Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

14 січня 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час рішення суду щодо визнання позивача [PERSON] невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1,2\~ст. 186 КК України, внесеного в ЄРДР 20.05.2017 року за № 12017160390000627 набрало законної сили. Вказаним кримінальним провадженням, яке розслідувалось досить тривалий час, а в подальшому розглядалось в суді, йому було завдано психологічних страждань, так як його звинувачували у вчиненні злочинів, вчинення яких він категорично заперечував при тому, позивач вважає себе порядною людиною, є суб`єктом підприємницької діяльності, працює сам та сплачує податки державі, надає місця для роботи іншим людям, які після порушення по відношенню до нього кримінальної справи стали по іншому (негативно) до нього відноситися. По першому виклику слідчого, позивач вимушений був з`являтися до останнього для проведення слідчих дій, а в подальшому на судові засідання. Вказані дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків з оточуючими, перед якими він постійно виправдовувався, що не вчиняв злочин. На підставі вищевикладеного просить суд позовну заяву задовольнити та стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України кошти для відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів в розмірі 315768,96 грн. Ухвалою суду від 19.01.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 22.02.2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов відзив на позов від Одеської обласної прокуратури, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Також, 03.03.2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] по справі № 511/133/22 в повному обсязі. 14.03.2022 року на адресу Роздільнянського районного суду надійшла заява від представника позивача\~адвоката Магери Р.Ю. про продовження строку підготовчого провадження для належної підготовки справи до розгляду по суті, оскільки\~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року\~на території України введений воєнний стан. 14.03.2022 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області було продовжено підготовче провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 19.04.2022 року підготовче провадження по справі закрито. 02.05.2022\~року від\~відповідача Головного\~управління Національної\~поліції в\~Одеській області\~надійшов відзив\~на позов\~з клопотанням\~про поновлення\~строку на\~його подачу,\~ в якому відповідач просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.06.2022 року клопотання відповідача задоволено, поновлено строк на подачу відзиву та прийнято відзив до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився,\~належним чином повідомлявся про дату, час та\~місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представники відповідачів\~Державної Казначейської\~служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області\~в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Пантась О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Встановлено, що 20.05.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні № 12017160390000627, внесеному до ЄРДР 20.05.2017 року ; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12017160390000627, внесеному до ЄРДР 20.05.2017 року про висунення обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1 та 2 статті 186 КК України, складений Начальником слідчого відділу Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Ткаченком Д.В. та 28.11.2017 року затверджений прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Комишаном О.Л. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.06.2019 року по справі №511/1674/17 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2\~ст. 186 КК України\~та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2021 року апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області залишено без задоволення, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року, яким [PERSON] та [PERSON] визнано невинуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст. 186 КК України змінено в частині підстав виправдання - вважати [PERSON] та [PERSON] виправданими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст.186 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються особи. В іншій частини оскаржений вирок залишено без змін. Статтею 56 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства.\~\~У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю\~\~у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті\~\~2 Закону). Положеннями\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття\~\~4 вказаного Закону). Згідно із частиною другою\~статті 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин,\~\~\~\~\~\~\~\~ а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів\~державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі\~\~№ 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи\~\~з\~\~ установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,\~\~і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом\~\~у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження\~\~\~№ 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження\~ № 61-7643св20). Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що з 01.01.2022 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 6 500,00 грн. Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування [PERSON] під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 312 000,00 грн. (48 повних місяців х 6 500,00 грн.). Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~\~є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Отже кошти повинні стягуватись з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Outcome: partial