Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

17.09.2021 АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно іпотечного договору № 3821 від 14.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2200, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,30 кв.м., житловою площею 20,00 кв.м., що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008, в рахунок погашення заборгованості на користь позивача за договором про іпотечний кредит № 2472 від 14.07.2008, укладеного з [PERSON] , в розмірі 122 739,87 дол. США, в тому числі: борг за кредитом в сумі 92 716,19 дол. США, проценти за користування кредитом в сумі 1 979,30 дол. США, пеню за невиконання зобов`язання за договором в сумі 203,91 дол. США, 3% річних за прострочення сплати кредиту з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 27 258,56 дол. США, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 581,91 дол. США. Позивач просить встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на електронному аукціоні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 49 452,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.07.2008 між АТ «Держаний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2472, за яким відповідач отримав у банку грошові кошти в сумі 93 500 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Кредит надавався на 20 років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 14.07.2028 р. на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 14.07.2008, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між сторонами було укладено іпотечний договір № 3821, посвідчений 14.07.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS] . Також між банком, відповідачем та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки № 3822 від 14.07.2008, відповідно до якого остання зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, банк звертався до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2009 по справі № 2-1231/2009, що набрало законної сили 21.04.2009, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за договором у розмірі 96 905,33 дол. США, що в еквіваленті становило 746 171,04 грн., 1 700,00 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання рішення суду 24.04.2009 видані виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні. Також у зв`язку з невиконанням позичальником та поручителем зобов`язань за кредитним договором та рішення суду від 08.04.2009 про стягнення з них заборгованості, банк 20.05.2016 звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про звернення стягнення на предмет шляхом продажу від імені банку на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором в розмірі 103 429,78 доларів США, надавши ПАТ «Ощадбанк» право зареєструвати право власності на іпотечне нерухоме майно в установах з питань державної реєстрації, виселення з квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2017 по справі № 755/8493/16-ц, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019, в позові банку відмовлено у зв`язку з тим, що обраний банком спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відноситься до позасудових способів. Крім того, судом під час розгляду справи було проаналізовано та розглянути заяву відповідача про застосування строку позовної давності та констатовано, що на час розгляду справи строки позовної давності не пропущені. Позивач вказує, що на виконання п. 6.1 іпотечного договору, банком було направлено на адресу іпотекодавця вимогу № 196 від 07.04.2016 про усунення порушення зобов`язань за договором, якою було надано тридцятиденний строк з дати отримання вимоги для погашення заборгованості в повному обсязі. Вимогу банку відповідач отримав 14.04.2020, проте вимога на даний час не виконана. Станом на 05.08.2021 існує заборгованість за договором про іпотечний кредит, яка складає 122 739,87 дол. США, в тому числі: борг за кредитом в сумі 92 716,19 дол. США; залишок непогашених процентів за користування кредитом, які було стягнуто рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2009 по справі № 2-1231/2009, в сумі 1 979,30 дол. США; залишок непогашеної пені за невиконання зобов`язання за договором, яка була стягнута рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2009 по справі № 2-1231/2009, в сумі 203,91 дол. США;3% річних за прострочення сплати кредиту з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 27 258,56 дол. США; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 581,91 дол. США. Позов подається у межах строку позовної давності, який було перервано шляхом подання попереднього позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відлік такого строку починає відліковуватись з 06.12.2019. З посиланням на ст. ст. 256, 257, 264, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 63). 09.11.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити повністю у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність позовних вимог. Зазначено, що з дати направлення боржникам вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу кредитний договір припинив свою дію. Рішенням суду від 08.04.2009 у справі № 2-1231/09 вже стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь позивача 746 171,04 грн. за кредитним договором від 14.07.2008 № 2472 без жодних валютних застережень, на підставі якого проводяться виконавчі дії, однак всупереч цьому у даній справі позивач пред`являє вимогу звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за тим самим кредитним договором, але вже у розмірі 122 739,87 дол. США. Позивач також не сформулював належним чином спосіб захисту цивільних прав та інтересів (а.с. 76-79). 16.11.2021 від представника позивача Баклана А.В. до суду надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначено, що банк просить стягнути ті ж самі суми, що були зазначені в рішенні суду від 08.04.2009, жодного нарахування банком процентів після ухвалення 08.04.2009 судового рішення не здійснювалось. Збільшення розміру позовних вимог відбулося за рахунок включення до заявленої суми боргу трьох процентів річних за непогашення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом, відповідно ст. 625 ЦК України. Вимоги банку відповідають діючому законодавству України, банком обрано належний спосіб захисту, який цілком відповідає діючій судовій практиці Верховного Суду (а.с. 91-93). 29.11.2021 до суду надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, у якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 96-100). Ухвалою суду від 01.12.2021 за клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , та Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка є місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 115-117). 03.02.2022 до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшов висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2022 (а.с. 140-142). 15.02.2022 до суду представником позивача Бакланом А.В. подані заперечення на висновок органу опіки та піклування з проханням не приймати вказаний висновок до уваги при розгляді справи, оскільки висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2022 є необґрунтованим. Зазначено, що жодного звернення на проведення реєстрації третіх осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, до банку не надходило, позивачем згода на таку реєстрацію не надавалась, у зв`язку з чим дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про іпотеку» і умовам іпотечного договору № 3821 та реєстрація місця проживання [PERSON] і [PERSON] в квартирі [ADDRESS] є незаконною (а.с. 144-146). Ухвалою суду від 15.02.2022 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 151, 151). В судовому засіданні представник позивача Баклан А.В. просив задовольнити позов, надав пояснення викладені у позовній заяві та у поданих заявах з процесуальних питань. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог та пропущення строку позовної давності, подав заяву про застосування строку позовної давності. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації суду подавала заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.07.2008 між ВАТ «Держаний ощадний банк України» в особі Голосіївського відділення № 5398, та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит № 2472, відповідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 93 500 доларів США строком до 14 липня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних (далі - кредитний договір, а.с. 7-8). Відповідно пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 14.07.2008, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За приписами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно положень ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14.07.2008 між ВАТ «Держаний ощадний банк України» в особі Голосіївського відділення № 5398, відповідачем [PERSON] та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки № 3822 (а.с. 15). Також на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] 14.07.2008 було укладено Іпотечний договір № 3821, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., зареєстрований в реєстрі за № 2200, предметом якого є нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] (далі - договір іпотеки, а.с. 9-11). ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київський області звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 3-я особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] шляхом продажу від імені банку на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит №2472 від 14.07.2008 року в сумі 103 429,78 доларів США, надавши ПАТ «Ощадбанк» право зареєструвати право власності на іпотечне нерухоме майно у відповідних установах з питань державної реєстрації, право отримати витяг з реєстру прав власності на іпотечне нерухоме майно у відповідних установах з питань державної реєстрації, у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 іпотечного договору № 3821 від 14.07.2008 року передати в управління банку предмет іпотеки на період його реалізації та виселення. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2017 року у справі № 755/8493/16-ц, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019, у задоволенні вищевказаного позову відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту (а.с. 37-40, 42-44). Також попередньо позивач у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. За результатами розгляду спору Дніпровським районним судом м. Києва 08.04.2009 у справі № 2-1231/2009 ухвалене рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили 21.04.2009 (далі - рішення суду від 08.04.2009 у справі № 2-1231/2009, а.с. 20-21). Рішенням суду від 08.04.2009 у справі № 2-1231/2009 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Філії - Голосіївського відділення № 5398 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2472 від 14.07.2008 року в сумі 746 171,04 грн., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Відповідно частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На виконання рішення суду 24.04.2009 року були видані виконавчі листи, які позивачем подані для примусового виконання (а.с. 22-32). Зі змісту рішення суду від 08.04.2009 у справі № 2-1231/2009 убачається, що з відповідача достроково стягнута заборгованість за кредитним договором, зокрема за вимогами позивача станом на 25.02.2009 року у розмірі 91 166,00 дол. США, що відповідно офіційного курсу НБУ на 24.02.2009 (за 100 дол. США - 770,00 грн.) становило у розмірі 701 978,20 грн. - залишок по тілу кредиту. При цьому стягнута загальна сума 746 171,04 грн., що включає: залишок по тілу кредиту - 701 978,20 грн. (еквівалентно 91 166 дол. США), заборгованість за тілом кредиту - 11 936,46 грн. (еквівалентно 1 550,19 дол. США), заборгованість за процентами - 30 686,27 грн., заборгованість за пенею - 1 570,11 грн. Отже, стягнуто в еквіваленті національної валюти, що відповідає загальній сумі боргу 96 905,33 дол. США, у тому числі: заборгованість по відсоткам у розмірі 3 985,23 дол. США та пеню у розмірі 203,91 дол. США. За вимогами цього позову позивачем нарахована заборгованість станом на 05.08.2021 у розмірі 122 739,87 дол. США, у тому числі: борг за кредитом в сумі 92 716,19 дол. США; проценти за користування кредитом в сумі 1 979,30 дол. США; пеня в сумі 203,91 дол. США; 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 27 258,56 дол. США; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 21.10.2011 по 05.08.2021 в сумі 581,91 дол. США. Отже, борг нараховано у доларах США, як передбачено умовами кредитного договору, з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 24.02.2009, виходячи із розміру стягнутих за рішенням суду від 08.04.2009 у справі № 2-1231/2009 коштів у національній валюті - гривні, при цьому зменшено заборгованість за відсотками, а також додатково нараховано 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, відповідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд критично відноситься до доводів представника відповідача, як підстави для відмови в позові, посилання на те, що позивачем належним чином не сформульовано спосіб захисту, зокрема у який саме встановлений законом спосіб банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки. За вимогами позовної заяви позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 122 739,87 дол. США шляхом реалізації предмета іпотеки на електронному аукціоні, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпротеку» за ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Такі вимоги позову ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Так, відповідно частин 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2022 № 103/727/41/3, орган опіки та піклування вважає за недоцільне стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка є місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , так як це призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини (а.с. 141, 142). При вирішенні спору суд не приймає до уваги вищевказаний висновок органу опіки та піклування, оскільки він є необґрунтований та складений формально, лише з наведенням норм закону та без перевірки фактичного місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 20.11.2021, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.01.2009 року (а.с. 107, 108). Отже, реєстрація місця проживання малолітнього сина відповідача здійснена після укладення договору іпотеки від 14.07.2008 та відповідачем на надано доказів щодо отримання від іпотекодержателя письмової згоди на реєстрацію дитини у заставному майні. Разом з тим, стороною відповідача подана заява про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно пункту 1.5 кредитного договору, позичальник зобов`язується щомісячно до 25 числа, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі по 389,00 дол. США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, суд враховує, що АТ «Ощадбанк» скористалось правом, що передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, та звернулось з позовом про дострокове стягнення кредиту до Дніпровського районного суду м. Києва, чим змінило порядок, умови і строк виконання зобов`язань за кредитним договором. На час звернення з таким позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Позивач використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно правового висновку, зазначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до частини третьої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 зроблено висновок, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actioinpersonam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actioinrem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено. У частині першій статті 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, з огляду на те, що АТ «Ощадбанк» пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, позивач, як кредитор, у порядку ч.2 ст.1050 ЦК України у 2009 році змінив строк виконання основного зобов`язання та був зобов`язаний пред`явити позов до відповідача, як майнового поручителя (іпотекодавця), протягом трьох років від дати порушення останнім дострокової вимоги за договором кредиту. Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який буде належати іпотекодавцю на праві власності у майбутньому. У випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором в цілому чи тієї або іншої його частини, іпотекодержатель реалізує своє право звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором (пункти 1.1, 4.2 договору іпотеки). Таким чином, на підставі договору іпотеки виникла вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до іпотекодавця (майнового поручителя), що є відмінною від вимоги про стягнення заборгованості та виникла не з кредитного договору, а саме із договору іпотеки. У відповідності до положень договору іпотеки сторони не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Отже, право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком його виконання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме, з квітня 2009 року. Зважаючи на те, що до вимог за договором іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у три роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у квітні 2012 року. З цим позовом позивач звернувся до суду 17.09.2021 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача з посиланням на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 23.02.2017 року у справі № 755/8493/16-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було встановлено, що строки позовної давності не пропущені, оскільки вказаним судовим рішенням було надано правову оцінку обставинам по відповідним фактам у попередньому спорі. За приписами частини 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Також не заслуговують на увагу доводи позивача про переривання позовної давності у зв`язку з поданням позову в травні 2016 року у справі № 755/8493/16-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, оскільки, як зазначено вище, строк позовної давності сплив у 2012 році. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки поданий з пропущенням строку позовної давності. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами суд покладає на позивача судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed