Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

20.07.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , з якого просила стягувати на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову, щомісячно і до досягнення дитини повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. 08 грудня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов`язаний це робити. Відповідач є працездатною особою, має регулярний дохід, через що вважає, що він має можливість виплачувати аліменти щомісячно. Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. З огляду на те, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріалами справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08 грудня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER] виданого Богодарівською сільською радою Чорнухинського району Полтавської області 26.01.2007 року. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) неповинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, яка виховує неповнолітню дитину і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою), рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд, перш за все, керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. З огляду на встановлені у справі обставини та наведені положення Закону, врахувавши позицію відповідача, який в своїй заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3 ст.181СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В той же час, ч. 1 ст.192 СК України гарантує право платника аліментів звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі істотної зміни матеріального становища, яке унеможливлює виконання ним відповідного рішення про стягнення аліментів. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 992 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Outcome: approved