Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

24 грудня 2019 року ТОВ "Теплопостачсервіс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає зазначені послуги відповідачу, нараховує плату за них, а також формує і надає споживачу рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний укласти договір із надавачем відповідних послуг. Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідач не уклав. Відповідач регулярно отримує комунальні послуги, які надає позивач, не відмовляється від цих послуг та фактично споживає їх. Станом на дату складання заяви розмір заборгованості відповідача за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року складає: за надані послуги з централізованого опалення - 16772,96 гривень; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води - 7522,97 гривень. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути з боржника [PERSON] на його користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 1921,00 грн. 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 20). У червні 2020 року відповідач надав суду відзив на позов, яким не погоджується з позовними вимогами позивача з огляду на наступне. Зазначає, що квартира обладнана індивідуальними засобами обліку: теплолічильником та лічильниками гарячого водопостачання, що не враховано позивачем. Обсяги спожитої теплової енергії та гарячої води, які обліковуються на цих засобах обліку, не відповідають сумам заборгованостей, нарахованих позивачем. Звертає увагу на те, що позовну заяву було подано з пропуском строку позовної давності і просить її застосувати. ТОВ "Теплопостачсервіс" надіслало відповідь на відзив, у якій не погодилось з викладеними доводами відповідача. Зазначило, що з моменту набуття відповідачем права власності на квартиру, останній отримує від позивача комунальні послуги, а тому зобов`язаний оплатити їх. Зокрема, наполягало на необхідності сплатити опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі. Всі розрахунки зроблено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Стягнення ж на правничу допомогу вважає неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. У наданих поясненнях, відповідачем зазначено, що при розрахунках заборгованості за гаряче водопостачання позивач не застосував відомості індивідуальних засобів обліку, а відповідно до фактичного обсягу спожитої гарячої води заборгованість за цю послугу відсутня. Справа неодноразово переносилась у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надав до суду додаткові пояснення, у яких повідомило, що не заперечує проти факту обладнання квартири відповідача індивідуальним засобом обліку теплової енергії, який введено в експлуатацію актом від 17.11.2016 року. Подальші розрахунки за послуги з централізованого опалення квартири відповідача проводилися згідно їх показників та відображалися в щомісячних рахунках на оплату послуг. Разом з тим відповідачу здійснювалися нарахування опалення МЗК у будинку. Щодо нарахувань за послуги з постачання гарячої води, то відповідач не знімав та не передавав показання квартирних засобів обліку гарячої води до ТОВ «Теплопостачсервіс» у зв`язку з чим нарахування плати за цю послугу проводилися згідно з показаннями загально-будинкового засобу обліку гарячої води. Посилання відповідача на непроживання у квартирі та відсутність зареєстрованих осіб у квартирі вважає безпідставними оскільки законодавством не передбачено можливість неоплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з цих підстав. Також ТОВ «Теплопостачсервіс» надало до суду уточнену позовну заяву, у якій зазначив, що після пред`явлення позову протягом листопада 2019 року-жовтня 2021 року відповідач не сплатив поточні нарахування за житлово-комунальні послуги в результаті чого сума заборгованості збільшилась. Позивач надав суду новий розрахунок заборгованості і просив її стягнути. Представник відповідача подав заперечення проти додаткових письмових пояснень позивача, зазначивши, що в його позовній заяві були відсутні жодні посилання на опалення МЗК як на підставу виникнення заборгованості не було надано жодних відомостей, які б дозволили встановити дійсні обсяги теплової енергії, витраченої на опалення МЗК. Заперечував проти уточненої позовної заяви і просив відмовити у її прийнятті. Ухвалою від 17 серпня 2022 року уточнену позовну заяву ТОВ «Теплопостачсервіс» залишено без розгляду. У судовому засіданні відсутній позивач. Надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дьомкін Д.В. проти позову ТОВ «Теплопостачсервіс» категорично заперечував, наполягав, що відповідач не має заборгованості перед позивачем щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг, оскільки його житлове приміщення обладнане індивідуальними засобами обліку тепла та гарячого водопостачання. Зазначені позивачем обсяги наданих послуг не відповідають показникам його лічильників, оскільки [PERSON] не користується належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням. Просив відмовити в задоволенні заявленого позову до [PERSON] у повному обсязі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що ТОВ "Теплопостачсервіс" є виконавцем послуг з централізованого опалення та надає зазначену послугу в т. ч. відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань ТОВ "Теплопостачсервіс" зареєстровано 01.06.2007 року № 1 068 102 0000 019992 (а.с. 12). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг. Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності , серія та номер: [NUMBER] , видане 28.04.2015 Реєстраційною службою ГУ юстиції м. Києва, що підтвержується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 10). Згідно з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до точки розподілу, свідчить про виконання послуг постачальником. При самовільному відключенні від центрального теплопостачання, споживач не звільняється від оплати центрального тепло постання в повному розмірі. Відповідач від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Жодного разу не звертався до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг. У пункті 3 Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 визначено, що розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення, будівлю. Судом встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] облаштовано вузол квартирного обліку теплової енергії та опломбовано квартирний теплолічильник Ultrameter № 96063051, що підтверджується актом від 17.11.2016 складеним ФОП [PERSON] в присутності представника ТОВ «Теплопостачсервіс» (а.с. 84). Частина 2 статті 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Пунктом 12 Правил визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Також відповідно до Типового договору № 5-а-30 від 14.08.2012 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеного з ТОВ «Ліко-житлосервіс», в квартирі за вказаною вище адресою встановлені індивідуальні засоби гарячої води, а саме: лічильники гарячого водопостачання Novator № 2213884 і № 2058343 (а.с. 85). Відповідно до п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Згідно з п. 30 Правил споживач зобов`язаний, у тому числі, оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.. Згідно з п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18). В силу положень ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Позивач стверджує, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати наданих комунальних послуг у сумі 24 295,93 грн. та підтверджує вказану заборгованість довідкою №5А-30Т від 05.11.2019 (а.с. 6). Так, заборгованість за послугу з централізованого опалення становить 16 772,96 грн, а послугу з гарячого водопостачання 7522,97 грн. Як вказав позивач, відповідачу, крім нарахувань опалення за індивідуальним лічильником, здійснювалось нарахування опалення місць загального користування у будинку (МЗК). Водночас, суд зазначає, що з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити відомості дійсних обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, та не вказано показники квартирного теплолічильника. На підставі наведеного, судом встановлено, що довідка №5А-30Т від 05.11.2019 року містить неповні відомості, що унеможливлює перевірку судом правомірності нарахування позивачем заборгованості за послугу з централізованого опалення. З огляду на викладене, відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з централізованого опалення у розмірі 16772,96 грн. Твердження відповідача, що при розрахунку заборгованості про нарахування за послугу гарячого водопостачання не враховано показники індивідуальних (внутрішньоквартирних) засобів обліку суд до уваги не бере, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили, що ці показники відповідач передавав позивачу кожного місяця. Також в матеріалах справи відсутні докази щодо непроживання відповідача за вищевказаною адресою. У зв`язку з цим, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості послугу з гарячого водопостачання в розмірі 7522,97 грн. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. 24 грудня 2019 року позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права за період з листопада 2016 року по жовтень 2019 року і оскільки станом на день звернення відповідачем житлово-комунальні послуги вже мали б бути сплачені за листопад 2019 року, суд вважає, що у застосуванні строків позовної давності слід відмовити. Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з неналежним виконанням нею своїх зобов`язань. Відповідно до розрахунку нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних № 5а-30/1 від 05.11.2019 року інфляційні втрати за послугу з постачання гарячої води становлять 1260,84 грн, 3% річних становлять 398,92 грн (а.с. 7) . Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням строку позовної давності суд частково задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині і стягує з відповідача суму інфляційних втрат за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 411,64 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 205,83 грн. Підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем по оплаті за житлово-комунальні послуги, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, застосувавши до позовних вимог строки позовної давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З огляду на висновки суду про часткове задоволення позову, а також відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності і потреби в наданні пояснень на подані документи та заперечень проти уточненої заяви, які не були процесуально необхідними для розгляду справи по суті, суд доходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу понесених судових витрат на правничу допомогу Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial