Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сахновецької сільської ради Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовну заяву мотивував тим, що 19 січня 2009 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Агрос-Віста» (далі ТОВ СГП «Агрос-Віста») укладений договір купівлі-продажу, за яким продавцем передано, а покупцем набуто у власність товар, а саме: млин та маслобійку. Набуте позивачем майно на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу знаходилося у нежитловому приміщенні, розташованому в [ADDRESS] . Придбане майно становить невід`ємну частину виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 119,1 кв. м., розташованого за вищезазначеною адресою. 20 жовтня 2020 року [PERSON] виготовлено технічний паспорт на вказане нерухоме майно. Право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] , не набуто жодною особою. Позивач вказує, що він із моменту набуття права власності на млин та маслобійку, які є невід`ємною частиною відповідної господарської споруди, добросовісно, безперервно та відкрито використовує виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] . Вважає, що в нього є всі підстави для звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно в порядку набувальної давності. Ураховуючи зазначене, [PERSON] просить суд визнати за ним у порядку набувальної давності право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 119,1 кв. м., розташований у [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Ухвалою судді від 30 травня 2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надіслали до суду письмові клопотання про слухання справи за їх відсутності. Вказали, що позов підтримують у повному обсязі. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 19 січня 2009 року між [PERSON] та ТОВ СГП «Агрос-Віста» укладений договір купівлі-продажу, предметом якого є млин і маслобійка, які придбано позивачем за грошові кошти в загальній сумі 3977 грн 00 коп. Відповідно до акту приймання-передачі від 20 січня 2009 року комісія у складі виконавчого директора Камінського М. М., керуючого підрозділом [PERSON] , при участі: члена спілки співвласників [PERSON] , завідуючої господарством Таратасюк І. І. продали для [PERSON] млин вартістю 281 грн та маслобійку вартістю 3696 грн, які знаходяться у оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста». Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 10 від 23 березня 2018 року вирішено присвоїти поштову адресу будівлі млина [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Ізяславське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 травня 2021 року № 103, а також інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 268488028 від 31 липня 2021 року право власності та користування на нежитлове приміщення, розташоване в [ADDRESS] , за будь-якою фізичною чи юридичною особою не зареєстроване. Як вбачається із довідки ТОВ «Добробут-земвпоряд» № 45/09 від 10 травня 2022 року, інженером із інвентаризації майна [PERSON] 05 травня 2022 року здійснено виїзд за місцем розташування виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 119,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . У результаті обстеження встановлено те, що у вказаній будівлі розташовані конструктивні рухомі речі, а саме: млин та маслобійка. Млин є конструкційною частиною вказаної будівлі, оскільки його демонтаж неможливий без пошкодження покрівлі стін та приміщення, а також призведе до неможливості в подальшому використання млина за його цільовим призначенням. Маслобійка є рухомим майном, яке без пошкодження елементів зазначеного нежитлового приміщення може бути переміщене у просторі. У матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені письмові пояснення жителів с. Сахнівці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 06 травня 2022 року. Так, [PERSON] ствердила, що з 1996 року вона регулярно здійснювала помол зерна різних сільськогосподарських культур у млині, який належав на праві власності ТОВ СГП «Агрос-Віста». Однак, на початку 2009 року при зверненні до ТОВ СГП «Агрос-Віста» щодо здійснення помолу зерна у млині, який знаходився у будівлі, якій пізніше присвоєно адресу: [ADDRESS] , їм надано відмову у наданні відповідних послуг, оскільки млин у січні 2009 року передано у власність [PERSON] . Тому їм відомо, що з січня 2009 року по час формування письмових пояснень [PERSON] безперервно й відкрито володіє та користується зазначеною будівлею. [PERSON] пояснив, що, наскільки йому відомо, у 2009 році [PERSON] придбано млин та маслобійку, які знаходяться у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . З 2009 року останній відкрито і безперервно володіє та користується вказаним нежитловим приміщенням. Він особисто неодноразово спостерігав, як [PERSON] самостійно використовував зазначене нежитлове приміщення для зберігання власних сільськогосподарських культур. На вхідних дверях цього приміщення встановлений замок, ключ від якого має виключно [PERSON] . Також [PERSON] ствердив, що йому достеменно відомо, що з початку 2009 року [PERSON] відкрито та безперервно використовує нежитлове приміщення, у якому розташований млин та маслобійка, що розташоване в [ADDRESS] . У зв`язку з відкритим та безперервним використанням останнім вказаного приміщення [PERSON] здійснює утримання (проведення ремонтних робіт) зазначеного приміщення та прилеглої до нього території, у тому числі здійснює його прибирання. Отже, судом встановлено, що правовстановлюючі документи на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 119,1 кв. м., розташований у [ADDRESS] відсутні, право власності на дане нерухоме майно на час продажу млина та маслобійні не було зареєстроване за ТОВ СГП «Агрос-Віста» в установленому законом порядку. Договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна не укладено та його нотаріально не посвідчено. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна не було укладено відповідно до вимог законодавства, у продавця млина та маслобійні не було правовстановлюючих документів про право власності на відповідний виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. Більше того, з акту приймання-передачі від 20 січня 2009 року вбачається, що придбані [PERSON] млин та маслобійка перебувають у оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста». Відтак, позивач ще при укладенні правочину від 19 січня 2009 року щодо млина та маслобійки знав про відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, що в свою чергу свідчить про його обізнаність щодо відсутності у нього підстав для набуття права власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 119,1 кв. м., розташований у [ADDRESS] , у передбаченому законом порядку. Отже, в даному випадку відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісне володіння, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє позивача можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в позові з тих підстав, що позивач не довів належними і допустимими доказами того, що він добросовісно з 2009 року по час звернення до суду з позовом володіє спірним виробничим будинком із господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed