Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

01.09.2021 року представник АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 29730,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що між АТ АКБ Конкорд та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом надання підписаної позичальником заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ АКБ Конкорд № 60.06.000476 та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 10 204,00 гривень строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних. Підписавши Заяву про надання кредиту та приєднавшись до публічного договору, відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ АКБ Конкорд на умовах зазначених в публічному договорі та розміщених на офіційному сайті ПАТ АКБ Конкорд, а також підтвердив ознайомлення та згоду з тарифами позивача, отже погодився з ними. Відповідно до укладеного договору банк надав відповідачу споживчий кредит на задоволення поточних потреб шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника. На виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 60.06.000476 від 20.11.2018 року банк надав відповідачу кредит в межах встановленого ліміту у розмірі 10 204,00 гривень, шляхом оплати платіжних документів позичальника, а також здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку, після встановлення ліміту відповідач почав використовувати кредитні кошти. Боржник належним чином не виконував грошові зобов`язання по сплаті кредиту, відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 09.08.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 60.06.000476 від 20.11.2018 року складає 29730,60 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 10424,44 грн., заборгованість по простроченим відсоткам - 5173,60 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 6182,42 гривень та санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором 7950,14 гривень. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Янченко А.В. від 22.12.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Банк «КОНКОРД» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.11.2018 року між АТ «АКБ «КОНКОРД» та [PERSON] було укладено договір платіжної картки № 60.06.000476 шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки, на підставі якої [PERSON] було відкрито рахунок. 20.11.2018 року [PERSON] було отримано платіжну картку № [NUMBER] , про що свідчить письмова розписка клієнта. 20.11.2018 року між АТ "АКБ "Конкорд" та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом надання підписаної позичальником заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ "АКБ "Конкорд" № 60.06.000476 та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] \~у розмірі\~10\~204,00\~гривень строком\~на 24\~місяці зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом в\~розмірі 45,00% річних. З підписанням відповідної заяви, відповідач підтвердив, що він розуміє та погоджується, зокрема, з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту ним, підписання та скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту, що разом вважається акцептом банку, ця заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, публічним договором та Тарифами Банку складають кредитний договір. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ АКБ Конкорд). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 60.06.000476 від 20.11.2018 року, яка станом на 09.08.2021 року складає 29730,60 гривень, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 10424,44 гривень, заборгованість по простроченим відсоткам - 5173,60 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 6182,42 гривень, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором - 7950,14 гривень. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви. Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача. Крім того, надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача вказує на отримання відповідачем платіжної картки, використання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5. Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем іншими належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на її ім`я [PERSON] третім особам. Таким чином, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. справа № 456/3643/17 провадження № 61-9882 св20. Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту у розмірі 10 424,44 гривень знайшла своє підтвердження під час розгляду справи та її розмір є доведеним позивачем належними та допустимими доказами, тобто відповідачем було порушено право позивача на повернення кредитних коштів, чим порушено вимоги ст. ст. 1049, 1054 ЦК України. За таких обставин наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у вищевказаному розмірі, а отже позовні вимоги АТ "АКБ "Конкорд" в цій частині підлягають задоволенню. Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками 5\~173,60 гривень; платежів за надані послуги з супроводження простроченої заборгованості 6182,42 гривень; санкцій за порушення строків погашення кредиту 7950,14 гривень, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором, посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд", як невід`ємну частину укладеного між банком та відповідачем договору. Частина ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у Заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.06.000476 від 20.11.2018 року, яка була підписана [PERSON] , не містяться умови щодо зобов`язань позичальника по сплаті відсотків, заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань. Також, між банком та позичальником було підписано Додаток № 1 до Заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.06.000476 від 20.11.2018 року "Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту", який також не містить погоджених позичальником розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань. Дослідивши наданий позивачем до позовної заяви Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд" судом встановлено, що даний документ не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція Договору та Тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 60.06.000476 від 20.11.2018 року та в подальшому їх умови не змінювались, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Публічного договору розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір № 60.06.000476 від 20.11.2018 року, а також відсутність у підписаних позичальником Заяві про надання кредиту та Розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту погоджених позичальником умов розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань, відсотків, суд дійшов висновку, що при укладені договору сторони не обумовили у письмовому вигляді умови кредитування - розмір вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення зобов`язань, розмір відсотків, порядок та розмір їх нарахування. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів"). Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), які в силу ч. 2 ст. 416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ АКБ "Конкорд" підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 10424,44\~гривень. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по простроченим відсоткам - 5173,60 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 6182,42 гривень та санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором 7950,14 гривень, не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат підлягає пропорційно задоволеним позовним вимогам - 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 93 копійки.

Outcome: partial