Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення коштів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.04.2021 відкрито провадження по справі. 22.07.2022 до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Гери Роксоляни Юріївни про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у квітні 2018 року надала в борг під розписку грошові кошти [PERSON] в розмірі 14150 доларів США (на день отримання коштів становило у еквіваленті в національній валюті України 367617,00грн), про що останнім власноруч написано розписку. Відповідно до домовленості сторін позика є безпроцентною, а строк повернення позики визначено: 5750 доларів США - повернення до 26.04.2018, 8400 доларів США повернення до 15.05.2018. Однак відповідачем свої зобов`язання згідно Договору вказані в борговій розписці не виконав. Позивач намагалася повернути кошти, зверталася до відповідача, однак відповідач на телефоні дзвінки не відповідає. 07.04.2021 позивачем направлено відповідачу про повернення грошових коштів, отриманих в якості позики, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист № 0500377230038, однак відповідачем проігноровано вимогу позивача. Відповідач не повернув кошти у визначений термін, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права. У зв`зяку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі основного боргу 14150 доларів США, проценти річні від простроченої суми в розмірі 1273,5 доларів США. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гера Р.Ю. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації та проживання відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), однак до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому був повідомлений через офіційний сайт «Судова влада України». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. У квітні 2018 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 14150 доларів США (на день отримання коштів становило у еквіваленті в національній валюті України 367617,00грн), що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою. Згідно розписки від квітня 2018 року позика є безпроцентною, а строк повернення позики визначено: 5750 доларів США - повернення до 26.04.2018, 8400 доларів США повернення до 15.05.2018. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кошти не повернув. 07.04.2021 позивачем направлено відповідачу про повернення грошових коштів, отриманих в якості позики, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист №0500377230038, однак відповідачем проігноровано вимогу позивача. Судом установлено, що позивач зміна призвіще з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки. Суд вважає встановлений факт, що між сторонами у справі укладений договір позики. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Позичальник - відповідач у справі свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконував у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 15423 доларів США 50 центів, з яких: кошти основного боргу 14150 доларів США, проценти річні від простроченої суми в розмірі 1273,5 доларів США. Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем. Відповідач порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статей 1049, 1950 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику та якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 15423 доларів США 50 центів, з яких: кошти основного боргу 14150 доларів США, проценти річні від простроченої суми в розмірі 1273,50 доларів США, є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 4602,50грн.

Outcome: approved