Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 04.04.2018 року по 26.03.2020 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 26.03.2020 року його було звільнено за п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. У підприємства відповідача була наявна перед ним заборгованість із заробітної плати в сумі 73013,86 грн. З цього приводу він звернувся до Димитровського міського суду Донецької області, рішенням якого від 01.09.2020 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 73013,86 грн. Фактично відповідач виплатив йому всі належні до виплати суми 13.01.2022 року. В день звільнення 26.03.2020 року він не працював, тому 26.05.2020 року звернувся з письмовою вимогою про розрахунок та надання довідки про середню заробітну плату, однак вимога не була отримана відповідачем та повернута поштою за закінченням терміну зберігання. Вимогою про розрахунок в його випадку вважає подання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі. В рішенні Димитровського міського суду Донецької області по справі №226/1760/20 від 01.09.2020 року зазначено, що провадження у справі відкрито 23.07.2020 року і суд посилається на довідку відповідача від 26.08.2020 року №161 про заборгованість відповідача перед ним. Вважає, що з цього випливає, що принаймні 26.08.2020 року відповідач був обізнаний щодо його вимог про розрахунок. Тому обрахування часу затримки розрахунку проведено з ним з робочого дня наступного за днем видачі відповідачем довідки від 26.08.2020 року №161, відповідно до ст.116 КЗпп України, тобто з 27.08.2020 по 12.01.2022. За його підрахунками час затримки складає 345 робочих днів, в тому числі серпень 2020 року - 3 робочі дні, вересень 2020 року - 22 робочі дні, жовтень 2020 року - 21 робочий день, листопад 2020 року - 21 робочий день, грудень 2020 року - 22 робочих дня, 2021 рік - 250 робочих днів, січень 2022 року - 6 календарних днів. Його середньоденна заробітна плата обрахована ним самостійно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, складає 978,35 грн. Два місяці, що передують місяцю звільнення, а саме лютий та січень 2020 року, він не працював та хворів, тому розрахунок проведено ним за попередні два місяці, а саме грудень та листопад 2019 року. В листопаді 2019т року він працював 21 робочий день та отримав заробітну плату в сумі 20937,43 грн, а в грудні 2019 року він працював 8 робочих днів та отримав за винятком оплати простою та відпусток 7434,71 грн., тому його середній заробіток складає 978,35 грн, із розрахунку (20937,43 грн +7434,71 грн):(21 робочий день+8 робочих днів). Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 27.08.2020 року по 12.01.2022 року, розмір якого становить 337530,75 грн. із розрахунку: 978,35 грн. х 345 робочих днів затримки розрахунку. Враховуючи правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц, від 26.06.2019 у справі №761/9581/15-ц, вважає, що відповідно до ст.117 КЗпП України з відповідача на його користь необхідно стягнути 150000,00 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.08.2020 року по 12.01.2022 року включно в сумі 150000,00 грн, а також судові витрати. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням обставин, за яких відбулась затримка повного розрахунку з позивачем, задоволення позовних вимог в повному обсязі буде явно несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати, іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Заборгованість перед відповідачем з боку ТОВ «Краснолиманське» виникла з об`єктивних обставин, які не залежали від волі відповідача, та обумовлена численними постановами про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 62128434. Так було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику: ТОВ «Краснолиманське»», код ЄДРПОУ 32281519, в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Таким чином, приватним виконавцем було накладено арешти на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ТОВ «Краснолиманське», у тому числі і на рахунки, що використовуються товариством для виплати заробітної плати працівникам та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України. Внаслідок таких дій приватного виконавця підприємство повністю втратило можливість користуватися коштами які надходять на його рахунки, через що на підприємстві виникла заборгованість перед контрагентами. Більш того дії приватного виконавця призвели до неможливості вчасно сплачувати заробітну плату працівникам підприємства, яка має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. З урахуванням викладеного просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 по цивільній справі № 756/10824/15-ц (провадження № 61-7694зпв18), в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц (провадження № 61-2578св19), в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. За таких обставин ТОВ «Краснолиманське» визнає частково факт наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 5000 грн. та просить задовольнити позов частково, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 04.04.2018 року по 26.03.2020 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працював у якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті, був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 10-13). В день звільнення позивач не працював, про що ним зазначено в позовній заяві та що підтверджується заявою позивача з вимогою до відповідача про розрахунок та виплату йому заборгованості від 26.05.2020 року (а.с.3, 14). 26 травня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про проведення з ним повного розрахунку у зв`язку зі звільненням, що підтверджується описом цінного листа з повідомленням та накладною Укрпошти №8532301065605 (а.с.15, 16). Згідно рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01.09.2020 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 73013,86 грн. (а.с.17-18). Згідно виписки по картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 14.02.2022 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 09.12.2021 року на розрахунковий рахунок надійшло безготівкове зарахування зарплати 29671,46 грн., 13.01.2022 року надійшло безготівкове зарахування зарплати 43342,40 грн., що разом становить 73013,86 грн (а.с. 21-25). Згідно розрахункових листів відповідача за листопад-грудень 2019 року, позивачу нараховано заробітну плату за листопад 2019 року - 20937,43 грн., за грудень 2019 року - 743471 грн., що разом становить 28372,14 грн. (а.с.20). З розрахункового листа позивача за березень 2020 року вбачається, що йому нараховано виплати ФССВПТ по лікарняним листам за 19 днів січня 2020 року, 29 днів лютого 2020 року та 3 календарні дні березня 2020 року (а.с.20). Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача становить 978,35 грн (а.с. 39). Відповідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що позивач у день звільнення не працював, відповідачу про вимогу позивача про проведення розрахунку при звільненні було достовірно відомо під час розгляду Димитровським міським судом Донецької області справи № 226/1760/20 про стягнення заборгованості по заробітній платі, зокрема, відповідачем 26.08.2020 надано суду довідку №161 про заборгованість по заробітній платі позивача (рішення суду від 01.09.2020), та відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, а проведено тільки 13.01.2022, чим порушені вимоги, передбачені ст.116 КЗпП України, тому відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України згідно заявлених позовних вимог за період з 27.08.2020 по 12.01.2022 середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 337530,75 грн. із розрахунку: 978,35 грн. х 345 робочих днів за період з 27.08.2020 по 12.01.2022 = 337530,75 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 73013,86 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2020 по 12.01.2022 в сумі 120000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1200 грн. (120000 грн. х 1500 грн. : 150000 грн. = 1200 грн.). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial