Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.08.2020р. по 26.05.2021р. він працював в ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» на посаді директра. 26.05.2021р. його було звільнено з ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. [PERSON] у позовній заяві зауважує, що відповідно до Угоди про розірвання Трудового договору від 26.05.2021р. ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» йому повинна була виплатитись компенсація в розмірі 25231,65грн. в день звільнення. Проте, при звільненні позивача із займаної посади, відповідачем не проведено повного розрахунку, а саме не виплачено компенсації в розмірі 25231,65грн. Позивач звертає увагу суду, що 17.06.2021р. ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» (код ЄДРПОУ 43736409) було реорганізовано в ТОВ «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЇ» (код ЄДРПОУ 43736409). Тому, просить стягнути з ТОВ «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЇ» заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період затримки. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2020р. по 26.05.2021р. працював ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» на посаді директора, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , копією трудового договору №1 з директором ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» від 30.07.2020р. та копією наказу №31/07/2020 від 31.07.2020р., (а.с. 6-15) Відповідно до наказу №4-К від 26.05.2021р. ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР», [PERSON] звільнено з роботи 26.05.2021р. за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 17). Із долученої до матеріалів справи копії угоди про розірвання трудового договору б/н від 26.05.2021р. вбачається, що в день звільнення позивача, а саме 26.05.2021р., ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» мала бути здійснена [PERSON] виплата компенсації у розмірі 25231,65 грн.(а.с.15) Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, згідно ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо). Разом із тим, частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у справах позовного провадження не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано доказів того, що ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР» було реорганізовано в ТОВ «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЇ», тому відсутні підстави вважати, що таке товариство порушило права позивача і заборгувало перед ним заробітну плату. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Натомість, у своєму клопотанні до суду позивач просив лише розглянути справу у його відсутність (а.с. 26). Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги усі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність доказів того, що відповідач дійсно є правонаступником ТОВ «ФК «ИНТЕРТЕЛЛЕР».

Outcome: dismissed