Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

04 лютого 2022 року на адресу суду з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс»), в інтересах якого звернувся [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2009262666 від 29 серпня 2014 року в сумі 10121,41 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту (тіло) в межах трьохрічного терміну з 29 серпня 2018 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 8036,89 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 29 січня 2019 року по 08 грудня 2021 року у розмірі 2084,52 грн.; стягнути сплачені судові витрати, а саме, судовий збір 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Позовна заява надіслана на адресу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку 23 грудня 2021 року. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 29 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»\~(далі\~- ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 2009262666,\~відповідно до\~якого останній\~отримав кошти\~у розмірі\~52905,08\~грн.\~із нарахуванням\~процентів за\~кредитними коштами\~у розмірі\~0,01%\~річних,\~з яких\~47026,74\~грн.\~надано на\~споживчі цілі\~строком до\~29\~серпня 2019\~року.\~13\~червня 2016\~року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за зазначеним кредитним договором. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило до [PERSON] вимогу про погашення заборгованості у сумі 65689,57 грн., однак погашення заборгованості в зазначеній сумі виконано не було. Оскільки кредитним договором встановлено кінцевий термін виконання зобов`язання 29 серпня 2019 року, а вимога про погашення заборгованості від 18 лютого 2019 року направлялась в межах дії кредитного договору, то строк звернення до суду не порушено. З вересня 2020 року по вересень 2021 року на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надходили кошти за кредитним договором на загальну суму 57652,68 грн., однак більше погашень здійснено не було та станом на 08 грудня 2021 року наявна заборгованість за основною сумою кредиту (тіло) у розмірі 8036,89 грн., 3% річних 690 грн., а також індекс інфляції - 1394,52 грн., разом - 2084,52 грн. 04 травня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що викликає серйозні сумніви, як підстави, так і розмір суми, що була заявлена у позові. Вказує, що коли позивач укладав договір факторингу, то не міг не знати про основну суму заборгованості (тіло кредиту) та про несплачені відсотки за користування грошовими коштами «ОТП Банку». Просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення відсотків з 2019 року. Щодо погашення тіла кредиту вказує, що у 2020 році ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. На підставі її виконавчого напису №2607 від 24 березня 2020 року приватним виконавцем була винесена постанова та відкрито виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості за кредитом в розмірі 66346,47 грн. Кошти, зазначені позивачем в позові не співпадають із коштами із довідки №31-21 та є меншими, оскільки він погасив не 40425,83 грн., а ще й 63917,96 грн. Стосовно розрахунку індексу інфляції, при виконанні грошових зобов`язань інфляція нараховується лише, якщо її рівень складає більше 103%. Тому нарахування інфляційних втрат у розмірі 1394,52 грн. вважає, що здійснено безпідставно. 27 травня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказує, що твердження відповідача про сплату ТОВ «ФК «Прайм Альянс» загальної суми у розмірі 104343,79 грн. є хибним, оскільки фактично було стягнуто 57652,68 гривень приватним виконавцем, тому відповідач вводить суд в оману. Вказує, що сума заборгованості за нарахованими відсотками погашена, частково погашена заборгованість за основною сумою кредиту (тіло) у розмірі 40425,83 грн., яка становила 48462,72 грн. Тому сума боргу за тілом кредиту є виправданою та становить 8036,89 грн. Зазначає, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України є способом захисту майнового права та інтересу ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху. 22 серпня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатком. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Здор Я.О. суду пояснила, що 29 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір.\~13\~червня 2016\~року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за зазначеним кредитним договором. Між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило до [PERSON] вимогу про погашення заборгованості у сумі 65689,57 грн., однак погашення заборгованості в зазначеній сумі виконано не було. Просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8036,89 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних у сумі 2084,52 грн.; стягнути сплачені судові витрати, а саме, судовий збір 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що оскільки виконавчий напис нотаріуса визнано рішенням суду недійсним, а з нього було стягнуто заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, він припинив сплачувати заборгованість за кредитним договором. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2009262666 (далі - Договір), відповідно до умов якого останній отримав кошти у розмірі 52905,08 грн. із нарахуванням процентів за кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, з яких 47026,74 грн. надано на споживчі цілі та комісія за оформлення кредиту складає 5878,34 грн., строком на 60 місяців, з 29 серпня 2014 року по 29 серпня 2019 року. Договір містить підпис [PERSON] /а.с. 6/. В силу пункту 1.4.1. Договору позичальник зобов`язався повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором не пізніше 29 серпня 2019 року. Сторони Договору погодили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів (п. 1.4.2 Договору). Відповідно до пункту 1.4.3. Договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної пунктом 1.1. даного Договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у графіку платежів. Графік платежів є додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається у графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів (п. 1.4.6 Договору). До вказаного Договору додано графік платежів та копія заяви на видачу готівки №1 від 29 серпня 2014 року на суму 47026,74 грн. /а.с. 7, 8/. 13\~червня 2016\~року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 2009262666 /а.с. 9-13, 14/. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором /а.с. 15-19, 20/. 28 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надіслало [PERSON] вимогу про погашення заборгованості у сумі 65689,57 грн., в якій відповідача було повідомлено про заміну кредитора та необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року або зв`язатися для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості /а.с. 21, 22, 23/. вимога надіслана за адресою, зазначеною у Договорі. На підтвердження розміру заборгованості відповідача позивачем надано довідку про розмір заборгованості за договором від 23 грудня 2021 року /а.с. 25/, згідно якої в період з 13 червня 2016 року по 29 січня 2019 року на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було сплачено жодного платежу за кредитним договором. Згідно довідки №7485 від 23 грудня 2021 року з 08 вересня 2020 року по 07 вересня 2021 року на рахунок ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надходили кошти за кредитним договором на загальну суму 57652,68 грн. Станом на 08 грудня 2021 року залишок загальної суми заборгованості становить 8036,89 грн. /а.с. 25/. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2014 року /а.с. 150/ на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надійшли кошти на загальну суму 57652,68 грн. Залишок суми заборгованості за кредитним договором за основною сумою кредиту (тіло) за період з 29 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року становить 8036,89 грн. В силу ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638\~ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч.ч. 1 та 2 ст.\~1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.\~525\~ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.\~611\~ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 1.4.1. Договору про надання споживчого кредиту Позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманого Кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше 29 серпня 2019 року. В силу положень частини 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», суд приходить до наступного. Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі. Тлумачення частини першої статті 512\~ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 2-1055/11. 25 листопада 2015 року [PERSON] змінив місце реєстрації свого місця проживання /а.с. 47/. Однак про зазначені зміни відповідач ані первісному, ані наступним кредиторам не повідомляв, хоча за умовами Договору це обов`язок боржника (п. 3.4. Договору). Згідно Витягу реєстру боржників ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість [PERSON] за договором становить 65689,57 грн. та складається з тіла кредиту 48462,72 грн. та нарахованих відсотків 17226,85 грн. /а.с. 19/. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» 28 лютого 2019 року надсилало [PERSON] вимогу про погашення заборгованості у сумі 65689,57 грн. протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року /а.с. 21/. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано вимогу про погашення кредитної заборгованості від 18 лютого 2019 року /а.с. 21/, а також опис вкладення поштового відправлення на ім`я [PERSON] від 28 лютого 2019 року і список згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень № 16029-2-182-115 від 28 лютого 2019 року /а.с. 21 зв., 22/. Відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. ч.3, 4 ст.\~267\~ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономи інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.4.1. Договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору (пункт 1.4. 2. Договору). Поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору. Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Виходячи з викладеного, якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який позичальник не здійснив. Згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. За умовами Договору строк кредитування закінчився не пізніше 29 серпня 2019 року, ця дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Тому саме до цієї дати відповідач повинен був повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 30 серпня 2019 року виникло право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки саме на цей час позивачу було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість. 29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за договором факторингу отримало право вимоги за вказаним кредитним договором, що було передбачено умовами цього договору. 24 березня 2020 року за заявою ТОВ «ФК «Прайм Альянс» нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 66346,47 грн. Виконавчий документ було направлено на виконання та здійснювалися примусові стягнення з останнього. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2021 року /а.с. 92-94/ задоволено позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., вчинений 24 березня 2020 року та зареєстрований у реєстрі за № 2607 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості у розмірі 66346,47 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду набрало законної сили 10 серпня 2021 року. Позивач звернувся із позовною заявою до суду 23 грудня 2021 року, тобто в межах загальної позовної давності Згідно із статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В розрахунку заборгованості, позивач вказує, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надійшли кошти на загальну суму 57652,68 грн. Залишок суми заборгованості за кредитним договором за основною сумою кредиту (тіло) за період з 29 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року становить 8036,89 грн. Крім наданих відповідачем копій довідок про відрахування із його заробітної плати /а.с. 95, 96/, а також довідки приватного виконавця /а.с.150/ про розмір стягнутих за виконавчим написом сум, які тільки підтверджують розмір заборгованості, стягнутої з боржника, відповідач не надав будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направляло відповідачу через засоби поштового зв`язку письмову вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року, яку відповідач не отримав. Додані до позовної заяви копії опису вкладення поштового відправлення та списку згрупованих поштових відправлень підтверджують відправлення позивачем вказаної письмової вимоги, однак не підтверджують факт отримання відповідачем такої вимоги. У цьому випадку підтвердженням отримання такого повідомлення відповідачем є зворотне поштове повідомлення з відміткою доставки та дати отримання відповідачем такого поштового відправлення. Позивачем таких доказів суду надано не було. Разом з тим, неповідомлення позичальника про зміну кредитора не звільняє позичальника від обов`язку повернення кредитних коштів. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Таке застосування зазначених норм матеріального права визначено в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16ц. Тобто, неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Виходячи із викладеного, суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою кредиту (тіло) за період з 29 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 8036,89 грн. підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України суд приходить до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Згідно розрахунку 3% річних складають 690 грн., а індекс інфляції - 1394,52 грн. /а.с. 24/. Виходячи з викладеного, а також того, що стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є додатковою вимогою від укладений між сторонами основного зобов`язання, суд погоджується із розрахунком інфляційних втрат і 3 % річних, здійсненим позивачем. На підставі статті 625 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних - 690 грн. та індекс інфляції в розмірі 1394,52 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2270 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом /а. с. 43/. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Як вбачається\~з договору\~про надання\~правничої допомоги\~з додатком\~/а.с.\~26-27,\~28/\~та попереднім\~(орієнтовним)\~розрахунком витрат\~за надану\~професійну правничу\~допомогу /а.с.\~29/,\~позивачем сплачено\~за правничу\~допомогу адвоката\~кошти в\~сумі 10782,50 грн. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача за правилами ч.ч 2, 3 ст. 137 ЦПК України.

Outcome: approved