Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

в обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на день подання позову його вік складає 63 роки. Єдиним доходом позивача є пенсія. Відсутність іншого доходу зумовлена важким станом здоров`я позивача. Останні вісім років позивач проживає разом зі своєю сестрою у її будинку. Відповідачі, які є синами позивача, жодним чином йому не допомагають, не цікавляться матеріальним становищем свого батька, не провідують його. Прохання про надання допомоги синами ігноруються. Проблеми зі здоров`ям позивача тягнуть за собою значні матеріальні витрати на лікарські засоби та лікування. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого позивача він являється інвалідом третьої групи, стан після перенесеного ГРМК (2014 р.) статистичний, лівобічний геміпарез, моторна афазія. У 2014 році позивач переніс ішемічний інсульт, лікувався у неврологічному відділенні Кутської районної лікарні та з того часу отримує лікування основних захворювань. Він є мало соціально адаптований. З 2021 року стан позивача погіршився, він потребує сторонньої допомоги при самообслуговуванні, перебуває на Д обліку у районного невролога та кардіолога, потребує щоденного використання засобів гігієни (підгузників). Його загальний стан як хворого - важкий, він важко контактний, малорухомий, наявні значні набряки на нижніх кінцівках, виражена задишка. Двічі на рік позивач отримує лікування постінсультного стану. Тому пенсії, яку отримує позивач, не вистачає на забезпечення його достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування. Враховуючи вище викладені обставини, позивач просить стягувати аліменти на його утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку доходу кожного з відповідачів щомісячно, але \~не \~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для осіб,\~які втратили\~ працездатність.\~ Представник позивача, адвокат Бакай Л.О. 01.07.2022 року подала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її та позивача відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявок суд не повідомили, не звернулися із заявою про розгляд справи у їїх відсутності та не подали відзив на позовну заяву. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від\~03.04.2008\~р.\~ у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , позивач є батьком відповідачів (а.с. 7,8). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 027/о від 26.01.2022 року позивач є інвалідном III групи та хворіє на вище вказані захворювання (а.с. 9-14). Відповідно до довідки про доходи № 2532 8855 8559 1637 від 30.11.2021 року загальний розмір пенсії позивача за жовтень та листопад 2021 року склав 3 708 грн. (а.с. 17). Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої\~статті 202 СК України\~повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положеннями \~ст.205 СК України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1\~ст.204 СК України. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі №6-3066цс15. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) на утримання батька щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і довічно. Частиною 1\~ст.205 СК України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2\~ст.205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Суд враховує, що позивач є пенсіонером, тобто в правовому розумінні є непрацездатним, є інвалідом III групи, отримує пенсію в розмірі, який не перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність ,в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на придбання ліків, а отже потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх синів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідачів, про який стверджує позивач. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідачів, суд виходить з того, що відповідно до \~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. На підставі наведеного, ст.ст.\~202,\~204,\~205 СК України,

Outcome: approved