Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього 94 319,43 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 18.12.2017 року приблизно о 14:47 в м. Києві, по вул. Пирогівський шлях, 73, сталась ДТП за участі транспортного засобу ЗІЛ, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль позивача Мерседес, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», відповідно до полісу №АК/2219458 від 01.03.2017 року. Позивач вказує, що 21.12.2017 року він звернувся з письмовим повідомленням про настання ДТП до ПрАТ «Київський страховий дім», однак станом на дату подання позову відшкодування сплачено не було. Також вказує, що відповідно до інформації Міністерства юстиції України за кодом ЄДРПОУ страховик знаходиться в стані припинення. Також, позивач зазначає, що з метою визначення розміру збитку заподіяного транспортному засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , ним було замовлено та проведено оцінку завданої шкоди. Відповідно до звіту №527-Ф/18 від 18.12.2017 вартість завданого матеріального збитку становить 94 319,43 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, а тому суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах доказах. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача та надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за адресою проживання. В зв`язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання на підставі ст.280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.12.2017 року приблизно о 14:47 в м. Києві, по вул. Пирогівський шлях, 73, сталась ДТП за участі транспортного засобу ЗІЛ, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль позивача Мерседес, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року, у справі №752/315/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», відповідно до полісу №АК/2219458 від 01.03.2017 року. 21.12.2017 року позивач звернувся з письмовим повідомленням про настання ДТП та 02.03.2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Київський страховий дім», однак станом на дату подання позову відшкодування сплачено не було. Відповідно до даних по безкоштовному запиту із сайту Міністерства юстиції України за кодом ЄДРПОУ 25201716 страховик ПрАТ «Київський страховий дім» з 10.08.2018 року знаходиться в стані припинення. З метою визначення розміру збитку заподіяного транспортному засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , позивачем було замовлено та проведено оцінку завданої шкоди. Відповідно до звіту №527-Ф/18 від 18.12.2017 вартість завданого матеріального збитку транспортному засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , становить 94 319,43 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згдіно з ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Отже, позивач має право вимоги до винуватця ДТП - [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП у повному обсязі, яка складає 94 319,43 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved