Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій, з урахуванням поданих уточнень, просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 18 грудня 2005 року по 30 травня 2020 року [PERSON] та [PERSON] ; надати [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Позовна заява обґрунтована наступним. З травня 2000 року [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання вони мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, мали спільний бізнес. Позивач сплачував комунальні платежі та робив власними силами ремонт у квартирі за місцем їхнього проживання. З 2013 року, у зв`язку з хворобою [PERSON] він фактично виконував її посадові обов`язки фінансового директора ТОВ «Укртехнологія», яке було засноване 03.02.2000 позивачем, [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, допомагав матеріально та морально, піклувався про матір [PERSON] , брав участь у вихованні її сина. У лютому 2017 року надав частину коштів на внесення застави в загальному розмірі 240 000,00 грн. за її сина [PERSON] у кримінальному провадженні. [INFO] після тяжкої хвороби [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина. 15.09.2020 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Ващенка В.В., який повідомив, що спадкоємцями першої черги являються син покійної [PERSON] та мати [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачеві необхідно для прийняття спадщини та визначення спільного майна подружжя. З 2013 року у [PERSON] діагностували ряд хронічних захворювань: хронічний вірусний гепатит «В» та «С» з переходом в цироз печінки, транзиторний асцит, кровотеча з варикозно-розширених вен стравоходу, синдром портальної гіпертензії, хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, незріла катаракта лівого ока, вікова макулодистрофія, суха форма обох очей, артифакія правого ока. З 24.09.2013 їй була встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням. Майже кожного року вона проходила госпіталізацію. У зв`язку з її станом через тяжку хворобу позивач робив їй уколи, привозив її до лікарні та забирав додому після виписки, здійснював її догляд в лікарні, кожного дня відвідував, приносив їжу, міняв памперси, виводив на прогулянки, ходив в магазин за продуктами та в аптеку за ліками. За весь період хвороби, а ні син [PERSON] , а ні її мати [PERSON] не здійснювали догляд за [PERSON] . Усі обов`язки по догляду, забезпеченню та підтриманню бізнесу були покладені на позивача. Також позивач організував поховання померлої та поминки. При обговоренні питання спадкування позивачем майна [PERSON] в одній черзі відповідачі категорично відмовилися. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 16.10.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. 18.11.2020 до суду відповідачем [PERSON] поданий відзив на позовну заяву, вимоги якої відповідач не визнає та заперечує щодо її задоволення. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично тривалий час проживає в селі Бієвці Київської області, у приватному будинку. Періодичне проживання у квартирі, що належала на праві власності [PERSON] не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Дійсно у 2000 році було створено ТОВ «Укртехнологія», засновниками якого у рівних частках являлися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був братом померлої [PERSON] , яка являлася фінансовим директором товариства. Керівником був призначений [PERSON] , якого запросили бути одним із засновників. [PERSON] звільнилася з ТОВ «Укртехнологія» у грудні 2016 за власним бажанням. З 2001 року вона здійснювала самостійну підприємницьку діяльність, завжди самостійно вела свої фінансові справи, не була пов`язана спільним бюджетом з [PERSON] . Позивач витрачав отримані ним кошти на ремонт свого будинку в селі Бієвці, утримання своїх дітей від попередніх шлюб, онуків, на свої власні потреби. Вважає, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкування свят, пересилення коштів на рахунки один одного, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Додана до позовної заяви копія медичної картки [PERSON] не свідчить про її безпорадний стан. [PERSON] завжди сама самостійно могла і забезпечувала належні умови свого проживання, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала квартиру, підтримувала належний зовнішній вигляд, відвідувала салони краси, літала літаками на обстеження та лікування, на відпочинок в інші країни. У останній виписці з лікарні від 28. 01.2020 лікарем зазначено: динаміка лікування позитивна, виписана в задовільному стані, рекомендовано нагляд сімейного лікаря. [PERSON] , починаючи з 2012 року проходила обстеження та лікування в Германії, і навіть в Україні продовжувала приймати прописані там ліки. Організацію всіх обстежень, проживання, лікування, відпочинку за кордоном, а також в Україні, забезпечувала її племінниця [PERSON] , яка проживає в Швейцарії. [PERSON] , маючи доступ до квартири [PERSON] , самовільно забрав всі ключі, документи на майно, медичну документацію та банківські картки померлої після її смерті. Смерть доньки стала несподіванкою для всіх, її мати [PERSON] тяжко переживала з даного приводу, тому з нею постійно перебував брат покійної [PERSON] , саме тому і було вирішено доручити [PERSON] організувати поховання. Але місце для поховання оплачено [PERSON] . Мармуровий хрест на могилу замовлено також братом покійної. [PERSON] здійснював деякі платежі за рахунок коштів, що залишилися на особистій банківській картці покійної. Також він без дозволу користувався карткою [PERSON] , яка також знаходилася у квартирі, яку добровільно він повернути відмовився. Відповідач вважає, що [PERSON] ніколи не був цивільним чоловіком [PERSON] , він завжди вів вільний спосіб життя, мав романтичні стосунки з іншими жінками, тому просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 19.11.2020 заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ващенку Віталію Володимировичу видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2020 задоволені клопотання сторін про витребування доказів. 04.01.2021 до суду відповідачем [PERSON] поданий відзив на позовну заяву, в якому він позов [PERSON] не визнає, його доводи заперечує в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. [PERSON] завжди жив своїм життям, як він вважав - вів здоровий спосіб життя, піднімався рано, коли ще всі спали, йшов займався спортом, бігав зранку, потім йшов по своїм справам, про які ні відповідач ні покійна мати не знали, купував собі окремо «здорові» продукти харчування, готував також собі окремо «здорову» їжу. Мама відповідача готувала для себе та сина окремо, тим більше що вона часто була на своїй дієті, відповідно до стану її здоров`я. Спілкувався відповідач з мамою завжди окремо, з [PERSON] ніколи не міг знайти спільної мови, тому майже ніколи не спілкувався. [PERSON] періодично на тривалий час їздив і проживав у себе в селі в Київській області, де самостійно будував собі будинок і проводив там весняний, літній, осінній періоди, зрідка появляючись в Києві. На зиму він повертався в Київ і [PERSON] по доброті своїй його пускала жити в квартиру, жалкуючи його. Його кімната, де він проживав та зберігалися його речі, замикалася на ключ. Коли він від`їжджав в село чи по справам, він завжди замикав свою кімнату. Стверджував, що ніякого спільного побуту, тим більше спільного бюджету і спільного господарства з [PERSON] у [PERSON] ніколи не було. [PERSON] , була самодостатньою жінкою, завжди мала свої кошти, заробляла їх достатньо, в т.ч. як ФОП, крім цього здавала в найм свої квартири, офіс, отримуючи за це також кошти і сплачуючи податки. Інколи [PERSON] просто виконуючи доручення [PERSON] , відвозив ліки чи продукти для [PERSON] . Відповідач [PERSON] сприймав як бізнес-партнера мами, її водія, виконавчого директора або щось подібне. На відпочинок відповідач їздив завжди лише з мамою, бабусею і родичами мами. [PERSON] за весь період знайомства був з ними на відпочинку лише один раз в Карпатах, і то коли мама не могла сама їхати за кермом авто і попросила його. [PERSON] і мама спільного господарства ніколи не вели. Відповідачу не відомо про існування спільного бюджету, за все завжди платила мама зі своєї карточки. Вона оплачувала навчання відповідача і в школі, і в інституті, оплачувала всі його зайняття (гуртки). Жодної речі яку було придбано за спільні кошти та в інтересах нашої сімї [PERSON] . Ніякого «безпорадного стану» у померлої не було. Вона завжди була взмозі себе доглядати. Уколи їй робив відповідач, так як маю медичну освіту. Єдине, що [PERSON] міг допомагати, це те що на маминій машині відвезти її в лікарню, а потім після виписки забрати додому. Щодо зазначеного у позовній заяві майна, то [PERSON] немає ніякого відношення до його купівлі. Після смерті [PERSON] . [PERSON] запропонував свою допомогу в організації її поховання, саме тому і документи оформлені на його ім`я. Відповідач вважає, що після смерті мами [PERSON] намагається незаконно, безпідставно заволодіти чужими коштами та майном. Також 04.01.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] 22.01.2021 позивачем, в порядку ст. 49 ЦПК України, подано позовну заяву, в якій змінено предмет позову та відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2021 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Також, протокольною ухвалою суду від 17.02.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2021 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої відповідачки [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2022 відновлено провадження у справі, сторону відповідача [PERSON] замінено її правонаступниками - [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач скористався фактом можливості присутності в квартирі сестри відповідача [PERSON] після її смерті, викрав всі документи, фотографії та заявив позов до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Так як дійсно він довгий час був її особистим водієм та кур`єром, то він був обізнаний про багато фактів з життя сім`ї. Але [PERSON] ніколи не був членом їхньої сім`ї, він не був чоловіком його сестри, і вони не вели спільне господарство і не приймали участь у спільних витратах. [PERSON] не був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та проживав в ній періодично, був лише наймачем однієї з кімнат в квартирі. Кімната, де проживав [PERSON] завжди замикалася на ключ. Коли [PERSON] від`їжджав в село чи по справам, він завжди замикав свою кімнату. В інших двох кімнатах проживала сім`я [PERSON] : вона разом зі своїм сином - [PERSON] . Протягом останніх п`яти років [PERSON] кожну весну та літо проводив на будівельному майданчику у себе в будинку в селі Бієвці. Пояснював, що закінчить ремонт в будинку і остаточно туди перебереться. Його не пов`язували взаємні обов`язки перед сім`єю [PERSON] , тому він спокійно розпоряджався своїм часом та самостійно обирав періоди коли буде добудовувати власний будинок. [PERSON] ніколи не прибирала в кімнаті [PERSON] , це він робив самостійно, так як і він не прибирав в кімнатах, де жила сім`я [PERSON] . Вона ніколи не прала і не прасувала речі [PERSON] , як і навпаки. В її сім`ї був свій уклад, який обертався навколо інтересів її сина [PERSON] . [PERSON] доглядала за сином, зранку його збирала до школи, готувала йому, прала і прасувала його речі. Коли вона не встигала, то допомагала бабуся - [PERSON] . Всі продукти харчування [PERSON] купувала за власний рахунок і розплачувалася власною карточкою. [PERSON] не надав суду доказів придбання продуктів харчування для сім`ї. [PERSON] розказував, що він великий майстер в меблевій справі, але немає коштів розпочати свій бізнес. [PERSON] умовила вкласти кошти в меблевий бізнес. Так, 03.02.2000 року було створене ТОВ «Укртехнологія». [PERSON] погодився бути директором товариства при умові, що в нього також буде частка в корпоративних правах. Тому засновниками виступили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Частки у статутному фонді були рівними. Головним бухгалтером ТОВ «Укртехнологія» була [PERSON] , так як вона виступала гарантом контролю фінансовий операцій, однак 30.12.2016 вона звільнилася з посади за власним бажанням. Останнім часом підприємство не вело ніякої роботи, тому [PERSON] працював і як водій, і як довірена особа [PERSON] . Було зручно, що він поруч, та виконував за заробітну плату любу доручену йому роботу: як водія і кур`єра. З 2001 року [PERSON] здійснювала самостійну підприємницьку діяльність як ФОП. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням відбулася 12.07.2019. [PERSON] самостійно вела свою господарську діяльність, яка не була пов`язана з діяльністю [PERSON] . Вона мала власну нерухомість, яку здавала в оренду, отримуючи за це кошти, у тому числі і на власний банківський рахунок. В матеріалах справи відсутні письмові докази наявності спільного бюджету. [PERSON] багато разів виїзджала за кордон, при цьому [PERSON] з нею не їздив, навіть про це не знав та не згадує. [PERSON] міг бути на відпочинку в Україні, коли сім`я [PERSON] подорожувала власним транспортом і [PERSON] був за кермом. [PERSON] дійсно мала захворювання і тривалий час лікувалася. Вона щорічно, починаючи з 2012, їздила на лікування за кордон до Німеччини. Фінансування поїздок та витрат на лікування здійснювала племінниця - [PERSON] . [PERSON] не ніс жодних витрати на лікування [PERSON] . Сестра ніколи не була в безпорадному стані. Вона багато подорожувала, займалася спортом, сама доглядала за сином та мамою. Після останнього стаціонарного лікування з 24.01.2020 по 28.01.2020 [PERSON] була виписана у задовільному стані під нагляд сімейного лікаря. За три місяці до смерті самостійно виїжджала на лікування за кордон. [PERSON] самостійно себе обслуговувала, ходила до магазину, ходила в кафе. На початку 2020 року придбала собі абонемент в басейн, який відвідувала. Щодо поховання сестри, то відповідач особисто попросив [PERSON] організувати поховання, саме тому всі документи були виписані на нього. Місце для поховання (участок землі) оплатив особисто відповідач. [PERSON] зняв готівку з пенсійної картки [PERSON] в розмірі 8 000,00 грн., які у подальшому витратив на встановлення хреста на могилі [PERSON] . Таким чином матеріали справи не містять доказів неможливості [PERSON] самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем спадкодавцю допомоги. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бірюкова О.М. в судовому засідання не заперечувала факту проживання [PERSON] в одній квартирі з [PERSON] , однак зазначила, що це не означає спільного проживання як подружжя. [PERSON] був лише наймачем однієї з кімнати в квартирі [ADDRESS] , та проживав там періодично. [PERSON] та [PERSON] спільний побут не вели. [PERSON] не надав суду доказів придбання продуктів харчування для сім`ї. В матеріалах справи відсутні письмові докази наявності спільного бюджету. [PERSON] жодного разу не приймав участі у витратах на утримання житла. [PERSON] не приймав участі у вихованні сина [PERSON] . Натомість у [PERSON] від трьох різних дружин є троє дітей, він самостійно їх утримував і про його відносини з його дітьми нічого не відомо. [PERSON] безпідставно стверджує що надав частину коштів на внесення застави, як гарантії процесуальної поведінки [PERSON] в розмірі 240 000,00 грн. (кримінальне провадження 12015110230001221 від 21.10.2015 року), оскільки не підтверджено жодними доказами. [PERSON] ніколи не перебувала у безпорадному стані та не потребувала постійного стороннього догляду та допомоги. Суд, вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідачів та їх представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В п. 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні родині. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, тобто між ними склалися та існують усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9 том 1). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенком В.В. була заведена спадкова справа №11/2020 (а. с. 102 - 151 том 2). З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 15.07.2020 звернулася мати покійної - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] та [INFO] син покійної - [PERSON] . 30.11.2020 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. із заявою про відкликання його заяви про прийняття спадщини, відмову від належної йому частки спадкового майна на користь [PERSON] . Також судом установлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.03.1991, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2005 розірвано (а. с. 86 том 2). З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] стверджував про те, що він постійно проживав однією сім`єю із [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на наявні в справі докази та покази свідків. Так, допитані в судовому засіданні свідки дали наступні пояснення. Свідок [PERSON] надала покази про те, що вона знайома з [PERSON] більше 20 років, вони є сусідами по дому. [PERSON] допомагав [PERSON] у всьому. [PERSON] без [PERSON] не бачила. Вважала їх гарною сім`єю. [PERSON] ніколи не жалілася на здоров`я, слідкувала за цим. За останні два роки була у них в квартирі два рази. Свідок [PERSON] пояснила, що вона разом з [PERSON] працювала. Після звільнення вони залишилися друзями, часто спілкувалися, ходили разом за покупками, разом з [PERSON] та [PERSON] їздили відпочивати. [PERSON] був уважний до [PERSON] . Коли приходила до них додому, вони завжди були разом. Свідок [PERSON] показала, що вона часто з ранку бачила [PERSON] , який повертався із зарядки сам і саме з ним вона і розмовляла. Інформацію про стан здоров`я [PERSON] знає зі слів [PERSON] , так як [PERSON] ніколи не жалілася. Також бачила [PERSON] з сумками, коли вони з [PERSON] поверталися додому, або коли він йшов до [PERSON] . В квартирі ніколи не була. Свідок [PERSON] показала, що вона знає [PERSON] з 1978 року. [PERSON] з`явився в житті [PERSON] щоб допомогти з ремонтом у квартирі. Сина виховувала виключно сама [PERSON] та її мама [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] були напружені стосунки. [PERSON] часто сама приїзжала в гості на власному авто. Коли [PERSON] бажала випити вина, то [PERSON] привозив її на машині, залишав в гостях, та їхав по своїм справам, а ввечері забирав, як водій. [PERSON] не сприймали як члена сім`ї, про нього ніколи не говорили. Сімя [PERSON] допомагала фінансово [PERSON] на лікування за кордоном. [PERSON] повідомила, що [PERSON] говорила їй що у неї свій бюджет, а у [PERSON] - свій. [PERSON] використовував власні кошти виключно на себе, своїх дітей та для будівництва свого будинку в селі. Гроші на заставу для сина збирали всі разом, в тому числі допомогу надала і її дочка [PERSON] . Повідомила також, що у [PERSON] ніколи не було безпорадного стану, вона сама літала на літаку за кордон на лікування, ходила по магазинам та в кафе, прибиралася у мами - [PERSON] . В 2019 році [PERSON] ходила до спортклубу та вела спортивний спосіб життя. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що він являється братом [PERSON] . Підтвердив, що [PERSON] жив в квартирі [PERSON] , але в окремій кімнаті, він був для її сестри, як людина, яка в усьому їй допомагала, як робітник. [PERSON] часто лікувалася за кордоном, також періодично проходила лікування і в Україні. Після її смерті на його прохання [PERSON] займався організацією її поховання, так як він сам був поруч з матір`ю. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає позивача та померлу [PERSON] з 2003 року, проживає в сусідньому будинку. Завжди бачив їх разом в магазинах. Зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] давав гроші для сплати застави за [PERSON] . Також зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] часто хворіла. Останній раз бачив її за кілька місяців до смерті, вона була в змозі ходити. Аналізуючи вказані покази свідків, суд дійшов висновку, що вони жодним чином не підтверджують факт ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків як подружжя між позивачем та [PERSON] , а лише підтверджують факт проживання [PERSON] в квартирі, яка належала померлій. Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) зазначив, що показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Надану позивачем довідку ОСББ «Ювілейне» № 18 від 28.07.2020 про проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , суд оцінює критично, оскільки в ній нічого не зазначено про проживання в квартирі сина [PERSON] - [PERSON] , в той час як сторони посилаличь цю обставину. З наданої банком роздруківки щодо здійснених [PERSON] платежів за послуги з утримання будинку та за надані комунальні послуги, вбачається, що вони були здійснені вже після смерті [PERSON] (а. с. 74 - 76 том 2). Що стосується письмових доказів, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про створення та реєстрацію ТОВ «Укртехнологія», копію свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, копію договору про надання ритуальних послуг від 01.06.2020 року, копію акту № 51/20 приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання ритуальних послуг, копію товарного чеку № 51/20, та копію договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 01.06.2020. Проте надані докази суд до уваги не приймає, оскільки вони не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства між позивачем та померлою [PERSON] . З наданих позивачем копій фотокарток на яких зафіксовані сторони, не можливо встановити період за який вони були здійснені та які події на них засвідчені. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Підсумовуючи вищевстановлене, суд вважає, що жодних належних доказів, які б свідчили про наявність спільного бюджету, спільних витрат, придбання спільного майно, наявність прав та обов`язків, притаманних подружжю, матеріали справи не містять, а наявність разового спільного відпочинку сторін, спільна присутність на кількох фотокартках, кілька пересилання якихось грошових коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між [PERSON] та померлою [PERSON] склались та мали місце, протягом зазначеного у позові періоду, а саме з грудня 2005 року по травень 2020 року, усталені відносини, які притаманні подружжю, а тому позовна вимога про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу не підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , тому він являється неналежним відповідачем у даній справі. Щодо позовних вимог про надання позивачеві права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті померлої [PERSON] . Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частина 2 ст. 1259 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначає Верховний Суд в своїй постанові від 24.06.2020 у справі №127/9778/17, безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічними процесами чи бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). КЦС ВС вказав, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Відповідно до наявних в матеріалах справи медичних документів судом встановлено, що [PERSON] хворіла, та з них можливо встановити періодичність хвороби: 29.05.2012 року - консультативне заключення гепатолгічного центру Клінічної лікарні №15. Рекомендовано дотримання режиму праці, відпочинку, дієта № 5. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 7954 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 21.05.2014 по 12.06.2014. 10.06.2015 року направлення на госпіталізацію № 140 в МКЛ № 1 Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 9908 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 17.07.2016 по 28.07.2016. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 12996 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 21.09.2016 по 29.09.2016. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 6115 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 16.04.2018 по 23.04.2018. Виписана у задовільному стані для подальшого лікування під наглядом гастроентеролога. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 9372 «Центр мікрохірургії ока» свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 12.11.2018 по 13.11.2018. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 9861 «Центр мікрохірургії ока» свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 21.11.2018 по 23.11.2018. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 15587 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 16.08.2019 по 22.08.2019. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 17343 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 06.09.2019 по 12.09.2019. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 804 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 13.01.2020 по 20.01.2020. Виписується з поліпшенням. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1369 свідчить що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 24.01.2020 по 28.01.2020. Виписана у задовільному стані. Рекомендовано нагляд сімейного лікаря. Крім того, з наданих до суду доказів вбачається, що [PERSON] мала абонемент у спортивному клубі та відвідувала його, що підтверджується листом Фітнес клубу «Спорт Лайф». Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується наявність у неї безпорадного стану, що є однією з обов`язкових умов для зміни черговості на спадкування. Також, однією з обов`язкових умов для зміни черговості на спадкування є факт матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та здійснення опіки над спадкодавцем. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] була матеріально забезпеченою. Після її смерті залишилися нерухоме майно та кошти в значному розмірі. З наведеного слідує, що позивачем не доведено сукупності всіх юридичних фактів (матеріального забезпечення спадкодавця, здійснення над ним опіки, тривалість наявності безпорадного стану), встановлення яких усудовому порядку є обов`язковим та які дають право на зміну черговості одержання права на спадкування, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Зважаючи на викладені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому підлягають скасуванню застосовані судом заходи забезпечення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню судові витрати понесені позивачами.

Outcome: dismissed