Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У квітні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок позначений літерою «А», загальною площею 29, 1 кв. м., житловою площею 12, 5 кв. м., ганок, літню кухню позначену літерою «Б», сарай позначений літерою «В», погріб з шиєю позначений літерою «Г», убиральню позначену літерою «Д», огорожу позначену за номером 1, ворота з хвірткою позначені за номером 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 4. До дня смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробив заповітне розпорядження, яким заповів на його ім`я все майно, що належало йому на праві власності. Заповіт посвідчений 04.12.2006 року секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 124. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, господарських будівель і споруд. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , належав [PERSON] згідно із записом погосподарської книги № 2 Старостинецької сільської ради Погребищенської міської ради. Він, як спадкоємець за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, має право на успадкування майна, зазначеного в заповіті. Заява про прийняття спадщини до нотаріального органу ним була подана у передбачений законом строк (спадкова справа № 169/2020). Після його звернення до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом у частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на житловий будинок (свідоцтво про право власності) за життя [PERSON] в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» не був зареєстрований, а на померлих дані документи не реєструються. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 31). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а.с. 32). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно із відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виданому фізичною-особою підприємцем [PERSON] від 03.02.2022 року, вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період з 1988 по 1991 роки (а.с. 13-17). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 4 (а.с. 8). На день смерті він проживав один та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 21, 22). З матеріалів спадкової справи № 169/2020 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробив заповітне розпорядження, яким заповів на ім`я свого сина [PERSON] все майно, що буде належати по закону на день його смерті і на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений 04.12.2006 року секретарем Старостинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 124. Також із матеріалів спадкової справи № 169/2020 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до Погребищенської державної нотаріальної контори. З матеріалів спадкової справи № 169/2020 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , також вбачається, що крім позивача на обов`язкову частку у спадщині мала дружина спадкодавця [PERSON] , яка відмовилася від належної їй частки спадкового майна, подавши відповідну заяву до Погребищенської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які заяви про відкликання чи скасування означених заяв (а.с. 39-63). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , та які належали померлому, що підтверджується довідкою від 31.01.2022 року № 24-41 щодо записів з погосподарської книги № 2 2022 року Старостинецького старостинського округу, виданою Виконавчими комітетом Погребищенської міської ради (а.с. 20). Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю за життя та відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 12). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивача за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS] . Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивач бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved