Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ 30.06.2020 р. позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том № 1 а.с. 217), просить стягнути з відповідача компенсацію вартості відчуженої земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431, у розмірі 7238,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 18.09.2008 р. за час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали у власність земельну ділянку за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431. Шлюб між сторонами розірвано 25.11.2016 р., за рішенням суду поділено спільно нажите майно подружжя, проте земельна ділянка за кадастровим номером 1822086500:01:001:0431 поділена не була. 06.05.2020 р. відповідачка без згоди позивача на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, тобто розпорядилась спільним майном без згоди позивача за договором, який виходить за межі дрібного побутового. Позивач просить стягнути з відповідача половину суми вартості від продажу спільного майна в розмірі 7238,00 грн. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.07.2020 року позовну заяву направлено за підсудністю до Пулинського районного суду Житомирської області (том №1, а.с. 18). 10.09.2020 р. ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області дану цивільну справу направлено до Богунського районного суду м. Житомира, як помилково направлену (том № 1, а.с. 31). Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. від 26.10.2020 року позовну заяву повторно направлено за\~підсудністю до\~ Червоноармійського районного суду Житомирської області (том №1, а.с. 41-42). Ухвалою судді Червоноармійського районного\~суду Житомирської\~області від 11.12.2020 року позовну заяву\~ прийнято до провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (том №1, а.с. 49). 11.01.2021 р. задоволено клопотання відповідача, цивільну справу передано на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира (том №1, а.с.67). Постановою Житомирського апеляційного суду від 24.02.2021 р. ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11.01.2021 р. залишено без змін (том № 1, а.с. 96-97). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021 року зазначену цивільну справу передано до провадження судді Стрілецької О.В. (том № 1, а.с.101) Ухвалою судді від 17.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху (том №1, а.с. 102). 19.04.2021 р. ухвалою суду прийнято до провадження цивільну справу, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (том №1, а.с. 121). 23.07.2021 р. [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити (том №1 а.с., 160-161). В обґрунтування заперечень вказала, що під час поділу майна подружжя [PERSON] визнав право особистої приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, про що зазначено в мотивувальній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 р., а тому вважає, що земельна ділянка належить їй, що виключало необхідність отримання згоди на її відчуження. Вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за продаж земельної ділянки безпідставними. Ухвалою суду від 07.09.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 06.05.2020 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі з номером 4704 (том № 1 а.с. 178). 12.10.2021 р. на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2021 р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. направила витребувані документи (том № 1, а.с. 181-202). 20.10.2021 р. [PERSON] направив до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині розміру стягнення компенсації в сумі 7238,00 грн. (том № 1 , а.с. 217). Ухвалою суду від 23.11.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (том № 1, а.с. 230-233). Представник позивача адвокат Бородін Д.В. в судовому засідання позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі. Вказав, що спірна земельна ділянка придбана в період шлюбу, належала подружжю на праві спільної сумісної власністі, в резолютивній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області про поділ майна подружжя її розподіл не здійснювався. Відповідач не мала законних підстав відчужувати нерухоме майно без згоди позивача, а тому [PERSON] має право на компенсацію половини вартості проданого майна. Представник відповідача адвокат Демчик Н.О. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Зауважила, що під час поділу майна подружжя позивач висловив свою позицію щодо спірної земельної ділянки - не заперечував проти залишення її в особистій приватній власності [PERSON] . Вказана позиція зазначена в мотивувальній частині рішення суду про поділ майна подружжя, рішення суду є обов`язковими, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України. В судовому засіданні адвокат Демчик Н.О. відмовилась від прослуховування звукозапису судового засідання з розгляду цивільної справи № 278/2277/16. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що 18.11.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 18.09.2008 р. [PERSON] прийняла у власність (купила) земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431. Згідно п.1.4 вказаного договору укладення правочину відбувалось за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] (том № 1, а.с. 189-190). Зі змісту заяви [PERSON] від 18.09.2008 року вбачається, що він на підставі ст. 369 ЦК України та ст. 65 Сімейного кодексу України надає згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область (том № 1, а.с. 215). З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 560153 вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431 на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2008 року, належала [PERSON] (том № 1, а.с.192). Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2016 року шлюб між подружжям розірвано. 13.09.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , згідно якого просила визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку розміром 0,25 га та житловий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного майна (том № 1 а.с. 205-207). 21.10.2016 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку\~площею 0,12\~га в\~с.\~Пряжів,\~Сінгурівська сільська\~рада,\~Житомирський район,\~Житомирська область,\~кадастровий номер\~1822086500:01:001:0431;визнати за [PERSON] право особистої власності на земельну розміром 0,15 га, на земельну ділянку розміром 0,25 га та житловий будинок в [ADDRESS] (том № 1 а.с. 208-210). З змісту рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року, яке сторонами не оскаржувалось і набуло законної сили, вбачається, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ даного майна відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку розміром 0,15 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1822086300:03:001:0061; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку розміром 0,25 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1822086300:03:001:0059; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, відмовлено (том №1 а.с.7-11). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2020 р. [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область. Продаж вчинено за погоджену сторонами суму 14476,00 грн. (том № 1, а.с 182-183). Зі змісту заяви [PERSON] від 06.05.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, належить їй на праві особистої власності згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року справа № 278/2237/16-ц (том № 1 а.с. 185) ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 368 ЦК України. Стаття 63 Сімейного кодексу України визначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Нормами ч.ч.\~1,2\~ст.\~65\~СК Україн\~визначено,\~що дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В силу ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи із наведених вище норм закону та встановлених фактичних обставин справи, судом встановлено, що земельна ділянка в с. Пряжів Сінгурівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431, належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а відтак розпорядження нею повинно було здійснюватися за спільною згодою обох з подружжя незалежно від перебування їх в шлюбі, згода на відчуження земельної ділянки відповідачкою повинна була бути надана позивачем у письмовій формі, яка підлягала нотаріальному посвідченню. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка відчужила земельну ділянку, яка належала подружжю, без згоди позивача. Суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що зазначена земельна ділянка відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки з його змісту не вбачається, що за [PERSON] було визнано право особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів. Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року відмовлено в задоволенні зустрічної вимоги [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, чим фактично підтверджено, що земельна ділянка належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а поділ її здійснений не був, право спільної сумісної власності на майно не припинилось. За первісним позовом [PERSON] взагалі не заявляла вимог про поділ земельної ділянки в с. Пряжів. Також, заперечуючи проти позову представник відповідача посилалась на те, що в мотивувальній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року в цивільній справі № 278/2237/16-ц зазначено, що [PERSON] не заперечував стосовно залишення земельної ділянки в с. Пряжів [PERSON] , а відтак, на її думку, за згодою [PERSON] зазначена земельна ділянка була передана у власність [PERSON] , що є преюдиційною обставиною, яка за правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає повторному встановленню. Разом з тим, суд вважає наведені вище доводи представника відповідача безпідставними з огляду на те, що з його змісту абсолютно не вбачається, що зазначена земельна ділянка належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, згідно рішення суду від 21.08.202017 року поділ земельної ділянки в с. Пряжів здійснений не був, про що зазначено вище в тексті даного судового рішення, отже правовий режим спільно нажитого подружжям майна не змінився. З огляду на те, що відповідач не надала суду належні і допустимі докази, а саме - рішення суду про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, рішення суду про поділ спільного сумісного майна подружжя, згідно якого вказана земельна ділянка передана у власність відповідачки, нотаріально-посвідчений договір, укладений між сторонами, про її поділ, які б беззаперечно вказували на те, що відповідач в установлений спосіб і порядку набула право власності на земельну ділянку, відсутні підстави вважати, що спірне майно належить відповідачці на праві власності, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У Постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи №726/2165/15-ц Верховний Суд зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц Верховний Суд\~ роз`яснив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. В даній справі судом встановлено, що [PERSON] без відома та згоди позивача відчужила земельну ділянку площею 0,12 га в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а відтак позивач має право на грошову компенсацію від вартості відчуженого. Виходячи з положень ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, майно подружжю належить в рівних частинах, а тому суд приходить до переконання, що [PERSON] набув право на компенсацію 1/2 частини від вартості відчуженого відповідачем майна, що становить 7238,00 грн від ціни продажу, яка в договорі купівлі-продажу визначена в розмірі 14476,00 грн. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими і з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved