Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши в ньому про те, що 28 січня 2019р. між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] якості Позикодавця та [PERSON] в якості Позичальника було укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 264. За цим договором Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 115 731,20 грн., що є еквівалентом 4160,00 доларів США (за курсом НБУ на день посвідчення договору 1 долар США = 27,82 грн. ). В забезпечення вищевказаного договору, 28.01.2019 року, між [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] ) в якості Іпотекодержателя та [PERSON] , [PERSON] ( [INFO] ) в якості Іпотекодавця, укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 265. За даним Договором в іпотеку передається - квартира [ADDRESS] . Проте, відповідач свого обов`язку за договором позики не виконав, позику не повернув. У зв`язку з чим позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики за № 264 від 28.01.2019 року в сумі 520 000,00 грн.,що складається з 115 469,53 грн. суми основного боргу; 8 484,21 грн. - суми трьох процентів річних; 396 046,26 грн. - неустойка (пеня) на користь [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальна площа 48,4 кв. м, що належить [PERSON] , [PERSON] по Ѕ частці кожному, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Якіб`юк Ю.А., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 06.02.2018 року за реєстром № 371, права власності зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Якіб`юк Ю.А., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 06.02.2018, номера записів про право власності: 24705955, 24705956, шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їх відсутності. Про дату, час та місце судового засідання відповідачі повідомлялась шляхом надсилання судових повісток на адресу місця реєстрації відповідача та шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 28 січня 2019 р. між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] в якості Позикодавця та [PERSON] в якості Позичальника було укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 264. У відповідності до п. 1. Договору Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти та зобов`язується їх повернути Позикодавцеві на умовах визначених цим договором, в обумовлений у даному договорі строк. Згідно з п. 2, Договору, за цим договором Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 115 731,20 грн., що є еквівалентом 4160,00 доларів США (за курсом НБУ на день посвідчення договору 1 долар США = 27,82 грн. ). Пунктом 3 Договору, Сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватися, щомісячно не пізніше 28 числа кожного місяця починаючи з наступного місяця після укладання даного Договору, наступним чином: - Протягом перших 17 місяців, кожного місяця в сумі не менше ніж 3 338,40 грн., що є еквівалентом 120,00 доларів США (за курсом НБУ на день посвідчення договору 1 долар США = 27,82 грн. ). - Залишок суми позики у розмірі не менше ніж 58 978,40 грн., що є еквівалентом 2120,00 доларів США (за курсом НБУ на день посвідчення договору 1 долар США = 27,82 грн.) має бути сплачено одним платежем протягом 18 місяця, але у строк, що не перевищує встановлений цим договором. Згідно з пунктом 4 Договору, сторони встановили, грошові кошти, які є предметом цього договору, Передані Позикодавцем та отримані Позичальником до підписання цього договору. Своїм підписом в даному Договору та власноруч написаною розпискою Позичальник підтверджує факт отримання грошових коштів, які є предметом цього договору, від Позикодавця в повному обсязі. Згідно з п. 5.2 договору, повернення грошових коштів за даним Договором має бути здійснено не пізніше 28 липня 2020 року (кінцевий термін виконання зобов`язання за даним Договором). У відповідності до п. 5.3 Договору, виконання зобов`язання за даним Договором має бути здійснено готівкою у межах України, що буде підтверджуватись власноруч написаною Позикодавцем розпискою про отримання грошових коштів, або безготівковим шляхом зарахування на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] . Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок Позикодавця у повному обсязі чи отримання Позикодавцем від Позичальника всієї грошової суми, що позичалася з урахуванням умов цього договору, що буде підтверджуватись власноруч написаною Позикодавцем розпискою про отримання грошових коштів. Без цієї розписки Позика вважається такою, що не повернута. У відповідності до п. 5.4 Договору, сторони узгодили, що розмір позики, розмір щомісячних платежів, які підлягають сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом НБУ доларів США до гривні, на день платежу (ст. 533 ЦК України), з урахуванням умов даного Договору». Сума позики, що залишилася відповідачем неповернутою, становить 4 160,00 (доларів США), що еквівалентно 115 469,53 грн. за курсом на день останнього строку виконання зобов`язання 28 липня 2020 року / 1 долар США складає 27,7571 грн. Відповідно до п. 7 Договору, при неповернені Позичальником суми позики (частини позики) своєчасно або порушені Позичальником термінів та/або розміру сплати щомісячних платежів, Позикодавець вправі буде пред`явити цей Договір до стягнення в повному обсязі в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому позики (частини позики), що залишилась не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки. У розумінні статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховані штрафні санкції. сума невиконаного зобов`язання перед [PERSON] відповідно до умов договору позики від 28.01.2019 року (з урахуванням штрафних санкцій) складає: Період заборгованості: з 01.03.2019 року по 31.12.2019 року - 305 днів Сума основної заборгованості - 115 469,53 грн. 3 відсотка річних (ст. 625 ЦК України) 115 469,53 х 0,008219 % (3 % : 365 днів) х 305 днів = 2 894,58 грн. Пеня (п. 7 Договору позики) 115 469,53 * 7% * 305 днів = 2 465 274,46 грн. Період заборгованості: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів Сума основної заборгованості - 115 469,53 грн. 3 відсотка річних (ст. 625 ЦК України) 115 469,53 х 0,008196 % (3 % : 366 днів) х 366 днів = 3 463,78 грн. Пеня (п. 7 Договору позики) 115 469,53 * 7% * 366 днів = 2 958 329,35 грн. Період заборгованості: з 01.01.2021 року по 13.08.2021 року - 224 днів Сума основної заборгованості - 115 469,53 грн. 3 відсотка річних (ст. 625 ЦК України) 115 469,53 х 0,008219 % (3 % : 365 днів) х 224 днів = 2 125,85 грн. Пеня (п. 7 Договору позики) 115 469,53 * 7% * 224 днів = 1 810 562,23 грн. Позивач зазначив, що оскільки сума пені перевищує суму боргу, проте відповідачем зобов`язання за договором позики не виконане, то позивач прийшов до позиції про можливість зменшити розмір пені в понад два рази до 396 046,26 грн. Нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим вважає, що стягненню та забезпеченню підлягає сума в розмірі 520 000,00 грн. В забезпечення Договору позики, 28.01.2019 року, між [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] ) в якості Іпотекодержателя та [PERSON] , [PERSON] в якості Іпотекодавця, укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 265. Відповідно до умов Договору Іпотеки, Іпотекодавці з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п.2 даного договору, передає в іпотеку Іпотекодержателю, а Іпотекодержатель приймає від Іпотекодавця в іпотеку на умовах, визначених даним Договором, нерухоме майно. Згідно з п. 2 Договору, даним Договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] (Позичальник) перед Іпотекодержателем на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахмутською Т.М. 28.01.2019 року за р.н. 264 (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору позики) далі - «Договір позики» (основний договір), укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю позику в розмірі 115 731,20 грн., що є еквівалентом 4160,00 доларів США (за курсом НБУ на день посвідчення договору 1 долар США = 27,82 грн. ) до 28.07.2020 року та вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов`язань за цим та Основних Договором, вимоги стосовно повного відшкодування всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором. Пунктом 3 Договору іпотеки, за даним Договором в іпотеку передається - квартира [ADDRESS] , надалі за текстом - Предмет іпотеки. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України перебачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Положеннями частини шостої статті 3, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» закріплено право іпотекодержателя в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 33 цього Закону). У пункті 18 іпотечного договору сторони погодили, що в разі порушення Боржником обов`язків встановлених договором позики, Іпотекодержатель має право в порядку передбаченому даним договором та/або чинним законодавством України одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки (звернути стягнення на предмет іпотеки). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30.03.2012 р. № 5 роз`яснив (п. 9), що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно з положенням статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Суд при вирішенні питання розміру заборгованості, враховує те, що сума пені визначена позивачем значно перевищує розмір заборгованості відповідача за договором позики, та застосовує положення ч. 3 статті 551 ЦК України. Судом при вирішенні цього питання враховані правові висновки щодо застосування вимог зазначеної норми до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах: № 761/26293/16-ц, № 757/32522/17-ц, № 201/18575/17, № 757/18977/18-ц, № 757/53464/18, № 757/49408/18-ц. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Установлено, що відповідачі прострочили виконання зобов`язання з повернення грошових коштів за договором у сумі 115 731,20 грн., починаючи з з 29 липня 2020 року, стягнення з відповідачів на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж у тричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства, справедливому вирішенню справи. Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 100 000,00 грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Таким чином, задля задоволення своїх грошових вимог у розмірі неповернутої боржником позики з урахуванням неустойки і трьох відсотків річних від простроченої суми за договором позики від 28.01.2019 року р. на загальну суму 223 953,74 грн. позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належать на праві власності Відповідачам. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2236, 00грн.

Outcome: partial