Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова М.В., приватний нотаріус ЖМНО Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 20.11.2020 р. приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 93252, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником ПАТ «Платинум Банк», заборгованості за кредитним договором № 01020/0006XSGF, укладеним 25.09.2013 р. між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням встановленого законом порядку, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 14.01.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачем отримано, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20.11.2020 р. приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 93252, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником ПАТ «Платинум Банк», заборгованості за кредитним договором № 01020/0006XSGF, укладеним 25.09.2013 р. між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , яка виникла за період з 03.11.2020 р. по 12.11.2020 р. в сумі 93549,05 грн., а разом з платою за вчинення цього виконавчого напису загальна суму, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 94199,05 грн. Разом з тим, кредитний договір № 01020/0006XSGF від 25.09.2013 р., який був укладений між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , не був нотаріально посвідчений, що підтверджується його копією, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за № 1172 (далі - Перелік № 1172). Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку № 1172). 10.12.2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку № 1172). Саме цю норму застосував приватний нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про порушенням ним вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку № 1172, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визнати виконавчий напис, вчинений 20.11.2020 р. приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 93252, таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч.3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Так, на підтвердження понесених позивачем під час розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу було надано до суду: ордер від 06.01.2022 р., договір про надання правничої допомоги № 15/03 від 15.03.2021 р., акт здачі-приймання правничої допомоги № 1 від 28.06.2022 р., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 28/06 від 28.06.2022 р. Надаючи оцінку наведеному в акті здачі-приймання правничої допомоги, де викладено об`єм виконаних адвокатом Катричем П.С. робіт та витрачений ним на це час, суд зазначає, що проведення юридичної консультації у сфері кредитних правовідносин з розглядом даної справи фактично не пов`язано, тому не вбачає підстав для компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. (п.1 акту). Також суд вважає, що заявлений час, який витрачений на підготовку і формування позовних матеріалів, написання та подання до суду позовної заяви (п.2 акту), зокрема загалом 16 год., є надмірним для такого фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на підготовку таких матеріалів з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 8 год., що складає 4000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю такої справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 4000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в 908,00 грн.

Outcome: approved