Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Прості займи» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180623-105914 на суму 3000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн за кожен день такого користування строком на 17 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є фінансовою установою та здійснює діяльність що до надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3000,00 гри та сплатити проценти у розмірі 1 020,00 грн у строк 17 днів до 09 липня 2018 року, а також сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. На момент 09 липня 2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти. Станом на 24 травня 2021 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 3000,00 грн, проценти за користування кредитом - 63063, 00 грн, пеня - 1500,00 грн, індекс інфляції за весь період прострочення - 946,63 грн та три проценти річних від простроченої суми - 2981,37 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 71 488,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Прості займи». Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився про час, дату, місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, а також відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Поштові повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачами в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися. Докази того, що відповідачі на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляли суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідачі про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, однак повторно у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20/ Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено обставини про те, що 23 червня 2018 року між ТОВ «Прості займи» та [PERSON] укладено кредитний договір №180623-105914 в онлайн режимі шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000,00 грн строком на 17 днів, до 09 липня 2018 року включно, зобов`язався повернути кредит у розмірі 3000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60, 00 грн за кожен день такого користування у розмірі 1 020, 00 грн відповідно до анкети-заяви для отримання кредиту (додаток № 1 до кредитного договору). Окрім того позичальник зобов`язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені згідно з умовами кредитного договору. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторонами не спростовано факт укладання кредитного договору між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] від 23 червня 2018 року на умовах, що зазначені вище. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено що між сторонами укладено кредитний договір за умовами якого [PERSON] 23 червня 2018 року отримав кредитні кошти у розмірі 3000, 00 грн, які зобов`язався повернути до 09 липня 2018 року включно зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом, тобто по 60,00 грн за день та у загальному розмірі 1020, 00 грн. Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами (2% за кожен день або 730% річних) та строк кредитування (до 09 липня 2018 року включно). Позивач просить стягнути з відповідача. заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 24 травня 2021 року у розмірі 63 060,00 грн, які У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 09 липня 2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося 09 липня 2018 року, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10 липня 2018 року по 24 травня 2021 року грн задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю. Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви позивачем, в якій, зокрема, відображено часткове погашення боржником заборгованості за відсотками 08 липня 2018 року на суму 960,00 грн. Таким чином, з [PERSON] необхідно стягнути відсотки, нараховані за 09 липня 2018 року, за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, тобто за один день, у розмірі 60, 00 грн, які добровільно відповідачем не сплачено, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1500,00 грн, виходячи з наступного. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту розрахована за період з 10 липня 2018 року по 22 липня 2018 року в сумі 1500,00 грн. Як зазначалося вище строк кредитування за договором від 23 червня 2018 року сплив 10 липня 2018 року, тому право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню припинилося з цієї дати. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, які відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. Відповідно до 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати пеню за кредитом, то після 09 липня 2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню за кредитним договором від 23 червня 2018 року, тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за період з 10 липня 2018 року в сумі 1500 грн не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 3000,00 грн, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що на виконання кредитного договору від 23 червня 2018 року [PERSON] були видані кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн строком до 09 липня 2018 року, що відповідачем не оспорюється. З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином вимоги позивача про стягнення з [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання, індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних є обґрунтованими. З наданих ТОВ «Прості Займи» розрахунків збитків від інфляції та розрахунку трьох відсотків річних станом на 24 травня 2021 року позивачем нараховано збитки від інфляції в сумі 946,63 грн за весь період прострочення та три відсотки річних в сумі 2981,37 грн від простроченої суми. Разом з тим, суд не може погодитися з розміром зазначених сум. Враховуючи із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн, судом було здійснено розрахунок 3% річних та індексу інфляції від суми заборгованості, та встановлено, що за період прострочення виконання грошового зобов`язання та в межах заявлених позовних вимог, тобто з 10 липня 2018 року по 24 травня 2021 року, з [PERSON] підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми у розмірі 258,66 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 637,20 грн, виходячи з таких розрахунків. Розрахунок 3% відсотків річних за користування грошовими коштами. Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 3000грн.10.07.201824.05.2021 Дата початку нарахування:10.07.2018. Дата закінчення нарахування:24.05.2021. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 10.07.201824.05.202110503 000.003258.66 Всього: 1050 258.66 Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 10.07.2018 року по 24.05.2021 року складає 258.66 грн. Розрахунок інфляційних збитків Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 3000грн.10.07.201824.05.2021 Розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Розрахунок інфляційних збитків. Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Липень 2018 - Травень 202199.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2 99.4 99.8 100.5 101 101.3 100.9 101.3 101 101.7 100.7 101.3121.243 000.003 637.20637.20 Всього: 637.20 Інфляційні збитки за вказаний період складають 637.20 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають за необґрунтованість. Доводи позивача про те, що сторони у пункті 3.4 Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості Займи», передбачили іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування допускає нарахування позивачем процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості, не заслуговує на увагу з огляду на таке. До позовної заяви позивачем додано копію Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості Займи». При цьому, вказана копія Правил не підписана відповідачем. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не зважаючи на вимоги статті 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що відповідач погодився з вказаними Правилами. Оскільки вказані Правила, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а. с. 8). Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 125,61 грн.

Outcome: partial