Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

В червні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНМАРК», [PERSON] , [PERSON] діючу самостійно та як законного представника малолітньої [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу, визнання права власності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20 травня 2021 року №1786/5; визнати за [PERSON] право власності на: домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0519га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0051, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 30 червня 2017 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 755, зареєстрований номер запису про право власності 29006329, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня 2017 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 756, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 28 грудня 2018 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2212, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0052 від 28 грудня 2018 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2214, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0519 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0051 від 28 грудня 2018 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2213, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Представник позивачки [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] , надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити . Представник відповідача Міністерства юстиції України позовні вимоги не визнав, надано відзив на позовну заяву(т.1 а.с.191-212). Представник відповідача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про відкладення слухання справи; надано відзив(т.2 а.с.26-32). Представник відповідача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.3 а.с.117), однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим поверненням, яке повернулось на адресу суду за закінченням терміну зберігання(т.1а.с.227, т.2 а.с.19, Т.3 а.с.38, 68) та за відсутністю адресата за вказаною адресою(т.3 а.с.73, 79, 107), однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНМАРК» про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням(т.2 а.с.15, т.3 а.с.69, 83, 110), трекінгом поштового відправлення з офіційного сайту «Укрпошта»(Т.3 а.с.49), однак в судове засідання представник не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням(т.1 а.с.108, Т.2 а.с.13, т.3 а.с.70-А, 108) та поштовим поверненням за відсутністю адресата(т.3 а.с.82),смс повідомленням (т.3,а.с.114), однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] діюча самостійно та як законний представник малолітньої [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується трекінгом поштового відправлення з офіційного сайту «Укрпошта»(т.3 а.с.50), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(т.3 а.с.70-Б) та поштовим поверненням за відсутністю адресата(т.3 а.с.76, 104), однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Встановлено, що 25 листопада 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №78/в та додаткову угоду №5 на суму кредиту в розмірі 52 500,00 доларів США(т.2а.с.124-126). Відповідно до іпотечного договору №1 укладеного 25 листопада 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] (т.1а.с.99-102) та додаткових угод №1 від 24 жовтня 2006 року(т2.а.с.121) та №2 від 28 січня 2008 року(т.2а.с.122), посвідчених приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим C.O., [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Згідно п.3.1 вищевказаного договору Іпотекодавець погоджується з тим, що протягом дії іпотечного договору він не має права без письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню відчуження предмету іпотеки. Відповідно до витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 листопада 2005 року домоволодіння по [ADDRESS] перебуває під забороною відчуження(т.2 зворотній а.с.123). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 30 листопада 2005 року домоволодіння по [ADDRESS] перебуває в іпотеці в АТ «ВА Банк»(т.2а.с.123). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року та додатковим рішенням від 24 травня 2017 року по справі №202/1273/17 було визнано: недійсним кредитний договір від 25 листопада 2005 року №78/в, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , а також всі додатки до нього, які є його невід`ємною частиною;визнано недійсним іпотечний договір №1 від 25 листопада 2005 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим CO. та зареєстрований в реєстрі за №3946; скасовано запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 2629741; скасовано запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер іпотеки 2642196; скасовано запис про обтяження земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:08:013:0009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасовано запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек щодо земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:08:013:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасовано запис про обтяження № 12859330 від 13.08.2012 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставу рухомого майна, а саме: автомобіля марки MERCEDES-BENZ 280, рік випуску: 1994, колір синій, номер державної реєстрації [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ); скасовано запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), реєстраційний номер обтяження: 12140356(т.2,а.с.131-135). Ухвалою від 29 вересня 2019 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за заявою уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2017 року та додаткове рішення від 24 травня 2017 року по справі №202/1273/17(т.2,а.с.136). 30 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] (т.1,а.с.215-216). 01 вересня 2017 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7958, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №78/в перейшли до TOB фінансова компанія «Фінмарк»(т.2,а.с.171-172). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року цивільну справу №202/1273/17 за позовом [PERSON] до Уповноваженої особи фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінмарк» про захист прав споживачів було передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю(т2,а.с.140-141). 28 грудня 2018 року [PERSON] продала земельні ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] (відповідно до довідки від 17 вересня 2019 року Горьківської сільської ради домоволодіння [ADDRESS] раніше мало адресу [ADDRESS] ) [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу(т.1,а.с.217-219). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть(т.1а.с.143). Спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] діюча самостійно та як законний представник малолітньої [PERSON] . 25 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги №083/11-16-К, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №78/в укладеного між [PERSON] та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» перейшли до [PERSON] (т.2,а.с.168-170). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Уповноваженої особи фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінмарк» про захист прав споживачів було відмовлено в повному обсязі(т.2 зворотній а.с.141-145). Також ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінмарк», заінтересовані особи: [PERSON] , Уповноважена особа фонду на ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна, [PERSON] , про поворот виконання рішення - задоволено; допущено поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2017 року та додаткового рішення від 24.05.2017 року по цивільній справі № 202/1273/17 за позовом [PERSON] до Уповноваженої особи фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінмарк» про захист прав споживачів. В порядку повороту виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2017 року та додаткового рішення від 24.05.2017 року по цивільній справі № 202/1273/17: - поновити запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 2629741; - поновити запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер іпотеки 2642196; - поновити запис про обтяження земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:08:013:0009, в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - поновити запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек щодо земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:08:013:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - поновити запис про обтяження № 12859330 від 13.08.2012 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставу рухомого майна, а саме: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 280», рік випуску: 1994, колір синій, номер державної реєстрації [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); - поновити запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 12140356.(Т.2а.с.146-148). 26 червня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Письменниковою Г.В. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було здійснено поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2017 року та додаткового рішення від 24 травня 2017 року по справі №202/1273/17(т.2,а.с161). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про Обтяження та Іпотеку на домоволодіння [ADDRESS] за станом на 26 червня 2019 року були поновлені(т.2,а.с.158-160). 18 вересня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» були укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором №1, посвідченим 25.11.2005 року приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. за реєстровим номером №3946(т.2,а.с.171-172). 20 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» та [PERSON] було укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором №1, посвідченим 25.11.2005 року приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. за реєстровим номером №3946 та договір відступлення прав вимоги за договором застави №1 посвідченим 25.11.2005 року приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. за реєстровим номером №3947, укладених між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк»(т.2,а.с.173-174). 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Бондаренко Р.О. відповідно до договору іпотеки та у відповідності до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» було зареєстровано право власності на домоволодіння та земельні ділянки по [ADDRESS] за [PERSON] (т.1,а.с.22-23). 30 березня 2020 року [PERSON] продав домоволодіння та земельні ділянки по [ADDRESS] [PERSON] (т.2,а.с.176-184). Однак [PERSON] , вважаючи рішення приватного нотаріуса ДМНО Бондаренко Р.О. неправомірним ,звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України. Колегією Міністерства юстиції України сформовано висновок від 16 листопада 2020 pоку, яким рекомендовано скаргу [PERSON] задовольнити. Скасувати рішення від 16 грудня 2019 року приватного нотаріуса ДМНО Бондаренко P.O. №50240633(т1,а.с.19-21). Наказом Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» №1786/5 від 20 травня 2021 року задоволено скаргу [PERSON] від 22 січня 2020 року. Скасовано рішення від 16 грудня 2019 року приватного нотаріуса ДМНО Бондаренко P.O. №50240633(т1,а.с.19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року). Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відповідно до ч. 3 ст.12 «Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. В силу ст.12 «Закону України «Про іпотеку» та ст. 203 ЦК України правочини, укладені щодо спірного майна, яке перебувало в іпотеці, без згоди іпотекодержателя є недійсними. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом в своїй постанові від 30 серпня 2018 року по справі № 910/28455/15. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та б статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 321 Цивільного кодексу передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 ЦК України). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за доцільне визнати за [PERSON] право власності на: домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0519га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0051, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 30 червня 2017 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 755, зареєстровану номер запису про право власності 29006329, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня 2017 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 756, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 28 грудня 2018 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2212, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0052 від 28 грудня 2018 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2214, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0519 га, кадастровий номер 12214820000:02:002:0051 від 28 грудня 2018 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О., реєстровий номер 2213, укладений між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , оскільки вищевказані договори були укладені під час дії іпотечного обтяження, яке в силу статті 23 ЗУ «Про іпотеку» є дійсним для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, та те що згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська було здійснено поворот виконання рішення, яким визнано недійсним іпотечний договір укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , тобто [PERSON] на час укладання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння з [PERSON] не мав права здійснювати відчуження вищевказаного нерухомого майна та земельної ділянки, а отже зазначений правочин повинен бути визнаний недійсним, та в силу статті 216 ЦК України подальші договори відчуження спірного майна також є недійсними. Щодо позовних вимог [PERSON] до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2021 року суд зазначає наступне. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Системний аналіз норм процесуального законодавства, свідчить про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Згідно з вимогами щодо форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог; якщо позов заявлено до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з пред`явленою до нього позовною вимогою. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з положеннями частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, які підтверджують безспірність факту набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Функцією державної реєстрації є лише офіційне підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речового права. Визнання права на власності, яке не визнається або оспорюється іншими особами, є одним із способів захисту права на власності, передбаченого статтею 392 Цивільного кодексу України, що реалізовується шляхом подання позову до особи, яка таке право не визнає чи оспорює. Так визначений позивачем відповідач - Міністерство юстиції України згідно матеріалів справи не оспорює право власності позивача, та згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав та розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення заявником речового права, а тому в частині даних позовних вимог необхідно відмовити. Вищевикладене цілком погоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду по справі № 707/477/20 від 03 березня 2021 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2868 грн. 24 коп., тобто з кожного по 956 грн. 08 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial