Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів, відповідно до якого просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] з ј частки від його доходів, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно, до твердої грошової суми у розмірі 10\~000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час визначений судом розмір аліментів є недостатнім та не покриває витрати на її утримання, у зв`язку із чим просить суд збільшити розмір раніше присуджених аліментів та стягувати з відповідача щомісячно на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 10\~000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», до повноліття дитини. Від відповідача 13.07.2022 року надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти заявлених позивачкою вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення обгрунтовує наступним. Позивачкою не надано суду жодних належних доказів на підтвердження збільшення витрат на утримання дитини, враховуючи при цьому, що заняття з репетитором є додатковими витратами, в той час як аліменти - це кошти на утримання дитини з метою забезпечення її харчування, оплати одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих комунальних послуг тощо. Що стосується оплати навчання, гуртожитку, транспортних витрат, пов`язаних зі вступом дочки до вищого навчального закладу, то дана подія ще не відбувалася, на даний час дочка навчається у школі, є неповнолітньою, тому ці вимоги позивачки є передчасними. Що стосується посилань позивачки на покращення його матеріального стану після присудження аліментів, то відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 17.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 04.02.2016 року у справі про поділ майна подружжя ним було сплачено позивачці 58127,00 грн. за 1/2 автомобіля Volkswagen Caddy та 71992,50 грн. за сільськогосподарську техніку (трактор МТЗ-82, д/н [NUMBER] , трактор МТЗ-82, д/н [NUMBER] , та комбайн СК-5 "Нива", д/н [NUMBER] , що були предметом поділу спільного майна подружжя), в загальній сумі виплачено 130119,50 грн. Що стосується комбайну СК-5 "Нива", д/н [NUMBER] , 2015 року випуску, та двох причепів 2ПТС-4, д/н [NUMBER] , д/н [NUMBER] , 2015 року випуску, то вони не куплені, а самостійно складені ним, про що зазначено і технічних паспортах на дані транспортні засоби. Щодо придбання майстерні вартістю 77200,86 грн. та телятника, вартістю 40875,73 грн., то це майно було придбано за кошти від продажу автомобіля Volkswagen Caddy, розподіленого між сторонами за рішенням суду. Єдиний автомобіль, що є у власності відповідача, - автомобіль УАЗ, 1999 року випуску, який перебуває у майже непридатному технічному стані. Також відповідач зазначає, що посилання позивачки на діяльність його фермерсього господарства та покращення в звязку з цим матеріального становища теж не заслоговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами, а беручи до уваги цьогорічну посівну кампанію в умовах воєнного стану, значне здорожчання паливно-мастильних матеріалів, мінеральних добрив, посівного матеріалу, неможливість реалізації зібраного урожаю та низькі закупівельні ціни, неможливо спрогнозувати прибутковість діяльності фермерського господарства та взагалі його рентабельність в цих умовах. Відповідачем надано документальне підтвердження відсутності заборгованості по сплаті аліментів, які він перераховує щомісячно в розмірі 1812 грн. щомісячно, які вираховуються із його заробітної плати у розмірі 9000 грн. Позивачкою жодним чином не обгрунтовано збільшення розміру аліментів саме до 10000 грн. щомісячно, адже прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років починаючи з 01.07.2022 року становить 2744,00 грн., тобто, він сплачує аліменти в розмірі більшому, ніж 50% від прожиткового мінімуму, а середня заробітна плата по області становить 12311 грн. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Позивачкою надано відповідь на відзив, згідно з яким остання зазначає, що дочка сторін на час розгляду справи закінчила школу та здала документи на вступ до Східноєвропейського університету, навчання в якому є платним та потребує матеріальних витрат, як і проживання у гуртожитку та поїздки транспортом. Її ж матеріальний стан значно погіршився, оскільки вона втратила роботу та перебуває на обліку в центрі зайнятості. Грошові кошти, отримані нею від відповідача після поділу майна позивачка витратила на придбання іншого будинку та його облаштування, тому її матеріальний стан значно погіршився після розірвання шлюбу з відповідачем. Посилання позивача на нерентабельність його фермерського господарства позивачка теж вважає неспроможними, а тому просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в матеріалах заяви, та прохали їх задовольнити при цьому, позивчка додала, що із серпня 2022 року вона перебуває на обліку у Центрі зайнятості, договір із Вищим навчальним закладом на даний час не укладено. Представниця відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно до рішення Чигиринського районного суду від 28.04.2015 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі однієї чверті від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Як передбачено ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.,ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як зазначалося вище, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у справі № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачкою на підтвердження доводів позовоної заяви надано розрахунки заборгованості по аліментах, виконані Чигиринським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де згідно з останнім розрахунком № 98879, датованим 27.08.2020 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 27.08.2020 року становить 706 грн. (а.с. 11-22). А згідно з наданими відповідачем у матеріалах відзиву звітами Фермерського господарства "СІМ.", власником якого він є, та копіями квитанцій про перерахування аліментів станом на червень 2022 року відповідачем сплачено аліменти на утримання дочки. Інших даних щодо заборгованості відповідача по аліментах перед позивачкою станом на час розгляду судом позову не надано. Посилання позивачки на те, що відповідач сплачував аліменти із затримками у кілька місяців, не є законною підставою для їх збільшення. При цьому, суд констатує, що наявність заборгованості по аліментах також не є законною підставою для їх зміни в частині зменшення чи збільшення. Окрім цього, позивачкою на підтвердження майнового стану відповідча надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 246756798 від 03.03.2021 року про оренду ним до 30.11.2030 року земельної ділянки загальною площею 7,002 га сільськогосподарського призначення під майновим комплексом господарських споруд (телятник) площею 824,6 кв.м., який, в свою чергу, перебуває у власності відповідача, про належні відповідачу телятник площею 815,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,3000 га, про нежитлову будівлю-майстерню, площею 349,9 кв.м., розташовану на земельній ділянці площею 0,1000 га, про земельну ділянку площею 0,2069 га для ведення особистого селянського господарства, про земельну ділянку площею 1,5658 га для ведення особистого селянського господарства, про земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, про земельну ділянку площею 0,2544 га для ведення особистого селянського господарства, розташований на ній телятник площею 903,2 кв.м., про житловий будинок площею 116,6 кв.м. у с. Боровиця Черкаського району, про житловий будинок площею 89,3 кв.м. та присадибну земельну ділянку, на якій він розміщений площею 0,2473 га у с. Топилівка Черкаського району (а.с. 28-32). Зазначені в Інформаційній довідці відомості щодо об'єктів нерухомого майна свідчать, зокрема, про здійснення відповідачем господарської діяльності у сфері сільського господарства. Окрім того, позивачкою надано відомості про наявність у власності відповідача транспортних засобів, з яких випливає, що значна частина транспортних засобів (10 одиниць) зареєстрована за відповідачем починаючи з 2010 року по 2015 роки, тобто, ще до початку стягнення з нього аліментів за рішенням суду від 28.04.2015 року в частці від доходу (а.с. 34), а з відповіді на запит № 97850390 від 03.03.2021 року випливає, що за [PERSON] зареєстровано лише один транспортний засіб - автомобіль марки УАЗ, 1999 року випуску (а.с. 27), що не заперечує і відповідач у своєму відзиві. В той же час, як випливає з даних рішення Апеляційного суду Черкаської області від 04.02.2016 року у справі про поділ майна подружжя з відповідача стягнуто на користь позивачки 58127,00 грн. за 1/2 автомобіля Volkswagen Caddy та 71992,50 грн. за сільськогосподарську техніку, а трактор МТЗ-82, д/н [NUMBER] , трактор МТЗ-82, д/н [NUMBER] , та комбайн СК-5 "Нива", д/н [NUMBER] визнано особистою приватною власністю відповідача як такі, що набуті на підставі договорів дарування. Вище зазначені кошти перераховані позивачці згідно з наданими відповідачем копіями квитанцій (58127,00 грн. - 16.12.2015 року на рахунок позивачки, 79329,62 грн. - 07.04.2017 року на рахунок Чигиринського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області). Надана відповідачем копія свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 12.08.2015 року свідчить про те, що комбайн СК-5 "Нива", д/н [NUMBER] , 2015 року випуску, дійсно самостійно складений, а не придбаний відповідачем, що узгоджується з його поясненнями у відзиві. Щодо придбання відповідачем 15.09.2020 року майстерні вартістю 77200,86 грн. та телятника, вартістю 40875,73 грн. за кошти від продажу автомобіля Volkswagen Caddy, розподіленого між сторонами за рішенням суду, то суд не бере до уваги вказані договори купівлі-продажу, оскільки дану інформацію неможливо ні підтвердити, ні спростувати, враховуючи, що рішення про поділ майна подружжя було ухвалене в 2015 році, а договори купівлі-продажу майна укладено відповідачем лише в 2020 році. Разом з тим, позивачкою не надано документального підтвердження дійсних доходів відповідача, зокрема відомостей з державної фіскальної служби, які б в розумінні ст. 192 СК України свідчили про значні зміни в матеріальному стані відповідача після початку стягнення з нього аліментів 28.04.2015 року. При цьому жодних клопотань про витребування чи про забезпечененя доказів у зв'язку з неможливістю їх отримання від позивачки разом з позовною заявою не надходило. А її посилання на те, що вона витрачала отримані від відповідача після поділу їх майна кошти на придбання будинку та його ремонт, а також їх судові процеси щодо оспорювання спадщини та акт від 2019 року на підставі якого складено припис та накладено адмінстягнення, не стосуються даного предмету позову, а тому не можуть бути взяті до уваги судом. Таким чином, суд, з`ясовуючи обставини справи, не приймає до уваги доводи позивачки про значне покращення матеріального стану відповідача та його високі доходи внаслідок ведення фермерського господарства, оскільки вони базуються на припущеннях, не підтверджені належним чином документально, а відповідач це категорично заперечує. Суд також погоджується з твердженнями відповідача про те, що дочка сторін на даний час є неповнолітньою і лише закінчила навчання у школі, в той час, коли позивачка вказує на витрати на навчання у вищому навчальному закладі, плату за гуртожиток, транспортні витрати тощо. Тобто, позивачка вказує на витрати, які не підтверджені документально. Надана позивачкою до суду після подачі позову копія квитанції про оплату 18.08.2022 року за навчання дочки 17500 гривень не підтверджена договором про надання освітньої послуги із зазначенням вартості навчання в університеті, оскільки як підтвердила у судовому засіданні сама позивачка, договір на даний час з Вищим навачальним закладом не укладено, а тому суд не може віднести цю кватанцію як підставу для задоволення позову. Також позивачкою не надано доказів на підтвердження факту оплати проживання дочки сторін у гуртожитку. Крім того, посилання у судовому засіданні позивачки на те, що вона із серпня 2022 року перебуває на обліку у Центрі зайнятості, та те, що у неї погіршилось здоров`я чи сімейне становище ніяким належними та допустимими доказами також не підтверджено. Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Посилання позивачки на рахунок того, що у відповідача покращилось матеріальне становище на підставі підвищення зйого аробітної плати, не є підставою для задоволення даного позову, оскільки, як всттновлено судом, і даний факт жодною зі сторін не оспорюється, аліменти на даний час стягуються у розмірі 1/4 частки від його доходів з підвищеної вже заробітної плати (а.с.74-77). Щодо віднесення, на думку позивачки, успадковане відповідачем майно, як підставу покращення останнього матеріального стану, то згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року (справа № 682/1277/20), успадковане та отримане в дар майно не є доходом, який ураховується при визначення розміру аліментів. Суд констатує, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітньої дочки. Виходячи з цього, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, вважає, що позовні вимоги щодо зміни розміру аліментів та способу їх стягнення з відповідача в частині їх збільшення та стягнення у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягають, при цьому судом враховується відсутність належних доказів як погіршення матеріального становища позивачки чи стану її здоров`я після стягнення на її користь вказаних аліментів, так і змін в її сімейному стані, оскільки той факт, що остання згідно даних трудової книжки не працевлаштована, не звільняє її від обов`язку нарівні з відповідачем утримувати їх спільну дочку. Оскільки, у позові відмовлено, прохання позивачки про стягнення з відповіача судових витрат у виді витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню, а судовий збір віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed