Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про госпіталізацію [PERSON] у КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у примусовому порядку для лікування відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заявлені вимоги мотивують тим, що 08.08.2022 о 21.12 год. до КНП «Київська міськапсихоневрологічна лікарня № 2» за направленням спеціалізованої психіатричної бригади та рапортом поліції госпіталізовано [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Підставою для госпіталізації стало те, що [PERSON] має погіршення психічного стану, неадекватну поведінку, обумовлену емоційно-волольовими порушеннями. Зі слів рідних, пацієнт завжди мав особливості особистості, але останні кілька років став ще більш недовірливим, холодним до рідних, відгородженим. На цьому фоні після психотравмуючих ситуацій і маячні ідеї переслідування. Став вкрай недовірливим, роздратованим, погіршився сон. У зв`язку з неадекватною поведінкою проходив в ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у м. Києві з 08.02.2018 - 19.03.2018 з діагнозом: «Параноїдна реакція. Параноїдний синдром на психопатоподібному фоні». Після лікування стан стабілізувався, пацієнт працював, почувався добре, деякий час приймав підтримуюче лікування, але біля півроку тому відмовився. У зв`язку з погіршенням стану звернувся в ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у м. Києві та за медичними показаннями госпіталізований на загальних підставах. Проходив стаціонарне лікування на протязі трьох тижнів, встановлено діагноз - Шизоафективний розлад, депресивний тип. Тривожно-депресивний синдром з параноїдними включеннями (F 25.1). Після лікування відмічалась достатньо тривала ремісія, але останні декілька тижнів почала наростати дратівливість, конфліктність у відношеннях з близькими, відмовлявся від підтримуючого лікування. Доставлений ШД. 09.08.2022 оглянутий ЛКК в складі голови ЛКК Бялої М.А., зав. від. №2 Шкляревської О.В. , лікаря-психіатра [PERSON] у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Згідно заключення ЛКК комісія дійшла висновку, що пацієнт [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад в вигляді: Шизоафективний розлад, змішаний тип. Афективно - параноїчний синдром (F 25.2).У зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнта добровільного стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ від 10.08.2022 між суддями вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. 10.08.2022 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання. Представник заявника КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» , лікар-психіатр Шкляревська О.В. у судовому засіданні заяву підтримала з мотивів, викладених у ній, підтвердила, що пацієнт становить небезпеку для себе та оточуючих, зокрема зазначила, що [PERSON] в палаті агресивно поводився з іншими хворими, а також застосовував до них фізичну силу. У судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] , заяву підтримала, наполягає на лікуванні сина у стаціонарних умовах. Повідомила, що її син має особливості особистості, раніше проходив лікування в психоневрологічних закладах охорони здоров`я, при цьому самовільно відмовився від прийому підтримуючої терапії у вигляді вживання ліків, його психічний стан став погіршуватись, з`явилась агресія по відношенню до неї, зокрема [PERSON] стала отримувати від нього повідомлення з погрозами фізичної розправи із вживання нецензурної лайки, а відтак остання побоюється за своє життя, а також навіть боїться вийти на вулицю, оскільки поведінка сина є неконтрольованою. Також, [PERSON] направляв численну кількість повідомлень погрозливого характеру як їй, так і своєму керівництву та колегам. Всупереч тому, що його звільнено з займаної посади, їздив на роботу. У судовому засіданні прокурор підтримав заяву щодо госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку. В судовому засіданні задоволено клопотання прокурора Безолюка С.І. про допит в якості свідка дружини [PERSON] - [PERSON] , котра підтримала вимоги заяви, а також надала пояснення щодо стану здоров`я чоловіка, зазначивши про те, що перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі 4 місяці, однак разом проживають 3 роки. Про психічний стан з особливостями чоловіка знала, однак весь час він проявляв себе як турботливий, спокійний і люблячий чоловік. З початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, перебуваючи під впливом сильного стресу і страху призову, [PERSON] перестав приймати препарати, що призначались лікарем-психіатром терміном на 5 років та змінився, а саме став агресивним, дратівливим, перестав нормально спати, при цьому став дозволяти собі спілкуватись з нею нецензурною лексикою. Зазначила також про те, що чоловіка звільнено з роботи, однак [PERSON] такий факт заперечує та не приймає, і продовжує їздити на об`єкти, роблячи видимість робочого процесу, однак його не впускають та не допускають до виконання обов`язків. Окрім цього підтвердила, що чоловік записував відео та аудіо-звернення з погрозами фізичної розправи та нецензурною мовою, та відправляв своїм колегам та керівництву. В судовому засіданні відтворила декілька таких відео для огляду судом. [PERSON] вважає, що без фахової медичної допомоги стан здоров`я чоловіка може погіршитись, а тому підтримала викладене в заяві. [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що медичних показань для його примусового лікування не має, він почуває себе здоровим та не потребує лікування, а також зазначив про те, що відмовився від прийому таблеток без консультації з лікарем. Вважає себе здоровим, але його родина, зокрема мати, батько та дружина «всі заодно» і говорять одними й тими ж фразами та просять пролікуватися, тому що всі домовились між собою. Вказує на те, що є працюючим, заперечує той факт, що його звільнено із роботи. На запитання суду щодо факту побиття людей в палаті медичного закладу відповів, що такий випадок мав місце, зокрема вказав «я його просив не блювати, а він мене не послухав і продовжував, тому я його вдарив». Заперечував щодо задоволення заяви про його примусову госпіталізацію. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Згідно з висновком комісії лікарів - психіатрів у складі: заступника директора [PERSON] , завідуючої відділенням № 2 Шкляревської О.В., лікаря-психіатра [PERSON] . КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» від 09.08.2022 [PERSON] госпіталізований до відділення № 3 КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у м. Києві 08.08.2022 о 21.12, за рапортом поліції у супроводі спеціалізованої психіатричної бригади (лікар - [PERSON] ), з загостренням параноїдної симптоматики та агресивними діями. Зі слів рідних, пацієнт завжди мав особливості особистості, але останні кілька років став ще більш недовірливим, холодним до рідних, відгородженим. На цьому фоні після психотравмуючих ситуацій виникали маячні ідеї переслідування. В 2016 році пацієнт почав звертати увагу, що за ним слідкують машини, ходять підозрілі люди, але стан був короткотривалий, редукувався самостійно. Через декілька місяців стан знову змінився, пацієнт почав заявляти, що в квартирі встановлені камери, в телефоні жучки, що його хочуть отруїти. Став вкрай недовірливим, роздратованим, погіршився сон. Амбулаторно консультувався у психіатра, приймав зіпрексу, стан редукувався повністю. Але взимку 2018 року стан знову змінився після конфлікту, пацієнт уособився, перестав спілкуватись з рідними, став вкрай недовірливий, роздратований. Почав заявляти, що рідні намагаються його отруїти, щоб заволодіти квартирами, відмовився від їжі, не спав. У зв`язку з неадекватною поведінкою проходив лікування в ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у м. Києві з 08.02.2018 - 19.03.2018 з діагнозом: «Параноїдна реакція. Параноїдний синдром на психопатоподібному фоні».Після лікування стан стабілізувався, пацієнт працював почувався добре, деякий час приймав підтримуюче лікування, але біля півроку тому відмовився. Стан почав погіршуватись на початку 2019 року, пацієнт став надмірно активний, говіркий, роздратований.Почав вступати в конфлікти. На роботі заявляв, як «треба працювати і що треба робити», конфліктував з начальством, рідними, погіршився сон, відчував в собі «багато сил, енергії».Одночасно з цим виникли підозри, що «домашня їжа шкодить його організму». Узв`язку з цим почав ходити їсти в кулінарії або кафе. Поступово стан збудження почав зменшуватись, редукуватись. Поступово почав скаржитись на відчуття тривоги, неспокою, зниженийнастрій, погіршення сну та апетиту. В зв`язку з погіршенням стану звернувся в ТМО «ЦСИХІАТРІЯ» у місті Києві та по заяві і медичним показанням госпіталізований на загальних підставах. Проходив стаціонарне лікування на протязі трьох тижнів, встановлено діагноз: Шизоафективний розлад, депресивний тип. Тривожно-депресивний синдром з параноїдними включеннями (F 25.1). Після лікування відмічалась достатньо тривала ремісія, але останні декілька тижнів почала наростати дратівливість, конфліктність у відношеннях з близькими, відмовлявся від підтримуючого лікування. Доставлений ПІД в «Київську міську психоневрологічну лікарню №2». Психічний стан на момент огляду: вірно орієнтований в місці та часі. Напружений, дратівливий. Агресивно ставиться по відношенню до оточуючих, поводить себе опозиційно. Виказує несистематизовані маячні ідеї відношення. Мислення в цілому паралогічне, з «зісковзуваннями». Фон настрою нестійкий, дисфоричний з експлозивністю, агресивністю. Намагається вдарити сусідів по палаті. Критика до свого стану відсутня. В ході стаціонарного спостереження психічний стан без змін. Погрожує своїй матері фізичною розправою та смс-ки погрозливого характеру. Згідно висновку діагноз: «Шизоафективний розлад, змішаний тип. Афективно-параноїдний синдром. F 25.2." Матеріали справи містять копії усвідомленої згоди особи на проведення психіатричного огляду, на госпіталізацію до психіатричного закладу та лікування у психіатричному закладі, однак вказана медична документація не містить підпису пацієнта, що підтверджує відмову [PERSON] від стаціонарного лікування. Згідно супровідного листка № 911742 від 08.08.2022 [PERSON] доставлено за викликом № 4762-1 в ЗОЗ КМКПЛ № 2 лікарем [PERSON] з попереднім діагнозом «Параноїдний синдром, психомоторне збудження». Відповідно до епікризу виписки з історії хвороби № 1140 пацієнт [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» з 02.08.2022 по 08.08.2022, поступив ургентно у супроводі матері з діагнозом - Шизоафективний розлад, змішаний тип. Афективно-параноїдний синдром (F 25.2). Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з ч. 1,2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] має документально закріплену історію хвороби щодо психічної проблеми. Крім того, колмісія лікаорів - психіатрів надала свою медичну оцінку психічного стану останнього. Відтак, суд доходить висновку, що в розумінні положень в.ч.ч.1,4 ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" такі дії комісії лікарів - психіатрів є правомірними і засновані на законі. Висновок комісії лікарів - психіатрів містять певні посилання, які у сукупності з іншими встановленими осбставинами справи дають суду підстави вважати, що у [PERSON] наявний психічний розлад, і у суду не має сумнівів у правильності висновків лікарів - психіатрів, у звязку з чим суд вважає, що стан злдоровя [PERSON] може вимагати невідкладної психіатричної допомоги. Таким чином, у суду не має сумнівів у подоланні презумпції психічного здоровя, яка гарантована положеннями ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", оскільки наявність розладу його психічного здоровя повністю встановлена і доведена належними та допустимими доказами, які зібрані по справі. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Оцінивши докази у справі за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що наявні підстави вважати, що [PERSON] страждає на психічний розлад, який ним заперечується, внаслідок чого останній відмовляється приймати ліки та не надає згоди на госпіталізацію для лікування в умовах стаціонару. Враховуючи викладене, вбачається необхідність його лікування у стаціонарних умовах, оскільки дії [PERSON] можуть нести безпосередню загрозу для оточуючих, зокрема для рідних, з котрими він разом проживає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання щодо наявності підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2», передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», п. «е» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». У відповідності до п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved