Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] в особі представника Дяченка А.М. звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти основного боргу у сумі 11 361,52 грн., відсотки від суми позики у розмірі 464,12 грн., 3 % річних у розмірі 927,10 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 637,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2019 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 400 дол. США, а останній зобов`язався повернути позику у строк до 01.05.2019. Зазначено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте [PERSON] такі вимоги було проігноровано. У зв`язку із тим, що за змістом розписки розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлено, позивачем відповідачу нараховано відсотки виходячи із облікової ставки Національного банку України, а саме суму 16,34 дол. США, що еквівалентно 464,12 грн. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано також 3% річних у розмірі 32,64 дол. США, що еквівалентно 927,10 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2022 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (а.с. 38, 39). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Дяченко А.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не подавав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва в судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як убачається зі змісту розписки датованої 08.02.2019, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 400 дол. США, які зобов`язувався повернути до 01.05.2019 включно (далі - договір позики, а.с. 28). Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 по справі № 537/1118/20 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічні правові висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, провадження № 61-33115св18, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, провадження № 61-20376св18, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, провадження №61-42076св18, від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, провадження № 61-47793св18. Відповідно постанови Верховного Суду від 10.08.2022 по справі № 504/369/18, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно частини 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики про повернення позивачу коштів у розмірі 400 дол. США. За приписами частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Станом на час вирішення спору - на 16.08.2022 офіційний курс НБУ за 1 дол. США становить 36,5686 грн. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у національній валюті - гривні з розрахунку, виходячи з офіційного курсу встановленого Національним Банком України за 1 дол. США - 28,4038 грн., ціна позову заявлена у розмірі 12 752,74 грн. За наведених обставин, з урахуванням норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 11 361,52 грн. (400 дол. США х 28,4038 грн.). Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів від суми позики у розмірі 16,34 дол. США., що еквівалентно 464,12 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту розписки убачається, що сторонами не узгоджувався розмір процентів за користування грошовими коштами, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами, виходячи з облікової ставки Національного банку України за період з 08.02.2019 по 01.05.2019 (дата виконання зобов`язання), що за складеним позивачем розрахунком, правильність нарахування якого перевірено судом, становить 16,34 дол. США., та еквівалентно за заявленим позивачем курсом НБУ - 464,12 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. Враховуючи заявлені вимоги, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми заборгованості у межах заявлених вимог за період з 02.05.2019 року по 20.01.2022 року, що становить 995 днів прострочення, у розмірі 32,64 дол. США, що еквівалентно 927,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу між сторонами судових витрат також слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 992,40 грн. (а.с. 14). В частині вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 637,64 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 13.01.2022 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія «Протекта» в особі директора Дяченка А.М. укладено договір № 13/01/2022-5 про надання правничої допомоги (далі по тексту - договір) (а.с. 29-31). Відповідно до п. 1.1 договору, Клієнт доручає, а Об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову допомогу (послуги), а саме здійснити комплекс дій по стягненню боргу в розмірі 400,00 доларів США, в тому числі процентів від суми позики, а також стягнення відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 Цивільного кодексу України за розпискою від 08 лютого 2019 року з [PERSON] (який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), в тому числі шляхом звернення до суду, а в разі оскарження в інших судових інстанціях. Згідно п. 4.1 договору, Клієнт у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» оплачує послуги (роботу) Об`єднання - надану правову допомогу, вказану в п. 1.1. даного Договору, за договірною ціною, і є гонораром Об`єднання. Розрахунок гонорару Об`єднання (на момент укладення договору): Юридична експертиза документів наданих Клієнтом, консультація Клієнта, узгодження правової позиції з Клієнтом, допомога у виборі Клієнтом способу захисту своїх прав та законних інтересів, досудове врегулювання правовідносин - 1 000 грн.; Підготовка позовної заяви, оформлення позовної заяви для суду та відповідача з додатками, направлення позовної заяви до суду - 4 500 грн.; всього - 5 500 грн. Пунктами 4.3, 4.5 договору визначено, що Клієнт, додатково оплачує (в доповнення до гонорару, зазначеного в розділі 4 «Порядок розрахунків» цього Договору) представництво інтересів Клієнта у суді в судовому засіданні в розмірі 1 500,00 грн. за кожне судове засідання на підставі рахунку. Клієнт, додатково оплачує (в доповнення до гонорару, зазначеного в розділі 4 «Порядок розрахунків» цього Договору) гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта у розмірі 5 % від задоволеної судом суми до стягнення на підставі рахунку. Відповідно положень пункту 1 частини 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як убачається із наданого до позовної заяви розрахунку судових витрат, представник позивача [PERSON] . Дяченко А.М., розраховуючи розмір витрат на правничу допомогу, серед іншого виходив з того, що розгляд справи відбудеться протягом трьох судових засідань, що виходячи з умов договору складає 4 500 грн. Натомість, з матеріалів справи встановлено, що представник позивача брав участь у двох судових засіданнях, а саме 06.07.2022 та 16.08.2022, у зв`язку із чим враховуючи положення п. 4.3 договору про надання правничої допомоги, розмір судових витрат за участь представника в судових засіданнях складає 3 000 грн. Таким чином, загальний розмір судових витрат понесених позивачем у зв`язку із підготовкою позовної заяви для її подачі до суду, участю представника позивача в судових засіданнях та визначених договором розміром гонорару адвоката складає 9 137,64 грн. (5 500 грн. за підготовку позовної заяви та її подачі до суду (п. 4.1 договору про надання правничої допомоги) + 3 000 грн. за участь представника позивача в судових засіданнях (п. 4.3 договору про надання правничої допомоги) та 637,64 грн. гонорару адвоката (п. 4.5 договору про надання правничої допомоги)). У іншій частині вимоги про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають.

Outcome: approved