Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

23.11.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 223779,30 грн., а також покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що, 09 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №054-2008-1116. 09 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] були укладені договори поруки. Оскільки, відповідачем [PERSON] були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 21 червня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено судове рішення по цивільній справі №2-94/2011(1) про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором №054-2008-1116 у розмірі 721677,36 грн., судові витрати у розмірі 1820,00 грн. тобто по 667,00 грн. з кожного. На виконання вказаного рішення, Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчі листи. Позивач вказує, що вказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва не виконано до цього часу. Оскільки у вищевказаному рішенні встановлено стягнення у гривні, позивачем нараховано штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦК України, що відповідно до розрахунку від 01.11.2021 року за період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року становить 158769,02 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних за час прострочення виконання рішення суду у розмірі 65010,28 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів, що є предметом позову. Ухвалою суду від 06.12.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року, заяву представника відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін - залишено без задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви разом з доданими до неї документами 16.12.2021року, однак процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви разом з доданими до неї документами 16.12.2021року, однак процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. 05 січня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30.09.2020 року за цивільною справою №2-94/2011 позивачу було відмовлено у задоволені заяви про видачу дублікату виконавчого листа, вказану ухвалу було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.12.2021 року. Таким чином, як вказує представник відповідача, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.06.2011 року не може бути виконано в примусовому порядку, оскільки на його думку, така вимога про стягнення заборгованості не може бути захищена в примусовому порядку. Тобто, вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків за натуральним зобов`язанням, є таким, що не може бути стягнутим в примусовому порядку є безпідставним та необгрунтованим, при цьому представник посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №757/44680/15-ц від 06.03.2019 року. 21 лютого 2022 року представник позивача надав уточнену позовну заяву з виправленими даними щодо відповідача [PERSON] . 21 лютого 2022 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких, представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, обгрунтовує вимоги тим, що представник відповідача безпідставно посилається на постанову Верховного Суду у справі №757/44680/15-ц від 06.03.2019 року, оскільки у вказаній постанові, Верховний Суд звертав увагу, що ст. 625 ЦК України не може бути застосована до зобов`язання, які не захищені в судовому порядку та не можуть бути захищені в судовому порядку, у даній постанові мова йде про пропуск позовної давності за основним зобов`язанням. Тобто у відносинах, за якими не має позитивного рішення суду, за якими стягнуто заборгованість, а наявна лише прострочена сума боргу, яка відображена у розрахунку заборгованості, яка не може бути захищена у судовому порядку, тому в позові було відмовлено. Також, позивач вказує, що наявність виконавчого документа чи пред`явлення його до примусового виконання є лише правом стягувача, а тому не пред`явлення його до примусового виконання не позбавляє стягувачу отримати відсотки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України та інфляційні збитки за основним зобов`язанням, яке не виконано в повному обсязі. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2008 року Відкрите акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 054-2008-1116. Відповідно до п. 1.1 та п. 1.3 вищевказаного Договору, Позивач зобов`язався надати Відповідачеві-1 кредит у сумі 78 6200,00 доларів США 00 центів, для споживчих потреб. Відповідно до п. 1.2 Договору, строк кредитування за Договором становить період: з дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику - 09 квітня 2008 року до 01 квітня 2028 року. 09.04.2008 року Позивач та [PERSON] уклали Договір Поруки № 054-2008-1116-Р/2. Одночасно, 09.04.2008 Позивач та [PERSON] уклали Договір Поруки № 054-2008-1116-Р/3. Відповідно до п.1.1 Договорів поруки Відповідач-2, Відповідач-3, зобов`язуються перед Позивачем за невиконання Відповідачем 1 усіх його зобов`язань за Договором. Відповідно до Договорів поруки Відповідач 2, Відповідач 3, як поручителі, відповідають перед Позивачем у тому ж обсязі, що і Відповідач 1, за всіма його зобов`язаннями включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. 30 червня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою Заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк», боржник - [PERSON] , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення - залишено без задоволення. Надаючи оцінку відзиву на позовну заяву, суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.06.2011 року не може бути виконано в примусовому порядку, оскільки така вимога про стягнення заборгованості не може бути захищена в примусовому порядку. Тобто, вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків за натуральним зобов`язанням, є таким, що не може бути стягнутим в примусовому порядку є безпідставним та необгрунтованим, оскільки у постанові Верховного Суду у справі №757/44680/15-ц від 06.03.2019 року, Верховний Суд звертав увагу, що ст. 625 ЦК України не може бути застосована до зобов`язання, які не захищені в судовому порядку та не можуть бути захищені в судовому порядку, у даній постанові мова йде про пропуск позовної давності за основним зобов`язанням. Тобто у відносинах, за якими не має позитивного рішення суду, за якими стягнуто заборгованість, а наявна лише прострочена сума боргу, яка відображена у розрахунку заборгованості, яка не може бути захищена у судовому порядку, тому в позові було відмовлено. У даній справі, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.06.2011 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, набрало законної сили, до цього часу залишається не виконаним, в той же час, пред`явлення або не пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання є правом а не обов`язком стягувача. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Отже, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлене вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та інфляційних втрат. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідачів про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 223779,30 грн. за період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року, при визначенні суму боргу, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством, та перевірений судом, в той же час відповідач не скористався процесуальним правом у своєму відзиві спростувати наданий позивачем розрахунок. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних є обгрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3357,00 грн., тобто по 1119,00 грн. з кожного, які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved