Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

у версені 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та оплати комунальних послуг у розмірі 2573 грн 66 коп. та вирішити питання стосовно судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та являється споживачем житлово-комунальних послуг, наданих підприємством позивача, вказана квартира знаходиться на балансі та обслуговуванні ОСББ «Добробут», однак відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо оплати витрат на управління багатоквартирним будинком, при цьому споживає, але не оплачує комунальні послуги, ігнорує свої обов`язки, щодо утримання будинку та прибудинкової території, не виконує рішення Загальних зборів членів (співвласників) багатоквартирного будинку, чим завдає співвласникам вказаного будинку та позивачу збитків, оскільки перекладає тягар утримання свого майна на інших співвласників та об`єднання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2021 відкрито по провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2021 позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут" до [PERSON] про стягнення витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та оплати комунальних послуг у розмірі у розмірі 2573 (дві тисячі п`ятсот сімдесят три) грн 66 коп. та судовий збір по справі у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. У лютому 2022 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування заочного рішення, заяву обгрунтовує тим, що вся кореспонденція надходила на адресу: [ADDRESS] , проте з 2015 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а тому вона не була належним чином повідомлена про слухання справи, що позбавило її можливості надати пояснення в суді, заперчення та інші докази. 01.06.2022 ухвалою суду скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2021. Розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 2573 грн 66 коп. що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Позивач, 15.06.2022 надіслав на адресу суду копію статуту ОСББ "Добробут" та копію протоколу №7/2019 від 04.06.2019 засідання правління ОСББ "Добробут" про призначення [PERSON] на посаду голови. 28.06.2022 подано відзив на позов, де [PERSON] зазначає, що рішенням загальних позачергових зборів сіввласників багатоквартирного будинку 30.11.2017 затверджено кошторис на обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Було запропоновано затвердити на період грудень-2017 року-грудень 2018 року внесок для погашення заборгованості перед ПАТ "Київенерго" за угодою №Р1410339-05/17 від 24.05.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2009 №1410339 та угодою №Р141034-05/17 від 25.05.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.09.2009 №1410343. Таким чином, дані додаткові внески були стаорені не для покращення стану будинку та прибудинкової території, а для погашення боргів. які утворилися за сплату теплової енергії перед ПАТ "Київенерго". Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 03.03.2008 виданого ГУЖЗ на підставі наказу від 18.02.2008 302-С/КІ, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут», об`єднання створено власниками квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (а. с. 34-39). Згідно з п. 1 розділу ІІ статуту ОСББ «Добробут», метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання співвласників майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Рішенням загальних позачергових зборів сіввласників багатоквартирного будинку 30.11.2017 затверджено кошторис на обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Запропоновано затвердити на період грудень 2017 року-грудень 2018 року внесок для погашення заборгованості перед ПАТ "Київенерго" за угодою №Р1410339-05/17 від 24.05.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2009 №1410339 та угодою №Р141034-05/17 від 25.05.2017 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.09.2009 №1410343. Таким чином, дані додаткові внески були стаорені не для покращення стану будинку та прибудинкової території, а для погашення боргів. які утворилися за сплату теплової енергії перед ПАТ "Київенерго". Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про ОСББ», власник квартири зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати внески на утримання будинку, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі у розмірах, установлених загальними зборами об`єднання (ч. 6 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Загальними зборами членів ОСББ «Добробут» було встановлено внесок на утримання будинку №33 з розрахунку 1,64 грн/м2, який діяв до 31.10.2017. Загальними зборами співвласників ОСББ «Добробут», що були прроведені 30.11.2017 з 01.11.2017 було встановлено внесок на утримання будинку та прибудинкової території з розрахунку 3,97 грн/м2. Загальними зборами співвласників ОСББ «Добробут», що були проведені 27.12.2017, з 01.11.2017 було встановлено внесок на утримання будинку та прибудинкової території з розрахунку 6,84 грн/м2. З 01.11.2017 по даний час, відповідачу додатково нараховується відрахування до резервного фонду з розрахунку 0,75 грн/м2 та 2,13 грн/м2 внесок до резервного фонду на підставі рішення Загальних зборів співвласників. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, оплати комунальних послуг за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, відповідачу нараховано внесків на загальну суму у розмірі 19443 грн 87 коп., однак відповідач своєчасно та не в повному обсязі сплачує належні з нього внески та платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 2073 грн 75 коп. Крім того борг відповідача був розрахований з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, а тому відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 220 грн 71 коп. та збитки від інфляції у розмірі 279 грн 20 коп. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З наведеного слідує, що так як відповідач [PERSON] не припиняла виконувати щомісячні платежі, як вбачається з довідки про нарахування та оплату за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, періодично сплачувала внескі, а тому суд приходить до висновку про відсутність пропуску позовної давності позивача (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що за відповідачем виникла відповідальність за прострочення виконання зобов`язання по сплаті послуг по утриманню будинку, яка на підставі ст. 625 ЦК України складається 3% річних у розмірі 220 грн 71 коп. та збитки від інфляції у розмірі 279 грн 20 коп., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 2600 грн 00 коп. На підтвердження зазначених витрат, подано акт про надані послуги адвокатом за договором про надання правової допомоги №45 від 27.04.2020, платіжне доручення №3193 від 26.07.2021 із призначенням платежу: оплата за надання правої допомоги згідно договору №45 від 27.04.200 за квітень-червень 2021 р. у розмірі 2600 грн 00 коп. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; При цьому згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Ціна позову у вказаній цивільній справі складає 2573 грн 66 коп. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі 27 Огляд судової практики КГС ВС статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18). Як убачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Проте, зважаючи на ту обставину, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними із ціною позову, а тому суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 33, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2270 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved