Jurisdiction: commercial
Date: 2022-08-30 00:00:00

02.01.2020 між Підприємством (виконавець) та Товариством (замовник) був укладений договір про надання послуг №2 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого протягом усього терміну дії цього договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги, зазначені в п. 1.2 цього договору у відповідності до відповідних додатків до цього договору, які передбачають умови надання цих послуг, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що послуги за цим договором, зокрема, включають: - організацію та проведення семінарів, конференцій, симпозіумів, включаючи: проведення майстер-класів в різних регіонах країни; проведення національних конференцій для спеціалістів охорони здоров`я; проведення масштабних симпозіумів для спеціалістів охорони здоров`я, включаючи іноземних учасників; проведення міжнародних конференцій для спеціалістів охорони здоров`я; - бронювання та продаж авіаквитків на внутрішні та міжнародні рейси; - бронювання та продаж залізничних квитків на внутрішні та міжнародні рейси; - бронювання номерів і продаж готельних послуг на території України та за кордоном; - інформаційно-консультаційні послуги з отримання віз (візова підтримка) у консульствах іноземних держав в Україні; - пряма та непряма реклама; - проведення досліджень ринку; - реалізація маркетингових програм тощо. За змістом п. 1.3 Договору опис послуг, їх вартість, порядок оплати та терміни надання послуг визначаються цим договором та додатками, які є невід`ємними частинами даного договору. Згідно з п. 3.1 Договору прийом та передача наданих виконавцем послуг здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання акту про надання послуг, при цьому замовнику передається звіт про результати надання послуг у форматі, узгодженому сторонами у відповідному додатку. Відповідно до п. 4.1 Договору вартість наданих послуг та порядок оплати визначаються у відповідних додатках, які є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 9.1 Договору визначено, що цей договір набуває чинності з дати, зазначеної вище, в преамбулі цього договору та діє до 31.12.2020 включно. Додатком №1 від 02.01.2020 до Договору сторони погодили тарифи на послуги виконавця. Як вказує позивач за первісним позовом, у січні 2020 року він замовив у відповідача послуги з організації річної конференції для 240 осіб, що мала відбутися у м. Пафос, Республіка Кіпр. Підприємство виставило позивачу рахунок №Z-000000013 від 05.02.2020 на оплату вартості замовлених послуг на суму 2 500 000,00 грн., який Товариством 11.02.2020 був повністю оплачений, що підтверджується банківською випискою з рахунку останнього. Листом від 03.06.2020 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про скасування замовленої конференції у зв`язку з поширенням пандемії COVID-19 та просив повернути суму отриманої попередньої оплати. Підприємство 03.09.2020 повернуло на банківський рахунок Товариства 500 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку останнього. Спір за первісним позовом виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для розірвання Договору внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час його укладання, а також стягнення неповернутої суми передоплати у розмірі 2 000 000,00 грн. Зокрема, Товариство вказує, що такою істотною зміною обставин в даному випадку є поширення у світі пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, наявність карантинних обмежень, що мало наслідком неможливість проведення замовленої конференції. Станом на момент звернення до суду із даним позовом у Товариства відпала необхідність проведення такої конференції, у зв`язку з чим він звертався до Підприємства з відповідними листами та просив повернути суму сплаченої передоплати. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору не з безпосередньою наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що настають при такій істотній зміні обставин. Зокрема, при вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідним є доведення позивачем того, яким чином змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та чому зміна обставин є істотною і не може бути усунута. Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17. Позивач за первісним позовом вказує, що станом на момент укладення Договору та замовлення послуги з організації конференції про обставини поширення коронавірусної хвороби та визнання її пандемією на світовому рівні сторонам не було відомо. Проте, внаслідок введення карантинних обмежень як на території Республіки Кіпр, так і в Україні, Підприємством не було виконано своїх зобов`язань за Договором в частині організації конференції, і вподальшому необхідність в її проведенні відпала. За таких обставин, враховуючи неможливість передбачити зміну обставин на момент укладення Договору та, враховуючи те, що спалах COVID-19 суттєво вплинув на доцільність проведення конференції, на думку Товариства відбулася істотна зміна обставин. Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків. В той же час, із тверджень самого позивача у первісній позовній заяві вбачається, що про поширення коронавірусної хвороби у світі станом на момент укладення Договору Товариству було відомо, оскільки таке поширення відбулося з 2019 року. Тобто, станом на момент укладення Договору та замовлення послуги з організації конференції в Республіці Кіпр, Товариство мало бути обізнане з ризиками, пов`язаними з ускладненням та/або зривом проведення такої конференції, тобто можливістю настання відповідних змін обставин. Більш того, як вбачається із умов Договору та додатку №1 до нього, послуги, які мали бути надані Підприємством в рамках такого договору, визначені широким переліком, а саме: організація та проведення семінарів, конференцій, симпозіумів; бронювання та продаж авіаквитків, залізничних квитків на внутрішні та міжнародні рейси; бронювання номерів і продаж готельних послуг на території України та за кордоном; інформаційно-консультаційні послуги з отримання віз (візова підтримка) у консульствах іноземних держав в Україні; пряма та непряма реклама; проведення досліджень ринку; реалізація маркетингових програм тощо. Тобто, за погодженням сторін умови Договору регулюють надання різного виду послуг, а не тільки проведення спірної конференції, про яку йде мова у первісній позовній заяві. Відтак, навіть за умови істотної зміни обставин щодо неможливості проведення конференції у визначені дати (09.04.2020-12.04.2020) внаслідок запровадження в країнах карантинних обмежень, позивачем не доведено суду неможливості надання інших послуг за Договором, таких, зокрема, як візова підтримка, бронювання квитків та готелів, надання рекламних послуг. Стосовно посилань позивача за первісним позовом на введення воєнного стану в Україні як на зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, суд відзначає наступне. Як вбачається із первісної позовної заяви, підставами заявленого позову в частині розірвання Договору є істотна зміна обставин, якими сторони керувалися під час його укладення, а саме запровадження карантинних заходів у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби у світі. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, і вказані обставини зазначені Товариством як ще одна підстава позову про розірвання Договору. В той же час, відповідної заяви щодо зміни підстав позову у відповідності до приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивачем за первісним позовом подано не було, що свідчить про формальне порушення відповідної норми процесуального законодавства. При цьому, надаючи оцінку зазначеним твердженням позивача за первісним позовом, суд відзначає, що останнім не було доведено належними та допустимими доказами того, що введення в Україні воєнного стану також змінило обставини настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed