Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором С15.199.74675 від 31.05.2017 року у розмірі 18 288,92 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено угоду № С15.199.74675 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. На виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн. строком до 31.05.2021 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежам (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті Банку за адресою: www.ideabank.ua, згідно з умовами Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши кредитні кошти в межах кредитного ліміту визначеного п. п. 3.3 Договору, зі сплатою відсотків за користування коштами Кредитної лінії в розмірі 24,00% річних. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, станом на 03.12.2020 року має заборгованість у розмірі 16 136,65грн. На підставі договору факторингу від 03.12.2020 право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», у зв`язку з чим останній просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, а також 3% річних за користування кредитом в розмірі 522,46 грн. та заборгованість за інфляційними витратами в розмірі 1629,81 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві проси розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, 31 травня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] укладено угоду №С15.199.74675 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до п.2 якої Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, та випустив Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard Word терміном на два роки, з максимальним лімітом кредитної лінії по поточному рахунку 200 000,00 грн., з лімітом кредитної лінії, доступним Клієнту на момент укладання угоди - 5000,00 грн. Як зазначено в п.п.3.3 Угоди, процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,0000 % річних. В п.4 Угоди зазначено, що повернення заборгованості здійснюється згідно умов Договору, типового графіку розрахунку сукупної вартості кредиту, а також тарифів, які розміщені на сайті Банку. Підписавши Угоду, Клієнт ознайомлений з Умовами Договору, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний, відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на зазначених в ньому умовах, умови повернення коштів, тобто зобов`язався договір виконувати (п.5.1.Угоди) (а.с.5). Із виписки по рахунку відповідача № [NUMBER] вбачаються операції з видачею траншу кредиту, внесення коштів на повернення кредиту, погашення заборгованості по кредиту (а.с.6-7). У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, згідно з довідкою-розрахунком ПАТ «Ідея Банк» заборгованість відповідача по договору С15.199.74675 від 31.05.2017 станом на 03 грудня 2020 року становить: 16 136,65 грн., яка складається з наступного: 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 11 136,65 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками (а.с.8). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк». ТОВ «ФК« Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував належну суму коштів на користь АТ «Ідея Банк», за таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Договором № С15.199.74675 від 31.05.2017, що укладено між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с.17-21). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. 30 листопада 2021 року позивач направив боржнику досудову вимогу вих.№143/2021 щодо дострокового повернення простроченої суми заборгованості в розмірі 16136,65 грн. в якій попередив про подання позову до суду у разі невиконання даної вимоги (а.с.10-12). Зі змісту досудової вимоги та довідки-розрахунку заборгованості (а.с.8) вбачається, що з 03.12.2020 року розмір заборгованості та її складові не змінилися. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових, які зазначено у довідці-розрахунку, тобто у розмірі вимоги, який мав первісний кредитор. Крім того, за невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування 3% річних на кредитну заборгованість за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 в розмірі 522,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1629,81 грн. (а.с.9). Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача у зазначеному вище розмірі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав суду відповідних доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022, а також платіжне доручення про оплату послуг за правову допомогу за договором №28092021-1 від 28.09.2021. Враховуючи складність справи, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved