Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

16 березня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що 01.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. було відкрито виконавче провадження № 66667670 на підставі виконавчого напису № 53091 від 30.03.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 4313,55 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. В грудні 2021 року позивач дізналася про існування вказаного виконавчого провадження та виконавчого напису, коли з позивачки почали стягувати в примусовому порядку кошти з банківських карт та наклали на них арешти. [PERSON] вважає, що між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» будь-які договори не укладалися. Кредитний договір був укладений в простій письмовій формі 12 липня 2018 року. Позивачку жодним чином не було повідомлено про вчинення виконавчого напису, їй не надходили попереджувальні повідомлення, письмова вимога про повернення заборгованості та вона не знала про існування заборгованості. Також [PERSON] взагалі ніхто не повідомляв про зміну кредитора, оскільки згідно виконавчого напису кредитори змінювались три рази. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Однак з матеріалів виконавчого провадження не зрозуміло на підставі яких документів був вчинений виконавчий напис, а тому нотаріус не переконався в безспірності заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 1172, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Дана постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з моменту проголошення 22.02.2017 року, отже з цієї дати не передбачалось можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних правовідносин. Враховуючи викладене, [PERSON] прохала суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. від 30.03.2021 року № 53091 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 16 березня 2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.24-25). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. та приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О.С., будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом\~ встановлено, що 12 липня 2018 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 315237-А, який не містить нотаріального посвідчення (а.с.9-14). 30 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 53091 про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», якому ТОВ «Фінфорс» відступлено право вимоги на підставі кредитного договору № 28/1220-01 від 28.12.2020 року, якому ТОВ «СС Лоун» на підставі кредитного договору № 40071779-06 від 30.10.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 315237-А від 12.07.2018 року, укладеного з ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 4 313,55 гривень (а.с.8). Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2021 року (ВП № 66667670) на підставі виконавчого напису № 53091 від 30.03.2021 року (а.с.7). Відповідно до статті 18 Цивілького кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктом 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Приватним нотаріусом Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис на підставі п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно з ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017 року, отже і пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Оскільки\~ виконавчий напис, який є предметом спору в даній справі, вчинено 30 березня 2021 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. Так, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень згідно квитанції № 2 від 17.01.2022 року (а.с.1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, в разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved