Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала з 13 вересня 2013 року по 22 лютого 2016 року у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивачка зазначала, що їх син хворіє та страждає наступними захворюваннями: мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовленнєвого розвитку, тому потребує постійного лікування, у тому числі медикаментозного, заняття з дитячого розвитку, заняття з психологом, логопедом, курси масажу, корекційна робота і інших видів оздоровлення. Стверджувала, що лікарями різного профілю та спеціалістами з електроенцефалографічних досліджень було зроблено схожі висновки стосовно діагнозу та стану здоров`я сина та визначено, що дитина потребує регулярного лікування, постійних витрат часу, коштів та зусиль. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7500,00 грн. щомісячно та додаткові витрати на дитину у розмірі 10850 грн. Постановою Одеського апеляційного від 18 квітня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року змінено: визначено порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів за період 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ) у розмірі 7500,00 грн. щомісячно з врахуванням сплаченою [PERSON] за цей період аліментів у розмірі 22504,50 грн. Зазначала, що починаючи з 2016 року і по сьогоднішній день [PERSON] , [INFO] , проходить постійне медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування, обстеження, аналізи, заняття зі спеціалістами. Вказувала, що основною метою лікування сина являється досягнення вікової норми психічного, неврологічного, соціального та мовленнєвого розвитку. Стверджувала, що дитина перебуває на обліку в КНП «Дитяча міська поліклініка №5» Одеської міської ради, в якому сину періодично призначаються обстеження та лікування. Однак, забезпечити дитині належне лікування в межах дитячої поліклініки неможливо, тому дитина потребує додаткових комплексних обстежень та консультацій вузькопрофільних спеціалістів, оплату за що здійснює вона, позивачка у справі. При досягненні дитиною шкільного віку , нею була обрана приватна школа з огляду на висновки лікарів, діагноз сина, а також територіальну близькість до їхнього місця проживання з метою зменшення навантаження на дитину та скорочення витрат часу на дорогу до школи і назад. Зазначила, що вибір приватної школи вона не погоджувала з відповідачем, оскільки останній не виявляє жодного інтересу до цього питання, не висловлював свою думку та не пропонував допомогу у виборі закладу. При цьому, починаючи з 01 травня 2021 року і по сьогоднішній день відповідач [PERSON] не перерахував жодних коштів на лікування сина, оскільки заперечує наявність у дитини проблем зі здоров`ям, хоча працює моряком та регулярно перебуває у рейсах, тобто працевлаштований та працездатний, а тому має можливість понести додаткові витрати на лікування сина. Стверджувала, загальна сума витрат, які вона сплатила за лікування та навчання сина [PERSON] , [INFO] , за її підрахунками складає 83479,02 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 41739,51 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 14000,00 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року у справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання та задоволено клопотання позивачки про витребування доказів (т. 1 а.с.148-153). Ухвалою суду від 23 березня 2022 року по справі закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (т. 2 а.с. 164-165). Ухвалою суду від 23 березня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування доказів залишено без задоволення (т. 2 а.с. 178-179). Позивачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 06 грудня 2021 року, в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Раніше надали відповідь на відзив, в якому зазначала, що відповідач працює за морською спеціальністю і по 8-10 місяців на рік перебуває в рейсах. Після повернення з рейсу, він не відвідує сина, не спілкується з ним, не цікавиться його потребами та інтересами, не знає нічого про його шкільне життя, навчання, додаткові заняття і лікування, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров`я, не спілкується з лікарями, не водить на реабілітаційні процедури. Крім того, вказувала, що [PERSON] вже майже рік не сплачував на утримання дитини жодних коштів, ні як аліментів, ні як оплата додаткових витрат, а з 01 травня 2020 року перестав у повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини, як майнові, так і не майнові (т. 1 а.с. 11, т. 2 а.с. 54-62). Відповідач та його представник, діючий на підставі ордеру від 18 січня 2022 року в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Раніше надав відзив на позов, в обгрунтування якого вказував, що він бажає брати участь у витратах на дитину, проте збоку [PERSON] має місце недобросовісна поведінка. Стверджував, що у період з 27 січня 2021 року по 08 квітня 2021 року ним було здійснено витрати на утримання дитини у розмірі 9750,00 грн. Зазначав, що після 08 квітня 2021 року ним не здійснювались виплати на дитину, оскільки між ним та позивачкою не було досягнуто згоди щодо суми, яку він повинен сплачувати на дитину. Крім того, вказував, що витрати на ліплення, підготовки до школи, малювання та додаткові заняття з шахів не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України, не є витратами, без яких неможливо обійтися і вони не обов`язково мали бути понесені саме в тому розмірі, в якому зазначаються позивачем. Тобто на власний розсуд останньої, без попереднього погодження з батьком дитини. Вказував, що [PERSON] не обговорювала з ним питання щодо навчання сина в приватному закладі, а також стверджував, що навчання сина в приватній школі за бажанням одного із батьків не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України. Крім того, позивачка не погоджувала з батьком дитини відвідування приватних лікарень. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з нього додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 17470,45 грн. (т.1 а.с. 158-165,166). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15, розділом першим Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1608. 22 лютого 2016 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 21-22). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 20). Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7500,00 грн. щомісячно та додаткові витрати на дитину у розмірі 10850,00 грн. за період з 01 червня 2020 року по 23 червня 2021 року. Постановою Одеського апеляційного від 18 квітня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року в частині стягнення аліментів змінено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7500,00 грн., щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ); визначено порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів за період 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ) у розмірі 7500,00 грн. щомісячно з врахуванням сплаченою [PERSON] за цей період аліментів у розмірі 22504,50 грн. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року в частині мотивування стягнення додаткових витрат змінити, відповідно до обґрунтувань наведених в цій постанові апеляційного суду (т. 2 а.с. 216-227). Встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію проживання/перебування особи (т. 1 а.с. 120). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 26 жовтня 2016 року перебуває на обліку у дитячого лікаря-невролога [PERSON] в КНП «ДМП №5» ОМР, де йому було встановлено діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовленнєвого розвитку, що підтверджується записом у медичній картці дитини та консультативним висновком лікаря-невролога [PERSON] (т. 1 а.с. 76, т. 2 а.с. 206) Згідно виписки із рішення ЛКК №218/06 від 03 квітня 2017 року КУ «Дитяча міська поліклініка №5», [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз G-98 та вказано, що дитина потребує курсу реабілітації в умовах реабілітаційного центру (т. 1 а.с. 81) Встановлено, що 16 червня 2021 року лікуючим лікарем [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , було встановлено діагноз: G45.0 вертебробазилярна недостатність, M53.0 синдром церквікокраніальної нестабільності, цервікокраніалгія та порушення первазивного розвитку (т. 2 а.с. 207-209). Згідно консультативного висновку лікаря-нейропсихолога [PERSON] від 08 серпня 2022 року, за результатами обстеження у дитини [PERSON] , [INFO] , виявлені наступні дефіцити: функціональний дисбаланс підкіркових структур головного мозку, труднощі міжпівкульної взаємодії головного мозку; функціональна слабкість лобних відділів головного мозку, що пов`язані із регуляцією та контролем діяльності; функціональна не сформованість задніх відділів правої півкулі. [PERSON] рекомендовано консультації та спостереження невролога, заняття логопеда, ЛФК, курс загального масажу, заняття з нейрокорекції та інше (т. 2 а.с. 210-212). Судом встановлено, що дитина постійно та регулярно проходить огляди та обстеження лікаря-невролога в умовах реабілітаційного центру, а також інших вузькопрофільних спеціалістів, які спеціалізуються безпосередньо на лікуванні подібних розладів розвитку. За таких обставин, суд погоджується з твердженнями позивачки, що малолітній [PERSON] , [INFO] , який страждає на мінімальну мозкову дисфункцію та затримку психо-мовленнєвого розвитку, потребує постійного лікування, у тому числі медикаментозного, заняття з дитячого розвитку, заняття з психологом, логопедом, курси масажу, корекційної роботи та інших видів оздоровлення, про що лікарями різного профілю та спеціалістами з електроенцефалографічних досліджень було зроблено схожі висновки стосовно діагнозу та стану здоров`я дитини, що підтверджується висновками за результатами електроенцефалографічних досліджень та висновками лікарів (т. 1 а.с. 23-28, 29-33, 34-38, 39-45, 46-52, 65-66, 67-68, 69-70, 71, 72, 73-74, 78, 80, 92, 93, 97-98, 113, 114, т. 2 а.с. 69-70, 147-148, 210-212). Позивачкою до суду були надані платіжні документи, які підтверджують оплату позивачкою витрат на лікування та реабілітацію сина (логопед, курси масажу, електроенцефалограми, курси мікрополяризації, ЛФК, консультації невролога, оплата лікарських препаратів за призначенням лікаря, оплата лабораторних досліджень та інше) (т. 1 а.с. 83, 86, 88-91, 94-95, 99, 102-106, 108-109, 112, 115-118, 123-124, 127-128, 133-137, т. 2 а.с. 63-67). Відповідач в якості доказів сплати витрат на лікування та реабілітацію малолітнього [PERSON] , [INFO] , надав суду платіжні документи на загальну суму 7200,00 грн. (т. 1 а.с. 170-172). Встановлено, що 08 серпня 2013 року відповідачу було видано послужну книжка моряка №04147/2013/24 від 08 серпня 2013 року (т. 1 а.с. 12-15); З змісту листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №91-3320/0/15-22 від 01 лютого 2022 року вбачається, що відповідач за період з квітень 2019 року по жовтень 2021 року неодноразово виїжджав за кордон України (т. 1 а.с. 222). Отже, суд вважає, що дані документи підтверджують факт того, що відповідач періодично виїжджає за межі України для працевлаштування моряком за контрактами з іноземними компаніями. Факт того, що відповідач за спеціальністю моряк також підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року. Згідно листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області за відповідачем згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на теперішній час зареєстровано автомобіль Audi A4 Avant, номер кузова [NUMBER] , 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль ВАЗ 21093, номер кузова [NUMBER] , 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . (т. 2 а.с. 43) Крім того, судом встановлено, що у відповідача в банківських установах, а саме в ПАТ «Банк Восток», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк» та АТ КБ «ПриватБанк» відкриті банківські рахунки, на які відповідач перераховував грошові кошти (т. 2 а.с. 1-17, 22-40, 44-46, 78-136). Дані обставини свідчать про те, що відповідач матеріально забезпечений та має можливість нести додаткові витрати на утримання дитини. Судом встановлено, що дитина відвідувала дитячий садок, за який сторонами по справі було здійснено оплату в розмірі 3750,00 грн., що підтверджується квитанціями (т. 1 а.с. 96, 110, 167-169, т. 2, а.с. 68). З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2021 року між [PERSON] та НВК «Гармонія-ХХІ» було укладено договір про навчання і виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позивачкою було сплачено за навчання дитини 13250,00 гр. що підтверджується платіжними документами (т. 1 а.с. 58-59, 61, 86, 130-138). Окрім того, дитина відвідувала платні заняття по підготовці до школи та ліпленню у ФОП [PERSON] , діючої на підставі ліцензії на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти, виданої на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №560/А-2019 від 06 травня 2019 року, за що позивачкою було сплачено 11000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 62, 63-64, 82, 84-85, 87, 91, 111). Також позивачкою було понесені витрати на придбання канцелярського приладдя дитині в розмірі 658,00 грн., що підтверджується чеком №3BuFe3gPwePE від 28 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 119). Встановлено, що дитина відвідує заняття з малювання та шахів, за які позивачкою було сплачено грошові кошти в розмірі 2605,00 грн., що підтверджується чеками (т. 1 а.с. 60, 107, 118, 131, 132, 139). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року і яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Зі змісту позовної заяви вбачається, що додатковими витратами позивачка зазначає витрати на лікування та реабілітацію дитини, витрати на оплату дитячого садка, приватної школи, підготовку до школи та придбання канцелярського приладдя для дитини. Суд вважає, що витрати на оплату дитячого садка, навчання в НВК «Гармонія-ХХІ», підготовку до школи, а також придбання канцелярського приладдя не є витратами на розвиток здібностей дитини. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат щодо оплати дитячого садка, навчання в НВК «Гармонія-ХХІ», підготовку до школи, а також придбання канцелярського приладдя такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути витрати на лікування, обстеження дитини, логопеда, курси масажу, заняття з малювання та додаткові заняття з шахів в розмірі 26610,50 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до квитанції №7Р9Р-7ЕМ8-ЕК12-К402 від 13 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] здійснила плату за правову допомогу в розмірі 14000,00 грн. (т. 1 а.с. 57). На підтвердження повноважень адвоката та понесених витрат позивачки на правничу допомогу, представник [PERSON] надала до суду ордер адвоката від 06 грудня 2021 року, копію договору про надання правової допомоги за №40/12-11-2021 від 12 листопада 2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності серії ОД №004202 від 17 червня 2020 року, попередній розрахунок судових витрат позивача у суді першої інстанції від 12 листопада 2021 року, квитанція №7Р9Р-7ЕМ8-ЕК12-К402 від 13 листопада 2021 про здійснення оплату винагороди в розмірі 14000,00 грн. (т. 1 а.с. 11, 10, 54-55, 56, 57). Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лиш за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає що з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які позивачкою не сплачені, оскільки вона звільнена від їх сплати, тому їх слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial