Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

16 листопада 2021 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини надійшла для розгляду на підставі ухвали судді Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2021 року. В прохальній частині позову позивач просить суд: визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . І. Стислий виклад позиції позивача, його представника, відповідача-законного представника неповнолітнього відповідача та представника відповідачів. [INFO] померла\~мати позивача\~-\~ [PERSON] .\~Після її\~смерті відкрилася\~спадщина у\~вигляді трьохкімнатної\~квартири,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . [PERSON] залишила на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений 07 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В.В., за реєстром №834 На день\~смерті [PERSON] ,\~згідно ст.\~1241\~Цивільного Кодексу\~України,\~залишилась обов`язкова\~частка у\~спадщині позивачу,\~як спадкоємцю\~першої черги,\~якому за\~60\~років та\~як інваліду\~Чернобиля третьої\~групи,\~яка складається\~з 1/4\~(одної\~четвертої)\~частини вищезазначеної\~квартири.Для отримання\~спадщини позивач\~не зміг\~у встановлений\~строк звернутися\~із заявою\~до нотаріальної\~контори про\~прийняття спадщини\~внаслідок тяжкого\~хронічного захворювання,\~яке привело\~позивача до\~інвалідності.\~По рекомендації\~лікарів про\~зміну кліматичних\~умов позивач\~мешкає в\~Автономній Республіці\~Крим в\~місті Феодосія.Дружина позивача - [PERSON] не мала змоги покинути його без догляду, так як захворювання проявляється періодично з приступами та втратою свідомості, та приїхати в м. Дніпро від його імені по довіреності подати заяву про видачу на ім`я позивача свідоцтва про правона спадщину. В вересні 2021 року, [PERSON] , по довіреності №23АВ1365300 від 25 серпня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Комеко Тетяни Павлівни Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою за №116 від 20 вересня 2021 року про видачу на ім.'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. 22 вересня 2021 року нотаріус Комеко Тетяна Павлівна видала [PERSON] Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Позивач вважає, що причина з якої він пропустив встановлений ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини є поважною, та просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини (а.с.1-2). Не погоджуючись із викладеними обставинами, відповідач 28.12.2021 року подав до суду відзив, згідно якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що [INFO] померла бабуся відповідача і мати позивача [PERSON] . Вона залишила заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу. Відповідач прийняв спадщину в порядку, передбаченому законом, шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. Позивач [PERSON] , як особа, яка досягла віку 60 років, має право на обов`язкову частку у спадщині. Але спадщину позивач [PERSON] не прийняв, хоча достовірно знав про смерть своєї матері, але він не вважав за потрібне приїхати на її похорон. Жодного тяжкого захворювання у позивача немає. Відповідач зауважує, що позивач має хронічні захворювання, внаслідок яких йому з 01.01.2015 року була встановлена третя група інвалідності безстроково. але, він не був визнаний непрацездатним. Жодного документу, який би свідчив про наявність медичних рекомендацій про зміну місця проживання позивача внаслідок стану його здоров`я , суду не надано і нічим не підтверджується. Крім того, позивачем не надано письмових доказів щодо стану його здоров`я в період з 12 січня 2021 року до 12 липня 2021 року, які б свідчили про його тяжкий стан здоров`я та неможливість в зв`язку з цим вчиняти дії щодо прийняття спадщини. В зазначений період позивач не звертався за медичною допомогою, не перебував на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні. До позовної заяви додано направлення на лікування на денному стаціонарі від 23.09.2021 року, але документів про те, що позивач знаходився на лікуванні у денному стаціонарі не надано. Відсутні медичні документи, які б свідчили про те, що позивач в період з січня 2021 року потребував стороннього догляду. Більше того, 25 серпня 2021 року позивач [PERSON] їде на відстань майже 190 км від Феодосії у місто Темрюк Краснодарського краю для того, щоб надати довіреність своїй дружині на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері. Це свідчить про те, що стан здоров`я позивача був задовільний. Одночасно нотаріусом була засвідчена заява [PERSON] про прийняття спадщини, яка була надана приватному нотаріусу Камеко Т.П. 20.09.2021 року. Також позивач не був позбавлений можливості направити поштою заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 41-43). Представник позивача адвокат Харламов Віктор Васильович подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач, більше двадцяти років страждає хронічними невиліковними хворобами, які є прогресуючими по симптомам. Захворювання позивача на цей час потребують постійного повсякденного прийому призначених лікарем ліків, контролю артеріального тиску, а також планового лікування в денному, або іншому стаціонарі один-два рази на рік по передчасному запису. У зазначений період, згідно з випискою з амбулаторної карти .№52870 поліклініки міста Феодосії, позивач звертався на черговий огляд до терапевта на черговий огляд 29.09.2021 р., який призначив позивачеві ліки для постійного прийому. 21.04.2021р. по 12.05.2021р., згідно сертифікату, позивач проходив в поліклініці вакцинацію проти СОVID -19. Одночасно з цим для людей, кому за 60 років в першій половині 2021 р. був призначений режим самоізоляції в домашніх умовах? адже захворювання коронавірусом для осіб з багатьма хронічними захворюваннями, є фактично смертельним вироком. Також, згідно амбулаторній карти позивача, він звертався до психіатра психоневрологічного диспансеру (консультативний облік) з метою одержання рецептів на ліки постійного прийому, які закінчувалися на цей час. Копія рецептів та консультація терапевта додаються. Додається також виписка історії хвороби денного стаціонару з 04.10.2021р. до 15.10.2021р. з діагнозом цереброваскулярна хвороба, дісциркуляторна енцефалопатія другого ступеня змішаного ґенезу, помірна вестібулоатаксія (порушення координації), помірні когнітивні порушення (порушення пам`яті). Помірні статодинамічні порушення (порушення руху), астеноневрологічний синдром (слабкість м`язів), цефалогічний синдром (порушення мозкового кровообігу). Також гіпертонічна хвороба другого ступеню ризик 4, що передбачає артеріальний тиск більш як 160/100, та ризик в будь-яку хвилину інфаркту міокарда, або геморологічного інсульту. В діагнозі зазначені стійкі помірні порушення нейром`язових функцій, порушення рівноваги координації рухів, помірного когнітивного зниження, стійкі помірні порушення функцій, пов`язаних з рухом, а також стійкі помірні порушення психічних функцій Ці зазначені хвороби є невиліковними і стійкими, що потребують постійного прийому назначених ліків, а також образу життя, виключаючого фізичного навантаження, переохолодження, перегріву, стресу та емоційного навантаження. Щодо поїздки позивача з міста Феодосія в місто Дніпро в існуючих умовах, представник позивача зазначає, що це є сконцентрований стрес та фізичне перевантаження. Прямого сполучення між материковою частиною України та Автономною Республікою Крим не існує. Це супроводжується великими фізичними та моральними навантаженнями. Такі умови - гарантований стрес, або загострення хвороби, та гіпертонічного кризу. При хронічному захворюванні - гіпертонічна хвороба другого ступеня ризик 4, це є великий ризик. Отже позивач категорично не мав і не має можливості особисто приїхати в місто Дніпро. Ці обставини та стан здоров`я безумовно потребують постійного стороннього догляду за позивачем. В результаті дружина позивача - [PERSON] не мала можливості до серпня 2021 року залишити позивача та приїхати в місто Дніпро, щоб подати нотаріусу заяву на прийняття спадщини по довіреності. Переслати заяву на прийняття спадщини та довіреність на іншу особу для вирішення питання в суді, також не існує ніякої можливості, адже між Україною та Автономною Республікою Крим немає поштового сполучення, також не існує жодної комерційної фірми, якій було б дозволено пересилати оригінали документів. Таким чином, перешкоди своєчасного подання заяви про прийняття спадщини для позивача є непереборними, що передбачає законне судове рішення про надання додаткового строку подання заяви на прийняття спадщини (а.с.72-74). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що її чоловік - позивач є інвалідом. [INFO] померла його мати. На цей час позивачу необхідно було пройти лікування у стаціонарі, але цього не відбулось, оскільки лікарня була переобладнана на COVID-відділення. Чоловік постійно потребує лікування, необхідно вживати ліки, вона його доглядає. Заяву про прийняття спадщини подавали у м. Темрюк Краснодарському краї. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є братом позивача. Коли померла їх мати, свідок повідомив сина позивача. Потім син позивача повідомив, що передав цю інформацію батькові. Тому свідок вважає, що виконав усі обов`язки щодо повідомлення брата. З братом не спілкується, він у 2015 році покинув Україну та поїхав до Росії, приїжджав на територію України у 2018 році. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Тетяна Павлівна узв`язку із великою навантаженістю на робочому місці просила розглядати справу за її відсутності, самостійних вимог по справі не має (а.с.119). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 10.12.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська у даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 34). 22.12.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення письмових документів до матеріалів справи (а.с.36-40). 10.01.2022 року до суду від відповідача надійшла заява про витребування доказів (а.с.67). 07.02.2022 року від відповідача до суду надійшло клопотання про виклик і допит свідка (а.с.68). 07.02.2022 року від представника позивача адвоката Харламова Віктора Васильовича надійшло клопотання про долучення письмових документів до матеріалів справи та заява про виклик та допит свідка [PERSON] (а.с.71, 74а). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2022 року витребувано з Державної прикордонної служби України відомості, щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] , громадянина України, в період з 01.01.2015 року по сьогоднішній час (а.с.75). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Камеко Тетяна Павлівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, до судового розгляду по суті (а.с.76). 03.03.2022 року від представника позивача адвоката Харламова Віктора Васильовича на електронну пошту суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я та воєнним станом (а.с.86-87). 04.04.2022 року від представника відповідача адвоката Маркело Валентини Олексіївни на електронну пошту суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та воєнним станом (а.с. 90-91). 04.04.2022 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою його представника - адвоката Маркело Валентини Олексіївни (а.с. 95). 28.04.2022 судом було заслухано вступне слово представника позивача, відповідача та представника відповідача, заслухано відповіді на питання сторін, допитано свідків (а.с. 101-102). 28.04.2022 від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 104). 12.05.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.106-107). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року визнано поважними причини пропуску представником позивача строку для звернення до суду з клопотанням про витребування доказів в цивільній справі №932/7988/21 та поновлено представнику позивача строк для подання клопотання про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Камеко Тетяни Павлівни належним чином засвідчених копій документів спадкової справи №23/2021, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 109-110). 11.08.2022 року до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Камеко Тетяни Павлівни надійшла копія спадкової справи, після смерті [PERSON] (а.с. 119-148). 11.08.2022 судом було досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 11.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 150). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 1954 року (а.с. 4). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ №030196, [PERSON] , [INFO] . З 01.01.2015 року встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. Протипоказані значні фізичні та психо-емоційні перенавантаження, робота на висоті та у нічні зміни. Рекомендоване лікування у кардіолога, невропатолог, терапевта (а.с.9). Як вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №002655, виданої 10.12.2014 року на підставі акту огляду МСЕК №1257, ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] 50% з 01.01.2015 року. Потребує медикаментозного та санітарно-курортне лікування за показами (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 27 квітня 2021 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)(а.с. 3). [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданої згідно розпорядження від 04 січня 1995 року 7/13-95 (а.с. 7-8). 20.09.2021 [PERSON] , що діяла на підставі довіреності, посвідченої 25 серпня 2021 року нотаріусом Темрюкського нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації Ліпатовою О.В. за реєстром №23/317-н/23-2021-6-306 від імені [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частину у заповіті після смерті матері [PERSON] (а.с. 14, 16-19). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Тетяни Павлівни від 22.09.2021 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно, яке складається з ј частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини (а.с. 15). З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи №23/2021 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , наданої на ухвалу суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Камеко Тетяною Павлівною вбачається, що спадкова справа заведена за заявою [PERSON] №69 від 25.06.2021 року про прийняття спадщини (а.с.121). Відповідно до заяви [PERSON] №70 від 25.06.2021 року, останній відмовився від обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.128). Відповідно до заповіту [PERSON] від 07 червня 2019 року, посідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Віталієм Вадимовичем, остання заповіла усе належне їй майно, у тому числі квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] (а.с.133). Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої нотаріусом Темрюкського нотаріального округу Краснодарського краю Ліпатовою О.В. №23АВ1365299 від 25.08.2021 року, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] (а.с.141). 22.09.2021 [PERSON] , що діяла на підставі довіреності, посвідченої 25 серпня 2021 року нотаріусом Темрюкського нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації Ліпатовою О.В. за реєстром №23/317-н/23-2021-6-306 від імені [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. із заявою про про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на строк достатній для звернення до суду, але не більше, як до 22 жовтня 2021 року (а.с. 148). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258\~ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто. Відповідно до ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з ч. 1 ст.\~1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 12.07.2021. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 04.11.2015 розглянув справу № 6-1486цс15, предметом якої був спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зробив правовий висновок про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Така ж правова позицію викладена і в постанові Верховного Суду України справа № 6-1320цс17 від 23.08.2017. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.01.2020 року по справі № 192/1663/17 зазначив, що «судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16». Згідно ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270\~ЦК для прийняття спадщини. Так, позивач просить суд визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Законодавець у ч. 1 ст.\~16\~ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. На позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивачі не обґрунтовують ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Суд зауважує, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 26 лютого 1997 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно із відомостями Державної прикордонної служби України щодо інформації про перетин державного кордону України [PERSON] зазначено, що останній перетинав державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 16.02.2017 по 15.02.2022: виїзд 31.03.2017 року через пункт пропуску "Гоптівка" (а.с.83). На підтвердження\~стану здоров`я\~позивача [PERSON] \~суду надано\~численні довідки\~про стан\~здоров`я,\~направлення на\~лікування,\~рецепти на\~отримання медичних\~препаратів (а.с.11-13,\~37-40,\~47-59),\~але суд\~не бере\~їх до\~уваги з\~наступних підстав.\~Стороною відповідача\~було заявлено\~клопотання про\~надання оригіналів\~зазначених доказів.\~Відповідно до\~ст.\~95\~ЦПК України, письмовими\~доказами є\~документи (крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Що стосується доводів представника позивача з приводу того, що позивач з 21.04.2021 року по 12.05.2021 року проходив вакцинацію проти COVID-19 та йому був призначений режим самоізоляції в домашніх умовах, суд зауважує, що це лише 3 тижні, в інший період позивач мав можливість скористатись своїм правом на подачу заяви про прийняття спадщини. Також суж вважає з цього приводу зазначити наступне. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~року за\~№ 296/5 (далі Порядок). Згідно з п. 2.1 Гл. 10 Порядку, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5 Гл. 10 Порядку). Пунктом 3.23 Гл. 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з п. 2.1. розд. IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у ст. ст. 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Отже, [PERSON] не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини також шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування. Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04.03.2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04.06.2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02.04.2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19). Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач мав достатньо часу для особистого звернення до нотаріальної контори із письмовою заявою чи направлення поштою такої заяви чи виклик нотаріуса до місця свого проживання, вказані позивачем обставини не є поважними, вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.\~5\~ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача-законного представника неповнолітнього відповідача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір покладено на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed