Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

07 липня 2022 року [PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 30 травня 2018 року сторони перебувають у шлюбі, від спільного проживання мають сина - [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття поваги, розходження поглядів на сімейні цінності. Все це призвело до того, що разом не проживають. З огляду на викладене, позивачка просить її вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, з позовом згіний. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Борщівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис №63, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу. При подачі до суду позову про розірвання шлюбу позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до вимог частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання [PERSON] позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що позивачці [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved