Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

11.01.2022 до Дзержинського міського суду Донецької області надійшов вищевказаний позов ТОВ «Авентус Україна» до відповідача\~ [PERSON] , в обґрунтування якого позивач вказує на те, що між сторонами 17.10.2020 було укладено договір №3067702 про надання споживчого кредиту в електронній формі, за умовами якого відповідач отримав в кредит 15000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Свої договірні зобов`язання позивач виконав, надавши обумовлену суму грошових коштів у кредит, а відповідач отримані кошти в обумовлений договором строк не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 15.12.2021 становить в загальному розмірі 48950,00 гривень. За викладених обставин позивач просив задовольнити його позов в повному обсязі, стягнувши вказану суму боргу, а також поклавши на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 04 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач ТОВ «Авентус Україна», явку свого представника не забезпечив, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу буз його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 17.10.2020 між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір №3067702 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту на відповідному інтернет-ресурсі https://creditpllus.ua. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктами 1.3-1.8 вказаного кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на споживчі потреби в розмірі 15000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначені договором строки, а також сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування складає 30 днів та має бути повернутий до 16.11.2020, а розмір процентів, що має бути сплачений позичальником за вказаний період згідно графіку, становить 48950,00 гривень. Через ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017, позивач здійснив переказ грошових коштів в сумі 15000 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] Visa, відкриту в AT «Приватбанк», яку останнім вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією Інформаційної довідки платіжного провайдера ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5593-ВП від 02.12.2021. Також судом встановлено, що позивачем із посиланням на невиконання відповідачем свого договірного зобов`язання із своєчасного повернення кредиту нараховано відповідачу заборгованість, загальний розмір якої станом на 15.12.2021 становить 48950,00 гривень, з яких: 15000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 33950,00 гривень сума заборгованості по несплаченим відсоткам (залишок) за користування кредитними коштами. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами\~ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит»,\~Закону України «Про електронну комерцію»,\~Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так, відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. ст.\~11,\~525,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054,\~1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма\~ст.1 Закону України «Споживче кредитування». За змістом ст.ст.202,\~205,\~207,\~626,\~639 ЦК України\~договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Положеннями\~ст. 3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3-6\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Нормою\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Частинами 12, 13\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтями\~5,\~8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~визначено, що електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому\~ЦК України,\~ГК України, а також іншими актами законодавства. За змістом\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст.530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~ст. 16 ЦПК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в ходу розгляду справи на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договору №3067702 про надання споживчого кредиту від 17.10.2020 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі https://creditplus.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно графіку платежів, а також станом на час розгляду справи не повернув. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість їх задоволення, однак частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19275 гривень, з яких: 15000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4275,00 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом протягом передбаченого договором строку кредитування. Відмова у стягненні процентів за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, зумовлена наступним. Так, відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку\~ст.1050 ч.2 ЦК України\~(шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору з додатком до нього, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто до 16.11.2020, і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 19275,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень тіло кредиту, 4275,00 гривень процентами за користування кредитом. Однак, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 29675,00 гривень, тобто поза межами тридцятиденного строку кредитування. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на пролонгацію кредитного договору на підставі п.4 кредитного договору, оскільки така пролонгація за означеними умовами договору мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це, докази чого в матеріалах справи відсутні. З цих підстав не підлягають застосуванню і положення п.1.5.2 кредитного договору, оскільки строк кредитування не було пролонговано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial