Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-правові системи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування фактичних витрат у порядку регресу та просить стягнути з останнього на свою користь суму фактичних витрат у порядку регресу в розмірі 40 170,74 грн., а також витрати з оплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 18.07.2020р. у м. Києві на вул. Васильківській, 43-45, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Ніссан», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2020р. відповідача визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, встановлено, що відповідач залишив місце події. Відповідно до полісу №2442712 від 08.04.2020рю. цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». Платіжним дорученням №36894 від 07.04.2021р. та №36946 від 08.04.2021р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 40 170,74 грн. Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено Договір №20-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021р., за яким передано право вимоги до [PERSON] . З урахуванням вказаних обставин, а також положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу 40 170,74 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно Полісу №АО 2442712 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08.04.2020р. (страховик ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ»), страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії даного полісу до 08.04.2021р. Умовами полісу передбачено наступне: страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю - 260 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн; розмір франшизи - 2 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб - Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] . Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 15.02.2021р. №31/2633 щодо запиту про надання інформації стосовно VIN-коду транспортного засобу Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , та VIN-коду транспортного засобу Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , станом на 09.04.2020р. та станом на 18.07.2020р., повідомлено, що відповідно до інформації, яка містить в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, з указаними номерними знаками в різний період часу був зареєстрований один і той же транспортний засіб, а саме Mazda 6, VIN-код [NUMBER] . 18.07.2020р. о 19 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Васильківській, 45-43, у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Після чого, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди з місця події зник. Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2020р. у справі №752/14596/20, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається, 23.07.2020р. потерпіла особа звернулась до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» з повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду. 03.03.2021р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» складено страховий акт №20.2442712-4802/1, яким визначено розмір страхового відшкодування в 40 170,74 грн. За платіжними дорученням №36894 від 07.04.2021р. на суму 20 085,37 грн. та №36946 від 08.04.2021р. на суму 20 085,37 грн. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій [PERSON] суму страхового відшкодування в загальному розмірі 40 170,74 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) . Звертаючись з указаним позовом, позивач посилається на укладений з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» Договір №20-05 відступлення права вимоги від 20.05.2021р., за яким до нього перейшло право регресної вимоги до [PERSON] . Так, до матеріалів справи наданий Договір №20-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021р., за яким ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», як первісний кредитор, передає ТОВ «Інформаційно-правові системи», як новому кредитору, свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим Договором. Згідно з п. 2.2. Договору загальний розмір заборгованості боржників, право вимоги до яких відступається згідно цього Договору, складає 3 469 976,76 грн. Згідно з п.п. 3.1.3. п. 3.1. Договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором, або третім особам (вимога відшкодування в порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Пунктом 4.1. та 4.2. Договору визначено, що ціна Договору складає 198 336,00 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісного кредитору ціну Договору шляхом перерахування первісному кредитору коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, на рахунок первісного кредитора протягом 5 банківських днів з дня укладення сторонами цього Договору. Оплата вважається здійснена з моменту перерахування коштів у сумі, що вказана в п. 4.1. цього Договору, на рахунок первісного кредитора, вказаний в п. 12 цього Договору. Додатком №1 визначений Реєстр прав вимог, за п. 50 якого передаються новому кредитору оригінали матеріалів регресних справ щодо [PERSON] . Разом з тим, суд відмічає, що позивачем не надано доказів того, що до нього перейшло право вимоги до боржників стосовно їх заборгованостей, у тому числі і щодо [PERSON] , адже за умовами Договору передбачено, що право вимоги переходить з моменту перерахування коштів у розмірі ціни Договору на рахунок первісного кредитора, тобто не надано доказів перерахування коштів у розмірі ціни Договору. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, в тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу", враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (касаційне провадження №14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судовий збір у відповідності до ст. 141 ЦПК України залишається за позивачем.

Outcome: dismissed