Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , покликаючись, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків з виховання сина. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Мичці Б.Р. Ухвалою судді від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання призначене на 11 серпня 2022 року не з`явились. Позивач скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, її адвокат подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Жодних клопотань про відкладення справи від нього не надходило, відзиву на позовну заяву не подав. Від третьої особи надійшло клопотання у якому просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 01.09.2009 року розірвано. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , про що в Книзі реєстрів народжень зроблено відповідний актовий запис № 4099, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 09 липня 2008 року. Як вбачається з довідки Сихівської районної адміністрації від 03.12.2021 № 68063, дитина [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.8, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 127/15087/17-ц, а за ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За правилами ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування від 13 червня 2022 року визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. У даному висновку вказано, що батько не бажає брати участь у вихованні сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням, не цікавиться його життям. Оцінивши даний висновок, суд вважає такий достатньо аргументованим та ураховує при вирішенні спору. Також, суд бере до уваги характеристику з місця навчання дитини середньої загальноосвітньої школи №72 від 15.06.2021, відповідно до якої відповідач жодного разу не поцікавився своєю дитиною. Таким чином судом установлено, що відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, оскільки такий не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з ним, тобто не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо нього, хоча це є його обов`язком згідно з вимогами сімейного законодавства. Будь-яких доказів, які б це спростовували або вказували на намагання батька займатись вихованням сина чи наявність у цьому непереборних перешкод відповідач суду не надав. Установлені у даній справі обставини беззаперечно підтверджують навмисне, свідоме ухилення відповідачем від виконання обов`язків по вихованню сина. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, найбільше відповідає інтересам дитини та відповідатиме таким засадам сімейного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (ч.9 ст.7 СК України). Саме такий захід підлягає застосуванню до відповідача, який байдужий до вирішення спірного питання з огляду на відсутність від нього пояснень з даного приводу як органу опіки та піклування, так і суду. З урахуванням повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи суд приходить висновку, що позов є підставним і обґрунтованим та підлягає задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. Оскільки, у Сихівському відділі ДВС у місті Львові перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист, виданий Сихівським районим судом м. Львова у справі № 2-2501/08 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина, суд не приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.166 СК України про стягнення з відповідача аліментів. У порядку ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 992, 40 грн. судового збору, оскільки позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати такого.

Outcome: approved