Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить визнати [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] із передбачених ст.405 ЦК України підстав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що є власником вказаного будинку, а відповідачі зареєстровані за адресою його розташування. З квітня 2017 року відповідачі в будинку не проживають, його залишили добровільно, їх речей в будинку немає. Відповідач комунальних платежів не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, взагалі ним не цікавиться і ні на що не претендує. Жодних перешкод у проживанні відповідачам не чинила. Їх реєстрація в будинку створює перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, а їх реєстрація в будинку перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги із заявлених підстав та вказаних в позовній заяві фактичних обставин підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] від свого та своїх неповнолітніх дітей імені позов не визнала і пояснила, що вселилась у будинок в 2005 році на правах члена сім`ї власника після одруження із сином позивача. Діти від народження проживали в цьому будинку, однак без реєстрації. В січні 2017 року за рекомендацією працівників місцевої ради зареєструвала місце проживання в будинку своє та дітей. У квітні 2017 року дійсно залишила будинок разом з дітьми, оскільки через поведінку чоловіка в її сім`ї склались неприязні і конфліктні відносини, переселилась в інший будинок за рекомендацією знайомих. З того часу фактично винаймає це житло, власного житла не має. Донька ходить в школу в селі Згорани, син закінчив там навчання і перейшов в інший навчальний заклад. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . З довідок виконкому Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там не проживають з квітня 2017 року. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно залишила місце проживання в належному позивачу будинку більше року до звернення позивача в суд. Перешкод для повернення в будинок у неї не було, що відповідач визнала в судовому засіданні і заявила про власне небажання це робити. З огляду на такі обставини суд вважає, що право на користування належним позивачу житлом відповідач [PERSON] втратила, через що позовні вимоги в цій частині належить задовольнити. Щодо неповнолітніх дітей відповідача суд дійшов такого висновку. Сторони в судовому засіданні визнали доведеним, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є дітьми відповідачки та сина позивача, який помер у квітні 2018 року, а отже внуками позивачки, які проживали в спірному будинку від народження, а залишили його у березні 2017 року разом з відповідачкою. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Наведені положення закону свідчать, що неповнолітні діти члена сім`ї власника будинку зберігають право користування жилим приміщенням, незалежно від місця фактичного проживання з одним з батьків. Відтак в цій частині позову суд вважає заявлені вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Отже, зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial