Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 19.10.2018 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. Через деякий час після укладення шлюбу вони стали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Разом з ними проживали малолітні діти позивачки від попереднього шлюбу. Відносини в сім`ї були нормальні. Відповідач приймав участь у матеріально-фінансовому забезпеченні сім`ї, активно допомагав по господарству та у вирішенні житлово-побутових питань. Однак на початку 2022 року сімейні відносини погіршилися, почали виникати серйозні конфлікти, що стали причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин. На грунті цього виникала обстановка напруженості та дратівливості у їхніх відносинах, що у свою чергу негативно впливало на стан її малолітніх дітей. На даний час спільне господарство не ведуть. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Позивач просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 19.10.2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1693. Ухвалою суду від 21.07.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали від 21.07.2022 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 27.07.2022 р., про що міститься відмітка у матеріалах справи, та у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду надіслав відзиву на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказав, що позовні вимоги він визнає повністю та підтвердив викладені позивачем у позові обставини. При цьому більш детально описав своє матеріально-фінансове забезпечення сім`ї. Від позивача відповіді на відзив не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 19.10.2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1693. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 7). Як вказала позивач, та що визнав відповідач, сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства, спільних дітей від шлюбу не мають. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дане питання не порушувалося. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тож, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, судом встановлено, що позивачем при подачі даного позову сплачено 992,40 грн., відповідач позов визнав, тому 50 відсотків судового збору в сумі 496,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, та решту 50 відсотків судового збору в сумі 496,20 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved