Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 листопада 2021 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин.. Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1929 є власником житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в належному йому житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована за даною адресою, але в належному позивачу житловому будинку не мешкає з 2010 року, її речей у будинку немає, комунальні послуги не сплачує, ремонт не проводить. За ствердженням позивача, відповідач не претендує на володіння даним майном та не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька. У зв`язку з позбавленням його сестри батьківських прав у 2008 році, діти відповідача залишились проживати з позивачем, перебувають під його опікою. За таких обставин, він та його сім`я, діти [PERSON] з 2010 року не бачили відповідачку, не спілкуються та не підтримують з нею стосунків, оскільки навіть не знають де остання проживає та перебуває на теперішній час. Наскільки йому відомо, відповідач веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. Таким чином, не зняття з реєстрації не проживаючої в будинку [PERSON] , на його думку, порушує його майнові права, оскільки в його будинку зареєстрована особа, яка не проживає в ній протягом багатьох років, у зв`язку з чим він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб та перешкоджають йому як повноправному власнику розпоряджатись своєю власністю. За вищенаведених підстав, він і звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. 29 листопада 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 10 січня 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито з призначенням справи до розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.08.2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.11.2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Холудєєвою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1929, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 284993700 від 16.11.2021 року. ( а.с. 7-8) Як вбачається з копії домової книги на житловий будинок [ADDRESS] , в ньому окрім інших, з 12.05.1993 року зареєстрована відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 15-19) Вказане також підтверджується листом-відповіддю з Управління з питань надання адміністративних послуг а № 22/3321 від 24.12.2021 року. Разом з тим, згідно Акту від 17.11.2021 року, складеного КП «ЖЕО №1», власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , зареєстрований з 09.02.1994 року. Також за вказаною адресою зареєстровані: сестра власника [PERSON] ,1977 року народження - з 12.05.1993 року, племінниця [PERSON] , 2001 року народження - з 11.02.2017 року та племінник [PERSON] , 2001 року народження. Зі слів свідків, сестра власника [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з 2010 року. Факт не проживання підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 21) Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає що існують усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належного позивачу. Нормативне обґрунтування Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Нормами статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство./ч.2 ст. 64 ЖК України/. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. 24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Факт реєстрації відповідача у будинку позивача підтверджений наявною в матеріалах справи копією домової книги, а також листом з Управління з питань надання адміністративних послуг. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено Актом КП «ЖЕО №1». Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, а саме з 2010 року, тобто втратила право на користування спірним житловим будинком, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved