Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

22 жовтня 2021 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вчиненого 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за № 241481. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем не було подано нотаріусу документи, які визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, зокрема нотаріально посвідчений договір, який між позивачем і відповідачем ніколи не укладався. Заперечує проти зазначених у виконавчому написі розміру вимог, а тому вважає, що заборгованість не є безспірною. Наголошує, що всупереч чинному законодавству, відповідач не надіслав позивачу жодних повідомлень та вимог про усунення порушень за Договором. Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів. 2 листопада 2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином завірену копію виконавчого напису № 241481 від 26.06.2021 року та копії всіх документів, які були подані ТОВ «Фінансова компанія управління активами» нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису (а.с. 20-21). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. У листопаді 2021 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується ним в судовому порядку. На підставі Розпорядження керівника апарату суду № 175 від 16.11.2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи 752/25646/21. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про забезпечення позову [PERSON] передано на розгляд судді Ольшевській І.О. Ухвалою судді Голосіївської районного суду м. Києва від 3 грудня 2021 року заяву представника [PERSON] адвоката Карлаша І.А. повернуто заявнику. На підставі Розпорядження керівника апарату суду № 10 від 10.01.2022 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи 752/25646/21. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про забезпечення позову [PERSON] передано на розгляд судді Мазуру Ю.Ю. Ухвалою від 12 січня 2022 року заяву представника [PERSON] адвоката Карлаша І.А. задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом від 20.06.2021 за № 241481 (а.с. 54). У судовому засіданні сторони відсутні. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Карлаш І.А. разом з позовом надіслав до суду заяву про розгляд справи без присутності позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання явку свого представника не забезпечив, відзиву на позов суду не надав. 4 січня 2022 до суду надійшла заява директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання позову, за підписом директора - Велікданова С.К., в якій відповідач просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 241481 від 26.06.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. В цей же день, 4 січня 2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, яке обґрунтовано тим, що на думку ТОВ «ФКУА», даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, а лише міститься посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку з чим відповідач пропонує вирішити даний спір в мировому порядку. Так, відповідач пропонує сплатити позивачу на його користь 8708 грн. на рахунок відповідача, а він в свою чергу решту заборгованості у сумі 16741 грн буде вважати такою, що погашена. Щодо клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Однак, від позивача згоди на врегулювання спору за участю судді не надходило. Крім того, в матеріалах справи наявна заява відповідача про визнання позовних вимог. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді припиняється: у разі укладення сторонами мирової угоди та звернення до суду із заявою про її затвердження або звернення позивача до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, або в разі відмови позивача від позову чи визнання позову відповідачем. Зазначене виключає можливість застосування у даній справі процедури врегулювання спору за участю судді. Третя особа приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подав. Третя особа Рокитнівський відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі, Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надіслав заяву, у якій просив провести розгляд справи без участі представника відділу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. видав виконавчий напис за №241481 про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на корить ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" на підставі договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 1529453 від 28.01.2021 року, укладеного між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] за період з 20.06.2021 по 26.06.2021 року включно, суму у розмірі 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 17424 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 25,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 25449 грн (а.с. 11). 12.08.2021 року старший державний виконавець Рокитнівського відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кулакевич Ю.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 66470724 на підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 26.06.2021 року за №241481 (а.с. 12). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, посилаючись на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки наданий відповідачем кредитний договір не посвідчений нотаріально. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, був нотаріально посвідчений. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками судового провадження не надано. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Також, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази повідомлення позивача про відступлення прав вимоги та надсилання вимоги від стягувача про виконання умов кредитного договору позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 2414881 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що у справі, що є предметом розгляду, відповідач скористався своїм правом, передбаченим у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та подав заяву про визнання позову. За змістом ч.ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даній справі відповідачем позов визнано. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо відшкодування позивачу понесених витрат на сплату судового збору, при зверненні до суду з позовом, суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач за подання заяви про забезпечення позову сплатив 496,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 05.01.2021 (а.с. 48). Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що з нього підлягає до стягнення на користь позивача лише 50% судового збору сплаченого позивачем за подання заяви про забезпечення, оскільки ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення 50 % судового збору, сплаченого саме при поданні позову. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн. У той же час , судовий збір за розгляд справи судом у частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, від сплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду з позовом підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 50% від належного до сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved