Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

18.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного виконавця округу м. Києва Чижик А.П., державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсними електронних торгів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 223324051, у розмірі 55\~584,00 доларів США строком до 28.03.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором також було укладено договори поруки № 22332451 та № 223324051/1, відповідно до умов яких поручителі взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях боржника, які виникають з умов вказаного кредитного договору. 28.03.2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, до якого 04.06.2010 року було внесено зміни та передбачено, що після завершення будівництва було визнано предмет іпотеки у вигляді нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року у справі № 752/14499/19 задоволено позовну заяву АТ «Райффайзен банк Аваль» та стягнуто заборгованість в розмірі 35000,00 доларів США, яка виникла за кредитним договором. Вказує, що йому не було відомо про виконавче провадження № АСВП: 62982371 та здійснення дій з організації торгів та про факт їх проведення. Позивач також вказує, що не отримував і не був ознайомлений з будь-якими документами, пов`язаними з організацією та проведенням електронних торгів з продажу вказаної вище квартири. Тому через вказані порушення не міг здійснити дії із залучення до торгів учасників, які б готові були запропонувати вищу ціну. Крім того, продаж квартири здійснено з порушенням встановленого законом мораторію на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Вказував, що не надавав згоди на відчуження квартири, ця квартира є єдиним житлом для нього та його дружини та двох дітей. Загальна площа квартири складає 45,4 кв.м. Електронні торги проведенні з порушенням прав на проживання неповнолітньої дитини. Так як у зазначеній квартирі також проживають двоє дітей позивача: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . При цьому неповнолітній син позивача [PERSON] 2005 року народження зареєстрований у цій квартирі. Зазначене підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 08-21363 від 24.04.2018 року, виданої виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На підставі вище зазначеного, позивач просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації однокімнатної квартири, загальною площею 45,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , організованих державним підприємством «СЕТАМ» номер лоту № 460245, що відбулись 25.01.2021 року та визнати недійсним протокол № 523183 проведення електронних торгів від 25.01.2021 року щодо реалізації однокімнатної квартири, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , організованих державним підприємством «СЕТАМ» номер лоту № 460245, що відбулись 25.01.2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 05.04.2021 року через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про вступ до цивільної справи в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору. 07.04.2021 року через канцелярію суду надійшов від представника ДП «СЕТАМ» відзив на позовну заяву в якій він вказав, що електронні торги, за результатами яких реалізовано квартиру, відбулись з дотриманням норм чинного законодавства, що підтверджується, зокрема тим, що позивачем не наведено жодних обставин та підстав, які б свідчили про протиправність дій Підприємства під час проведення електронних торгів. У підприємства як організатора електронних торгів, відсутні повноваження надавати правову оцінку діям приватного виконавця, зокрема перевіряти відомості наведенні у заявці, окрім повноти заповнення заявки. Вказав, що Позивач цілеспрямовано вчиняв дії для уникнення можливості задоволення вимог кредитора за рахунок квартири, шляхом реєстрації місця проживання власних дітей у квартирі, однак така обставина не тягне за собою визнання електронних торгів на яких було реалізовано квартиру недійсними, позаяк діти були зареєстровані у квартирі вже після укладення договору іпотеки. Просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича та державного підприємства «СЕТАМ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання недійсними електронних торгів. 26.05.2021 року через канцелярію суду надійшов позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання скасувати державну реєстрацію місця проживання осіб та виселення з квартири. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2021 року постановлено позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа 1: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа 2: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа 3: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чижик Андрій Павлович, третя особа 4: Державне підприємство «СЕТАМ», третя особа 5: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання скасувати державну реєстрацію місця проживання осіб та виселення з квартири прийняти до провадження для спільного розгляду. 09.07.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив представника Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , в якій він зазначив, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення неповнолітньої дитини є неправомірними, оскільки призведуть до порушення майнових прав дитини, для якої дане житло є єдиним місцем проживання. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області відмовити повністю. 14.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. через канцелярію суду надано пояснення по справі, де вказав, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження. 08.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкриті виконавчі провадження. 17.12.2020 року здійснено оцінку заставної квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 580\~000 грн. та передано на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ». Переможцем торгів став [PERSON] , який 12.02.2021 року отримав право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після реалізації заставного майна залишок заборгованості за виконавчими документами склав 474\~466,37 грн. Просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до приватного виконавця округу м. Києва Чижика А.П., Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсними електронних торгів у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2021 року постановлено замінити третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на Білогородську сільську раду Київської області (08140, Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до приватного виконавця округу м. Києва Чижика Андрія Павловича, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Білогородська сільська рада Київської області про визнання недійсними електронних торгів підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. У задоволенні позову третьої особи [PERSON] , який заявляє самостійні вимоги на предмет спору просив відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] до приватного виконавця округу м. Києва Чижика Андрія Павловича, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Білогородська сільська рада Київської області про визнання недійсними електронних торгів, просив суд відмовити. Позов поданий ним до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа 1: Білогородська сільська рада Київської області, третя особа 2: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа 3: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чижик Андрій Павлович, третя особа 4: Державне підприємство «СЕТАМ», третя особа 5: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання скасувати державну реєстрацію місця проживання осіб та виселення з квартири просив задовольнити у повному обсязі. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 223324051, у розмірі 55\~584,00 доларів США строком до 28.03.2028 року. 28.03.2008 року було укладено договори поруки № 22332451 та № 223324051/1, за кредитним договором № 223324051 від 28.03.2008 року, відповідно до умов яких поручителі взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях боржника, які виникають з умов вказаного кредитного договору. 28.03.2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, до якого 04.06.2010 року було внесено зміни та передбачено, що після завершення будівництва було визнано предмет іпотеки у вигляді нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року у справі № 752/14499/19 задоволено позовну заяву АТ «Райффайзен банк Аваль» та стягнуто заборгованість в розмірі 35000,00 доларів США, яка виникла за кредитним договором. 08.07.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 223324051 від 28.03.2008 року станом на 03.06.2019 року в розмірі 35\~000,00 доларів США. Рішення набрало законної сили 30.06.2020 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 01.07.2023 року. Крім того, 08.07.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 223324051 від 28.03.2008 року станом на 03.06.2019 року в розмірі 35\~000,00 доларів США. Рішення набрало законної сили 30.06.2020 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 01.07.2023 року. 08.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкриті виконавчі провадження № 62982371 та № 62982897. 17.12.2020 року здійснено оцінку заставної квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 580\~000 грн. та передано на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ». 25.01.2021 року відбулися електронні торги з реалізації однокімнатної квартири, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер лота: 460245, за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 523183, переможцем яких визнано учасника № 4 (ціна продажу: 580\~000,00 грн). З акту про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах (ВП № 62982371) від 11.02.2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижиком А.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 752/14499/19 від 08.07.2020 року виданого Голосіївським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 223324051 від 28.03.2008 року станом на 03.06.2019 року в розмірі 35\~000,00 доларів США. 04.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 62982371 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.04.2018 року № 08-2/363 виданої виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.04.2018 року. Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215\~ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності. Згідно з ч. 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом (ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~61\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 року у справі № 465/650/16-ц та від 23.01.2019 року у справі № 522/10127/14-ц правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Отже, акт про проведення, який складений за результатами електронних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України. Згідно зі ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656\~ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої ст. 656 ЦК України\~до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша ст. 215 цього Кодексу). Згідно зі статтями 4, 10, 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч. 1 ст. 658 ЦК України). Згідно із п. 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем. Таким чином набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Стаття 204\~ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимогами ч. 1 ст.\~638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 215\~ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст.\~216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15 та від 13.04.2016 року у справі № 6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги. Вказані правові позиції підтверджені постановами Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 712/1317/14-ц та від 19.08.2020 року у справі № 202/1698/17. Отже, враховуючи вищевикладене, правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону та призвів до порушення прав інших осіб. У справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину ДВС, організатор торгів та переможець. Аналогічна правова позиція викладена у постановах КГС від 06.02.2018 року у справі № 911/845/17 та від 14.03.2018 року у справі № 910/1454/17. У наведених постановах касаційний суд висловив позицію, що відчуження майна на спірних електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і під час подачі позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачем у справі, крім організаторів електронних торгів, залучається також особа, визнана їх переможцем. У даній справі як відповідачі залучені і продавці і покупці, тобто всі сторони правочину (договору купівлі-продажу, оформленого за результатами торгів). Частиною 1 ст.\~15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 3\~ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Стаття 41\~Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Унаслідок укладання на прилюдних торгах договорів купівлі-продажу нерухомого майна порушено право власника [PERSON] на спірну квартиру. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] разом із родиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний факт сторонами не заперечувався. В матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ інформаційної довідки 223076869 від 08.09.2020 року) з якої вбачається, що за боржником [PERSON] на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: Ѕ частина квартири, РНМ: 21563493, адреса: [ADDRESS] . В той же час, Кабінет Міністрів України на засіданні 30.10.2014 року прийняв розпорядження № 1053, яким затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Так, згідно з розпорядженням, до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО, відносяться м. Юнокомунарівськ, смт Дружне (Юнокомунарівська міська рада). Відповідно до ст. 1 Закону України N 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014 року. Враховуючи те, що наданий позивачу кредит в іноземній валюті є споживчим, цільове використання якого - придбання житлової нерухомості, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що використовується позивачем та його сім`єю як єдине житло на підконтрольній Уряду території України, суд приходить до висновку про те, що предмет іпотеки не міг бути примусово стягнутий іпотекодержателем на підставі дії Закону № 1304-VII. У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Крім того площа квартир не перевищує 140 кв.м. Тому доводи відповідача 1 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на предмет іпотеки, є безпідставними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) підтвердила заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Із іпотечного та кредитного договору вбачається, що кредит є споживчим, видавався в іноземній валюті - доларах США, а предмет іпотеки складає загальну площу: 45,4 кв.м; житлову 19,6 кв.м., квартира придбана не за рахунок кредиту. Таким чином, на позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII. а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії зазначеного мораторію. Крім того суд звертає увагу, що факт реєстрації на ім`я одного з власників (подружжя) нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, не свідчить, що воно належить лише цій особі. Оскільки таке майно є власністю кількох осіб, то відчуження його частини на торгах без отримання виконавцем згоди співвласника, який не є боржником у виконавчому провадженні, є порушенням прав такого співвласника, що тягне за собою недійсність торгів (ВС від 22.03.2021 року № 756/634 17, від 01.04.2020 року № 462/518/18). Відповідно до п. 3.2 Договору іпотеки від 28.03.2008 року іпотекодавець перебуває у зареєстрованому шлюбі, предмет договору є спільною сумісною власністю. Отримано заяву згоду від дружини на укладення даного договору, зміст якої доведено до відома Іпотекодержателя. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] була 25.01.2021 року реалізована в рамках виконавчого провадження № 62982371, яке в свою чергу було відкрите на підставі виконавчого листа виданого 08.07.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 223324051 від 28.03.2008 року станом на 03.06.2019 року в розмірі 35\~000,00 доларів США. Проте матеріали справи не містять належного підтвердження повідомлення [PERSON] про відкриття виконавчого провадження № 62982371, накладення арешту на майно, проведення звіту оцінки майна та повідомлення про проведення електронних торгів. Крім того,\~у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, який надається згідно із законом. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.04.2018 року № 08-2/363 виданої виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.04.2018 року. Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до абз. 3 п. 3 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 передбачено, що заява на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами: у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення\~або обмеження\~прав та\~інтересів дітей\~під час\~вчинення будь-яких\~правочинів щодо\~жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. ВПВС встановила, що відповідно до Порядку реалізації арештованого майна від 29.09.2016 року № 2831/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке (або право користування яким) мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу. Для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову в наданні дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій держвиконавця та/або органу опіки і піклування. Зазначене стосується також дій приватних виконавців (ВП ВС № 755/12052/19 від 26.10.2021 року; № 334/715/20, № 2-112/11, № 336/4883/20, № 484/5200/18, № 754/2961/17). У постанові № 334/715/20 прийнято правовий висновок: «Підставою для визнання недійсними торгів з майном, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а порушення внаслідок його укладання майнових прав дитини…». Відповідно до ст. 9 Закону «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Іпотекодавець має право заповідати передане в іпотеку нерухоме майно. Правочин, який обмежує право іпотекодавця заповідати передане в іпотеку нерухоме майно, є нікчемним. Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в листі № 114-40/23/206 від 06.11.2020 року вказує, що згідно умов іпотечного договору [PERSON] заборонено оформлювати право користування шляхом реєстрації місця проживання третіх осіб за адресою квартири, без попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя, проте дане твердження банку не знайшло свого підтвердження при дослідженні копії договору іпотеки від 28.03.2008 року. Таким чином, будь-які обмеження щодо реєстрації місця проживання особи не передбаченні в цілому ні Законом України «Про іпотеку», ні укладеним договором іпотеки 28.03.2008 року між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль». В порушення зазначених вимог під час проведення електронних торгів з реалізації спірної квартири не було отримано згоду органу опіки та піклуванн. Відповідно до частини 4 та 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Частиною 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди - на підставі проведеної оцінки. Також, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. Згідно з ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець після відкриття виконавчого провадження проводиться опис та арешт майна боржника, вичиняє інші дії щодо стягнення коштів з останнього на задоволення вимог стягувача. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо сторони виконавчого провадження не досягли згоди щодо вартості майна, державний виконавець залучає до проведення оцінки нерухомого майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. В ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. Однак в порушення вимог вищевказаної статті про такі результати приватним виконавцем позивача належним чином повідомлено не було. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Крім цього, відповідно до статті 43 Закону України «Про іпотеку» та п. 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016 року № 2831/5 встановлено обов`язок Організатора електронних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів публікувати в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів. Не пізніше дня публікації такого повідомлення письмово повідомляти виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ДП «СЕТАМ» повідомило Позивача про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна квартири, що належить [PERSON] на праві приватної власності. Крім того, в ході розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що у спірних правовідносинах ціна продажу предмета іпотеки з іпотекодавцем (власником) узгоджена не була, іпотекодавець (власник) не був повідомлений про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу квартири, мало місце порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, а саме пункту 3 розділу III, пункту 2 розділу VII, а внаслідок продажу квартири порушено права Позивача. Крім цього оцінка вартості нерухомого майна проведена оцінювачем з порушенням норм чинного законодавства та є такою, що порушує права та інтереси позивача. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Водночас, оцінювачем не було проведено безпосереднє ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом огляду та дослідження приміщень. Позивача не було повідомлено про проведення огляду об`єкту оцінки і про необхідність забезпечення доступу для огляду приміщень об`єкта оцінки. Докази належного повідомлення Позивача про оцінку в матеріалах справи відсутні. Відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема: письмову заяву оцінювача про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). Згідно з приписами п. 50 та п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» на підготовчому етап, здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки; незалежна оцінка майна проводиться у певній послідовності з обов`язковим ознайомленням з об`єктом оцінки. Також варто врахувати, що у звіті не вказано строк дії звіту та строк дії висновку про вартість. Відповідно до пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» затверджений постановою КМУ № 1140 від 10.09.2003 року, рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: 1. звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; 2. звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; 3. звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; 4. звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. В матеріалах справи міститься висновок про незалежну оцінку без зазначення дати, підписаний оцінювачем [PERSON] та директором [PERSON] . В зазначеному висновку зазначено, що даний висновок є частиною Звіту про незалежну оцінку майна і є дійсним тільки у складі такого звіту. Проте в матеріалах справи вбачається тільки титульна сторінка Звіту про незалежну оцінку вартості майна, де об`єктом оцінки виступає однокімнатна квартира, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Титульна сторінка підписана директором ТОВ «Юридична компанія «ЮРСФЕРА» Коміною П.М. Таким чином суд не може в повній мірі оцінити вказаний звіт. У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 6-2988цс15 зазначено, що суд має установити, чи було письмово повідомлено, зокрема боржника, про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Разом з тим, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норма закону під час проведення прилюдних торгів, а порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту, яким є визнання прилюдних торгів недійсними. Проте суд звертає увагу на той факт, що згідно наданих суду копій конвертів, які за словами відповідача 1 підтверджують факт повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, накладання арешту на його майно, проведення оцінки майна, проведення електронних торгів, не можуть свідчити про факт надсилання та можливі причини не отримання цього повідомлення, так як з копії конвертів не можливо встановити чи отримав ці листи [PERSON] , що свідчить про нікчемність такого повідомлення, неотримання такого повідомлення адресатом. Крім того в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності друкованих засобів масової інформації, в яких було опубліковано повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також листи ДП «СЕТАМ» з повідомленням сторін виконавчого провадження про проведення електронних торгів з відомостями про предмет реалізації, дня та часу проведення електронних торгів та початковою ціною продажу майна. Отже, судом встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача на продаж його майна для забезпечення вимог кредиторів за ринковою ціною. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 927/1184/15, де суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що електронні торги відбулись з такими порушеннями вимог законодавства, які вплинули на їх результати, за ціною, яка є значно меншою від ринкової ціни вказаного об`єкта на дату продажу майна, а також порушили права позивача, як власника реалізованого майна. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Враховуючи відсутність належного повідомлення позивача про виконавче провадження № 62982371, не належного повідомлення [PERSON] про здійснення дій з організації торгів та про факт їх проведення, не здійснення ДП «СЕТАМ» публікацій в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів, відсутність дозволу органів опіки та піклування, який надається згідно із законом та поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, загальною площею 45,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання зазначених електронних торгів недійсними, визнання недійсним протокол № 523183 проведення електронних торгів від 25.01.2021 року щодо реалізації однокімнатної квартири, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , організованих державним підприємством «СЕТАМ» номер лоту № 460245, що відбулись 25.01.2021 року. Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу, продавця і покупця, до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.\~216\~ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця округу м. Києва Чижика Андрія Павловича, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Білогородська сільська рада Київської області про визнання недійсними електронних торгів підлягають задоволенню, суд вирішив відмовити у задоволенні вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа 1: Білогородська сільська рада Київської області, третя особа 2: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа 3: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чижик Андрій Павлович, третя особа 4: Державне підприємство «СЕТАМ», третя особа 5: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про усунення перешкод в користуванні квартирою, зобов`язання скасувати державну реєстрацію місця проживання осіб та виселення з квартири. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved