всі не відчужені у встановленому законом порядку приміщення в ньому. Обставини щодо належності спірного нежитлового приміщення до комунальної власності, незаконність набуття права власності на це приміщення [PERSON] , проведення державної реєстрації речового права на спірне майно встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи № 463/3024/16-2, а також, під час розгляду Личаківським районним судом м. Львова справи № 463/3066/21. На момент укладення договору дарування 25 березня 2021 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року у справі № 2/463/93/19 було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, також судом апеляційної інстанції встановлено, що підвал належить до комунальної власності. Про що [PERSON] та [PERSON] було відомо, оскільки вони були учасниками справи № 463/3024/16-ц. Оскільки відповідачами умисно укладено договір дарування з метою уникнення повернення майна до комунальної власності, умови укладеного договору, зокрема щодо підстав набуття [PERSON] права власності на майно, відсутності судових спорів та прав третіх осіб не відповідають фактичним обставинам, що підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, а відтак, такий договір суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2021 року встановлено незаконність набуття права власності на підвал за відповідачем та належність спірного майна до комунальної власності. Оскільки право власності на підвал [PERSON] набула незаконно та з метою ухилення від його повернення у комунальну власність подарувала своїй доньці, шляхом укладення договору дарування, а відтак, державна реєстрація права власності на підвал за [PERSON] підлягає скасуванню в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав. Відтак, вищевказані обставини свідчать, що нежитлове приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника - Львівської міської ради, і є підстави для його витребування у [PERSON] в судовому порядку. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 3 червня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Окрім того 3 червня 2022 року до суду разом з позовом надійшла заява керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова про забезпечення позову. Ухвалою суду від 6 червня 2022 року частково задоволено вказану вище заяву керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова та накладено арешт шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на об`єкт нерухомого майна: об`єкт нерухомого майна: підвал під літ. 6-І, загальна площа (кв.м): 20, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1897646346101. 17 червня 2022 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочати підготовче провадження у справі та призначено у ній підготовче засідання на 8 липня 2022 року. В підготовчому засіданні 8 липня 2022 року протокольною ухвалою виключено з числа учасників справи третю особу [PERSON] у зв`язку з її смертю. Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні прокурор і представник позивача позов підтримали з підстав викладених в ньому проси такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні у вирішенні спору поклалась на розсуд суду та пояснили, що вважає всі вчиненні дії у відповідності до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року в справі № 463/3024/16-ц визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на підвал під літ. 6-І площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] . 30 січня 2020 року постановою Львівського апеляційного суду скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2021 року в справі № 463/3066/21 скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на підвал під літ. 6-І площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] . 25 березня 2021 року укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г., відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] підвал під літ. 6-І площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] . З інформаційної довідки № 298349410 від 8 лютого 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності на підвал під літ. 6-І площею 20 кв.м. у будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 25 березня 2021 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом (ч. 2 ст. 182 ЦК України). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі по тексту - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV держава гарантує об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. У ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV вказано, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 9 ч. 2 ст. 27 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином на момент укладення договору дарування та реєстрації права власності на спірне приміщення була відсутня правова підстава для існування права власності за [PERSON] на спірне приміщення та право власності останньої на таке було скасовано. Житлові і нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та/або юридичних осіб, належать до комунальної власності територіальної громади міста. Державна реєстрація права комунальної власності на окремі об`єкти нерухомого майна в будинку комунальної власності для підтвердження правового титулу територіальної громади як власника певного об`єкту нерухомості не вимагається. Вищенаведений правовий висновок здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 серпня 2020 року в справі № 461/1119/18. У постанові ОП КГС Верховного Суду від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18 суд зазначив, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. У постанові КГС Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 915/572/17 зазначено, якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року в справі № 307/2382/15-ц зазначено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, вчинена на підставі скасованого судового рішення, яке зазначено підставою проведення такої реєстрації, є такою, що вчинена за відсутності правових підстав виникнення права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з\~ч.\~1,\~ч.\~3\~ст.\~388\~ЦК України, якщо\~майно за\~відплатним договором\~придбане в\~особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 зазначено, якщо майно було набуте без відплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Спірне приміщення належало до комунального майна. Право власності на приміщення незаконно зареєстровано за [PERSON] . З метою уникнення повернення майна до комунальної власності спірне приміщення безвідплатно передане [PERSON] [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (14-208цс18) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Відтак, вищевказані обставини свідчать, що нежитлове приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника - Львівської міської ради, і є підстави для його витребування у [PERSON] в судовому порядку. У постанові від 21 серпня 2019 року (справа № 911/3681/17) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16. А тому враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь Львівської обласної прокуратури (платник судового збору) документально підтверджені судові витрати в розмірі 5556 гривень судового збору за подання позову та 1240 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а всього 6796 гривень.

Outcome: approved