Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

У жовтні 2020 року ТОВ «Спортсервіс-СТМ» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.28/39/07-Сна від 11.12.2007 року. 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 09.01.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до відповідач. 08.11.2017 року рішенням Подільського районного суду м.Києва в справі №758/10580/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта банк» до відповідача, та стягнено заборгованості у загальному розмірі 2 119 257,26 грн. У зв`язку з тим, що заборгованість на даний час не сплачена, позивач просив суд стягнути з відповідача 654493,80 грн., з яких: 38225.30 грн. суми інфляційних втрат, 63752,00 грн. трьох процентів річних та 552516,50 грн. пені. Ухвалою суду м. Києва від 09.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 30.07.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд суд стягнути з відповідача заборгованості у загальному розмірі 1 187 753,66 грн., а саме: інфляційне збільшення суми боргу - 211 349,61 грн., штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання - 938 529,05 грн., штрафні санкції за ненадання договору страхування - 37 875,00 грн., та судовий збір - 17 816,31 грн. Ухвалою суду від 30.07.2021 року вирішено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 06.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання просила у задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені) відмовити, та в частині вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних залишити без розгляду. Відзив обґрунтовано тим, що 19.07.2021 року відповідачем на депозитний рахунок приватного нотаріуса КМНО Журавльової З.В., внесено кошти у загальній сумі 2 119 257,26 грн. для передачі відповідачу на виконання зобов`язання за кредитним № 49.28/39/07-Сна від 11.12.2007 року, так вважає рішення суду виконаним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, зазначає, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва існують аналогічні цивільні справи між тими ж сторонами і з тим же предметом спору. Ухвалою суду від 06.09.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 06.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. 09.08.2022 року від позивача надійшла заява про заміну найменування позивача з ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на ТОВ «Київенерго-Борг», яка задоволена протокольною ухвалою суду від 11.08.2022 року. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали про просили його задовольнити. Представник Костянчук С.П. зазначив, що він підтримує позовні вимоги, що викладені в уточненій позовній заяві без вимог про стягнення трьох процентів річних. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було залишено без задоволення у зв`язку із повторною неявкою не підставі ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн. під 13,35% річних за користування кредитними коштами. 26.06.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1, а.с. 37-43), відповідно до умов якого право вимоги до боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк», що також підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 26.06.2013 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.11.2017 року в справі 758/10580/14-ц, задоволено частково позов ПАТ «Дельта Банк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 11 грудня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] , у розмірі 2119257, 26 грн. звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , яка складається з п`яти кімнат загальною площею 114,90 км.м., житловою площею 77,70 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №20 від 28.09.2000 за реєстровим №2-7192, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 11.10.2000 в реєстровій книзі №д.302-2262 за номером 4271а, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною для реалізації 3333000,00 грн. Судом у своєму рішенні встановлено, що станом на 15 січня 2015 року виникла кредитна заборгованість у сумі 2 119 257 грн. 26 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредита у сумі 1 181 550 грн. 50 коп. та із заборгованості за відсотками у сумі 937 706 грн. 76 коп. Постановою Верховного суду від 25.04.2018 року, рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.11.2017 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.01.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до [PERSON] . 19.07.2021 року [PERSON] на депозитний рахунок приватного нотаріуса КМНО Журавльової З.В., внесено кошти у загальній сумі 2 119 257,26 грн. для передачі відповідачу на виконання зобов`язання за кредитним № 49.28/39/07-Сна від 11.12.2007 року, що підтверджується копією квитанції № 1 від 19.07.2021 року. Так, у період з 20.10.2020 року по 07.06.2021 року, відповідачем не було виконано рішення суду та не було сплачено заборгованості позивачу. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафних санкцій за порушення умов договору, звернувшись до суду з позовом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлені в договорі неустойку, штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування відсотків, пені, штрафних санкції поза межами дії договору є безпідставним. Вказані висновки відповідають висновкам викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Також, згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, також зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Оскільки відповідач, після ухвалення судового рішення не здійснила погашення заборгованості, позивач правомірно нарахував інфляційні витрати у зв`язку із невиконанням судового рішення за період з 20.10.2020 року по 07.06.2021 року. Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, встановив, що інфляційні витрати у зв`язку із невиконанням судового рішення за період з 20.10.2020 року по 07.06.2021 року становлять 179924,94 грн., а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки про погашення заборгованості, як на підставу для відмови у позові, оскільки кошти у загальному розмірі 2 119 257,26 грн. було сплачено лише 19.07.2021 року. Разом із тим, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 938 529,05 грн. та штрафних санкцій за ненадання договору страхування в сумі 37 875,00 грн., оскільки у зв`язку із тим, що банк користався своїм правом на звернення до суду з метою дострокового стягнення суми боргу, то він, як і позивач, який набув право вимоги до відповідача, втратили право на нарахування процентів та штрафних санкцій за договором. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат у зв`язку із невиконанням судового рішення за період з 20.10.2020 року по 07.06.2021 року у розмірі 179924,94 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 2698,87 грн., пропорційно розміру задовлених позовних вимог.

Outcome: partial