Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

У січні 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», третя особа Головне управління ДПС у м. Києві, в якому просила зобов`язати ТОВ «Домобудівник» здійснити нарахування стягнених на користь [PERSON] , рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.07.2018 у справі № 607/3509/17, заробітної плати за період з 01.10.2015 до 16.05.2016 в розмірі 18 549,96 грн, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 64 568,13 грн, як заробітної плати без її виплати, включивши її до фонду оплати праці ТОВ «Домобудівник». Зобов`язати ТОВ «Домобудівник» нарахувати на суму заробітної плати за період з 01.10.2015 до 16.05.2016 в розмірі 18 549,96 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 64 568,13 грн єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити цю суму єдиного соціального внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку. Зобов`язати ТОВ «Домобудівник» надати до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.07.2018 у справі № 607/3509/17 набрало законної сили 24.01.2019. Державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польним Б. М. у виконавчих провадженнях ВП [NUMBER], [NUMBER] на підставі виконавчих листів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/3509/17, виданих 18.07.2018, 23.07.2018 стягнуто з ТОВ «Домобудівник» в користь [PERSON] : 1) невиплачену заробітну плату за період 01.10.2015 року до 16.05.2016 року в розмірі 18 549,96 грн; 2) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 64 568, 13 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивачка не з`явилась, представник позивачки подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вимоги позовної заяви підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.07.2018 у справі № 607/3509/17, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 24.01.2019, задоволено частково позов [PERSON] до ТОВ «Домобудівник» про визнання незаконним та скасувати з часу прийняття наказу ТОВ «Домобудівник» №16/05/16-6 від 16.05.2016 «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] »; поновлено на посаді касира ТОВ «Домобудівник» з 16 травня 2016 року; стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь позивачки: невиплачену заробітну плату з 01.10.2015 по 16.05.2016 в сумі 33758 грн. 40 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і товарів на послуги в сумі 3756,00 грн., що разом становить 37514,40 грн., 98678 грн. 40 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2016 по 12.03.2018, що складає 456 днів, стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь [PERSON] компенсацію за невикористані 72 календарних дні щорічної відпустки в сумі 15580 грн. 80 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь [PERSON] 64568,13 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 травня 2016 року по 17 липня 2018 року, із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів; стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь [PERSON] заробітну плату за період з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 18549,96 грн., з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» провести [PERSON] індексацію зазначеної суми не виплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини її доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , від 22.02.2021 Форма ОК-5. ОК- 7, відсутні дані про те, що на середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, які стягнуті на користь [PERSON] , не були ТОВ «Домобудівник» нараховані суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України). За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ст.1 Закону України «Про збір па обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи; - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно з ч. 4-5 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про збір га облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. З наведених вище норм законодавства вбачається, що в разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку. Натомість, відповідач не здійснив нарахування стягнутої судом суми, не включив її до фонду оплати прані та не обрахував і не сплатив єдиний соціальний внесок до бюджету, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано. Враховуючи, що позивачка [PERSON] від сплати судового збору була звільнена на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду слід стягнути з відповідача на користь держави, в розмірі 1984 грн. 80 коп.

Outcome: approved