Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

30.06.2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, у якому просить стягнути відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.04.2004 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, від якого подружжя має спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що відповідач тривалий час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, при цьому син постійно потребує нормального харчування, одягу, періодичного медичного обстеження, лікування (за необхідності) тощо. Утримання дитини потребує значних коштів і сама позивачка не здатна в повній мірі забезпечити дитину належним чином. Починаючи з вересня 2020 року син навчається у ВСП «Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій» у зв`язку із чим потребує фінансової допомоги. Постійно потрібні кошти на проїзд до місця навчання, харчування, підручники тощо. Відповідач є працездатною особою, працює неофіційно, отримає постійний регулярний дохід, наскільки відомо позивачу - досить високий (в тому числі отримує кошти від надання ним в оренду житлового приміщення/квартири, що належить йому на праві власності), відповідно може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього робити не бажає. Аліменти відповідач нікому не сплачує. Позивач проживає разом із сином, а відповідач з червня 2018 року проживає окремо від своєї родини. Позивач вважає встановлення аліментів у твердій грошовій сумі найбільш доцільним. Ухвалою суду від 11.07.2022 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулась до суду без вручення з відміткою поштового відділення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 02.04.2004 року сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6, 17-18). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи між ВСП «Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій» та позивачкою, як замовником, і [PERSON] , як здобувачем, укладений договір на навчання №9/2020, за яким вартість освітньої послуги за один навчальний семестр становить 7500,00 грн. (а.с. 10). Згідно довідки ВСП «Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій» №12 від 28.06.2022 року, [PERSON] є студентом ВСП «Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій» і навчається за рахунок коштів фізичних осіб згідно договору про навчання №9/2020 від 27.07.2020 року. Вартість навчання в коледжі згідно договору складає 15000,00 грн. в рік. Вартість освітньої послуги була підвищена на офіційно визначений розмір інфляції за 2021 рік - 10% і на даний час становить 16500,00 грн. (а.с. 11). Згідно довідки закладу дошкільної освіти №298 від 27.06.2022 року №07/298, позивачка працює вихователем в дошкільному навчальному закладі №298 Печерського району м. Києва з 11.04.2017 року по теперішній час (а.с. 16). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання його неповнолітнього сина, суд виходить з того, що стороною позивача не наведено підтверджуючих даних про стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини (відсутні докази про розмір доходу самої позивачки), позивачем також не визначено конкретного розміру щомісячних витрат на дитину, які фактично здійснюються позивачем, окрім наявного в матеріалах справи розміру оплати за навчання у сумі 16500,00 грн. на рік. Посилання позивача на те, що відповідач працює, отримує регулярний досить високий дохід, в тому числі від оренди належної йому нерухомості, жодними належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено і позивачка не зверталась до суду із клопотаннями про витребування відповідних доказів. Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання свого сина. Будь-які дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. При цьому, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів слід в даному випадку визначити у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 2744,00 грн. Адже такий розмір забезпечить мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю хлопчика, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. Отже, з врахуванням всіх встановлених обставин справи, заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 10000,00 грн. має бути зменшений до 2744,00 грн. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 30.06.2022 року, саме з цієї дати позивачка має право на стягнення аліментів. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів до закінчення дитиною навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають і в даному випадку аліменти мають бути стягнені до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів на дитину, яка не досягла 18 років та стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, за своєю суттю є різними правовими категоріями і право на отримання аліментів у зв`язку із навчанням виникає саме після досягнення дитиною повноліття, тож позивачка або третя особа у справі не позбавлені можливості звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при досягненні хлопчиком 18 років та за умови продовження ним навчання. На підставі викладеного,

Outcome: partial