Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, в якій просила: визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525610100:04:001:0255 площею 0.0714 га., цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 31.07.2009 на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області №406 від 17.07.2009 їй було видано свідоцтво про право власності на одну другу частини житлового будинку загальною площею 87,2 м.кв., що розташований по [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво було видано на заміну договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу 19.02.2003 року, за №558. Право власності на позивачки ім`я на одну другу частину житлового будинку в [ADDRESS] , зареєстровано КП Ямпільським РБТІ 07 серпня 2009 року за №2399. 20 вересня 2016 КП Ямпільське РБТІ на ім`я позивачки був виготовлений технічний паспорт на одну другу садибного (індивідуального) житлового будинку в [ADDRESS] . Земельна ділянка площею 0,1488 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель на якій знаходиться будинок в [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №057335 виданого 05 лютого 1996 року на підставі рішення Ямпільської РДА Вінницької області №241 від 19.09.1995 належала її матері (відповідачу по справі) - [PERSON] . Дані про зазначену земельну ділянку не були внесені до державного земельного кадастру, так як технічна документація із землеустрою на цю земельну ділянку не виготовлялась. В серпні 2016 року [PERSON] замовила в ТОВ Символ виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Це було визвано тим, що на той час відповідач не була власницею цілого житлового будинку, оскільки одна друга частина житлового будинку в [ADDRESS] , уже належав возивачеві на праві приватної власності. У результаті проведення землевпорядних робіт ТОВ Символ земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , була поділена на три земельні ділянки, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 0525610100:04:001:0250 площею 0,0488 га., цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка кадастровий номер 05256610100:04:001:0255 площею 0,0714 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка кадастровий номер 0525610100:04:001:0256 площею 0,0286 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). При цьому, в кадастрових планах всіх трьох земельних ділянок в графі Власники землі, зазначено власником землі [PERSON] . Позивачка на законних підставах набула право власності на одну другу частину житлового будинку та господарських будівель, а тому до неї має перейти право власності на ту частину земельної ділянки за результатами поділу, на якій розташовані вказані об`єкти. Однак, при виготовлені документації із землеустрою виконавцем робіт не були враховані позивачки інтереси. Тому рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525610100:04:001:0255 площею 0,0714 га. цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] , за [PERSON] , підлягає скасуванню. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.12.2019 було скасовано рішення державного реєстратора про внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525610100:04:001:0255 площею 0,0714 га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Тому, у зв`язку із захистом своїх прав, вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№4231 від 10.08.2022, в якій просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№4006 від 02.08.2022, в якій просила справу розглянути без її участі, так як за станом здоров`я не може прибути. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, проси суд задовольнити позовні вимоги повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заяви сторін про розгляд справи без їхньої участі, заява відповідача про визнання позовних вимог. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 10 серпня 2022 року на 10 годину 00 хвилин (а.с.12-24), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.5-6) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у місті Ямполі Вінницької області. Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.07.2009 (а.с.8) встановлено, що одна друга частина житлового будинку, площею 87,2 м.кв., житловою 42,5 м.кв., що розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1570/19 від 17 грудня 2019 року (а.с.9-11) судом встановлено, що даним рішенням скасоване рішення державного реєстратора про внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525610100:04:001:0255 площею 0,0714 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1226578905256. Із копії технічного паспорту на одну другу частину садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.12) та копії Державного ату на право приватної власності на землю виданого (а.с.13), встановлено що [PERSON] на підставі рішення Ямпільської міської ради №241 від 19.09.1995 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на якій розташований житловий будинок ( [ADDRESS] ). Із копії листа начальника відділу в Ямпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.14), встановлено що станом на 04.03.2020 рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.12.2019 №153/1570/19 не виконано, що вчинення дій щодо видалення сформованої земельної ділянки з Національної кадастрової системи державним кадастровим реєстратором не вказані. Із копії листа Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області №13-02/94 від 03.04.2020 (а.с.15) встановлено, що надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по [ADDRESS] , Ямпільська міська рада дане питання розглядала на засіданні постійної комісії з питань земельних ресурсів, охорони довкілля, раціонального використання надр. Ямпільська міська рада не є розпорядником земельної ділянки площею 0.0714 га. Кадастровий номер 0525610100:04:001:0255 оскільки скасовано державну реєстрацію, а право власності не скасовано, вказана земельна ділянка не є комунальною власністю територіальної громади м.Ямполя. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц). Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності. Встановлено, що хоча право власності на земельну ділянку у відповідача виникло на підставі витягів з Державного земельного кадастру і виникнення права власності у позивача на будинок розташований на вказаній земельній ділянці, з урахуванням викладених вимог Закону та принципу цілісності об`єкта нерухомості, коли збудоване на землі слідує за нею, з урахуванням обставин цієї справи, та того, що земельна ділянка оформлена як об`єкт права приватної власності, тому незалежно від часу його реєстрації повинна належати власнику будинку. Суд вважає, що застосування принципу слідування землі за будівлею в цій справі, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених прав позивача на земельну ділянку під належним йому на праві приватної власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що повністю ґрунтується на викладених вище нормах Закону. Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, за позивачем, який є власником житлового будинку на підставі права приватної власності, слід визнати й право власності на земельну ділянку під ним згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Припинення реєстрації права власності за попереднім власником позивачу необхідне для належного оформлення відповідних документів згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є похідною вимогою в розумінні абзацу 2 ч.1 ст.19 ЦПК України і є необхідним для повного захисту прав позивача та їх належного визнання. Таким чином судом вставлено, що заявлене позивачем право підлягає визнанню, а позов про це задоволенню. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідачів на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved