Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 25.01.2006року по 13.05.2019рокувін працював водієм автотранспортного засобу (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги) виїзної бригади екстреної медичної допомоги (наказ № 11/л-5 від 27.01.2006р.) підстанції №1 в ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області», нині правонаступник - Комунальне некомерційне підприємство "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради" (ЄДРПОУ 38540447) (далі - Центр). Наказом № 379/л від 22.12.2016рокуголовного лікаря Центру [PERSON] він (позивач) був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за порушення трудової дисципліни за п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить запис в трудовій книжці від 22.12.2016р. №20. 06 травня 2019 року рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда по справі № 405/6971/16-ц за позовом [PERSON] до ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» поновлено [PERSON] на раніше займану посаду водія автотранспортного засобу (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги) виїзної бригади екстреної медичної допомоги підстанції №1 ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області» 1-го класу, стягнено на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.12.2016року у розмірі 72 192,33 грн., стягнено моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1102,40 грн. Наказом в.о. головного лікаря Центру № 157/л від 07.05.2019року на виконання рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда по справі № 405/6971/16-ц від 06.05.2019р. його (позивача) було поновлено на роботу за раніше займаною посадою з 22 грудня 2016 року, про що свідчить запис в трудовій книжці від 22.12.2016р. № 28. Наказом в.о. головного лікаря Центру № 165/л від 13.05.2019р. його (позивача) звільнено за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, якщо власник абоуповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, про що свідчить запис в трудовій книжці від 13.05.2019р. № 29. Згідно з листом ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області» від 11.09.2019р. № 763 на момент звільнення 13.05.2019р. йому (позивачу)нарахована заробітна плата за травень 2019р. - 368,20грн., вихідна допомога при звільненні - 15 372,00 грн., компенсація за проходження медичного огляду в травні 2019р. - 245,46грн., компенсація за 2 дні невикористаної відпустки - 392,70грн., при цьому компенсація за дні невикористаної відпустки за період вимушеного прогулу з 22.12.2016р. по 07.05.2019р. в кількості 57 днів на момент звільнення (позивачу) не була нарахована та виплачена. Управлінням Держпраці у Кіровоградській області в вересні 2019р. проведено перевірку за його скаргою від 15.05.2019р. щодо порушення законодавства про працю в ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області». Згідно відповіді Управління Держпраці у Кіровоградській області від 02.10.2019р. № П/416-02.1/15-09 у разі оплати вимушеного прогулу в повному обсязі має бути донарахована також і компенсація за невикористану відпустку. Зазначив, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.01.2021р. залучено КНП "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради" (ЄДРПОУ 38540447) як правонаступника відповідача - Територіального медичного об`єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" (ЄДРПОУ 38540447) у справі № 405/6971/16-ц за його (позивача) позовом до Територіального медичного об`єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. На теперішній час рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.05.2019р. по справі № 405/6971/16-ц в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.12.2016року виконано, а відтак, час оплаченого вимушеного прогулу зараховується до стажу роботи, який в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП, ст. 9 Закону України «Про відпустки» дає право на щорічну основну відпустку та повинна бути виплачена компенсація за всі невикористані дні щорічних відпусток згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки». Вказав, що на його письмову вимогу від 02.04.2021р. про нарахування та виплату компенсації невикористаних днів щорічної відпустки за період з 23.12.2016р. - по 13.05.2019р. (період вимушеного прогулу) згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки» КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» було відмовлено (лист від 09.04.2021р. вих. № 342). 30 червня 2021 року у зв`язку з поданням ним скарги до Державної служби України з питань праці про порушення трудового законодавства в частині невиплати працівнику при звільненні всіх належних сум, на його картковий рахунок в АТ КБ«ПриватБанк» надійшли кошти в розмірі 6 982,25 грн. від КНП «ЦЕМД та МК у Кіровоградській області КОР» з зазначенням призначення платежу: «заробітна плата». Листом КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» від 09.07.2021р. № 721 наданий розрахунок розміру компенсації за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу за період з 23.12.2016р. по 07.05.2019р. - в кількості 57 календарних днів, в якому до розрахунку враховано заробітну плату за останні 28 місяців, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки - травень 2019року, та є порушенням п.2 ч.II вказаного Порядку 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, оскількивідповідно до п.2 ч.ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, а не за 28 місяців, як у розрахунку; виплата компенсації за невикористані відпустки відбулась 30 червня 2021 року, а не в травні 2019 року, як у розрахунку. Відповідно до розрахунку належних до виплати сум при звільненні 13.05.2019р. (лист від 11.09.2019р. вих. № 763) розмір середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки за один день становить 196,35 гривень.При звільненні йому (позивачу) 13.05.2019р. була нарахована та виплачена компенсація за невикористані 2 календарних дні відпустки в розмірі 392,70 гривень (2*196,35), замість належних 59 календарних дні в розмірі 11 584,65 гривень (59*196,35). З належного розміру компенсації за невикористані 59 днів відпустки, яка складає 11 584,65 грн. відповідачем виплачено:15.05.2019р. - 392,70 грн. за вирахуванням ПДФО та військового збору відповідно;30.06.2021р. - 8 673,60 грн. за вирахуванням ПДФО та військового збору відповідно. Отже, залишок недонарахованої та невиплаченої відповідачем компенсації за невикористані відпустки на його (позивача) користь складає 2 518,35 грн.=11 584,65 грн. - 392,70 грн. -8 673,60 грн., та підлягає стягненню. Також зазначив, що відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунку належних позивачу [PERSON] до виплати сум при звільненні 13.05.2019р. (лист від 11.09.2019р. вих. № 763) розмір середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки за один день становить 196,35 грн. Міністерство соціальної політики України своїм листом від 08.08.2018 р. № 78/0/206-18 та листом від 29.07.2019р. № 1133/0/206-19 на 2020 рік відповідно встановило порядок розрахунку норми тривалості робочого часу (кількості робочих днів) на підприємстві у 2019-2020роках з дотриманням вимог статей 50-53, 67 і 73 КЗпП за календарем п`ятиденного робочого тижня. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України своїм листом від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на2021рік» встановило порядок розрахунку норми тривалості робочого часу (кількості робочих днів) на підприємстві у 2021 році з дотриманням вимог статей 50-53, 67 і 73 КЗпП за календарем п`ятиденного робочого тижня. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 13.05.2019р. (день звільнення позивача) по 30.06.2021р. (день остаточного розрахунку належних сум при звільненні) складає 533 робочих дні, а від так, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 13.05.2019р. по 30.06.2021р. складає 104 654,55 грн. = 533 робочих дні*196,35 грн. середньоденного заробітку, та в розумінні ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на його (позивача) користь. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на свою користь залишок невиплаченої компенсації за невикористані відпустки за період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з 23.12.2016 року по 10.04.2019 року в розмірі 2 518 грн. 35 коп., а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 13.05.2019 року по 30.06.2021 року в розмірі 104 654 грн. 55 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Крім того, ухвалою суду від 11 листопада 2021 року на підставі ч.11 ст.187 ЦПК України вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, запропоновано позивачу в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки позовної заяви, а саме: сплатити судовий збір в розмірі 1046 грн. 55 коп. На виконання зазначеної ухвали суду позивачем [PERSON] 06 грудня 2021 року надано квитанцію №9253-0727-7252-6404 від 05.12.2021 року про сплату судового збору в розмірі 1 046, 55 грн. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року продовжено розгляд зазначеної цивільної справи №405/6994/21 та призначено судове засідання з викликом учасників справи. Представником відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» Широкорядом Я.Р. (діє на підставі довіреності № 15 від 06.01.2022 року) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 13 грудня 2021 року за вх. № 30136, за яким просив відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову, зазначивши на обґрунтування заперечень, що 27.01.2006 року наказом №11/л-5 позивача було працевлаштовано у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів. 22.12.2016 року позивача звільнено з займаної посади на підставі наказу №379/л, яким відносно позивача застосовано відповідний захід стягнення за порушення трудової дисципліни. 06.05.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда (справа №405/6971/16-ц) позивача поновлено на раніше займаній посаді, оскільки наказ відповідача про його звільнення було визнано незаконним, при цьому, зазначене вище рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда могло б набрати законної сили виключно після закінчення строків на його апеляційне оскарження, у разі неподання апеляційної скарги.Відповідач, не погоджуючись з ухваленим на користь позивача рішенням, скористався правом на його оскарження, втім, після оголошення вступної та резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2019 - відповідач допустив його негайне виконання в частині поновлення позивача [PERSON] на посаді та оплати [PERSON] одного місяця вимушеного прогулу. Фактично ж, на момент поновлення (07.05.2019) [PERSON] на раніше займаній посаді на підставі вступної та резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, судовий розгляд справи №405/6971/16-ц продовжував тривати, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, на підставі якого позивача поновлено на посаді - не набрало законної сили. 13.05.2019 року, майже відразу після поновлення позивача на раніше займаній посаді, наказом №165/л [PERSON] було звільнено на цей раз вже за його власним бажанням, при цьому, процедура звільнення супроводжувалася усіма необхідними розрахунками, що належали позивачу від відповідача, а саме:заробітна плата за час роботи після поновлення на раніше займаній посаді - 368,20 грн.;вихідна допомога при звільненні 15372,00 грн.;компенсація за проходження медичного огляду - 245,46 грн.;компенсація за 2 дні невикористаної відпустки - 392,70 грн. Крім того, вказав, що 2 дні відпустки, компенсація за невикористання яких у розмірі - 392,70 грн. виплачена позивачу, зароблена останнім за один місяць оплаченого йому вимушеного прогулу після негайного поновлення назайманій посаді та у період часу з 07.05.2019 по 13.05.2019 (після його поновлення на посаді до моменту звільнення з посади за власним бажанням). Зазначив, що відповідач погоджується з доводами позивача стосовно того, що на момент його звільнення (13.05.2019), ніякої компенсації за 57 днів невикористаної позивачем відпустки - відповідач йому не виплачував, оскільки на той момент (на момент звільнення позивача), рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2019 року, яким позивача поновлено на раніше займаній посаді, - не набрало законної сили, відтак, увесь вимушений прогул позивача ніяким законним способом не міг бути оплачений, що б могло гарантувати позивачу право на отримання щорічної відпустки або компенсації за її не використання. Твердження позивача про те, що у день звільнення, він мав право отримати додатково компенсацію за невикористані 57 днів щорічної відпустки за період вимушеного прогулу - є помилковим, хибним та таким, що ґрунтується на безпідставних припущеннях та неправильному тлумаченні положень статті 82 КЗпП України, якими встановлено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу. Із аналізу статті 82 КЗпП України вбачається, що законодавець допускає виплату працівнику компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період вимушеного прогулу тільки в тому випадку, коли роботодавець оплачує працівнику такий вимушений прогул, тим самим його документально фіксуючи. Тобто, у день звільнення позивача (13.05.2019), відповідач виплатив йому (позивачу)усі без виключення суми, що належали позивачу у день його звільнення, з чого слідує, що жодних заборгованостей у відповідача по відношенню до позивача на день його звільнення, бути не могло. 29.03.2021 року після набрання рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2019 року законної сили, згідно платіжного доручення №6288 від 29.03.2021 [PERSON] оплачений увесь період його вимушеного прогулу, спричинений незаконним звільненням, як наслідок, закінчено виконавче провадження №64861514 з примусового виконання виконавчого листа №405/6971/16-ц. Таким чином, саме у день оплати позивачу його вимушеного прогулу (29.03.2021), враховуючи вищезазначену норму статті 82 КЗпП України, позивач хоч теоретично, але все ж таки набув право на отримання компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, на підставі чого30.06.2021 року відповідач перерахував на розрахунковий банківський рахунок позивача компенсацію за 57 днів невикористаної відпустки, щостановила 8 673,60 грн., без вирахування 18% ПДФО 1561,25 грн. та 1,5% військового збору - 130,10 грн. З приводу першої вимоги, що стосується першої позовної вимоги про стягнення 2518,35 грн. залишку невиплаченої компенсації за невикористані відпустки за період вимушеного прогулу, вказав, що після того, як 13.05.2019 року позивача було звільнено за його власним бажанням, відповідач провів з ним необхідні розрахунки у день його звільнення, зокрема, виплатив йому компенсацію у розмірі 392,70 грн. за 2 дні невикористаної відпустки (право на отримання компенсації за 2 дні невикористаної відпустки з`явилося у позивача після його негайного поновлення на посаді та оплати одного місяця (не більше) його вимушеного прогулу). Виплачуючи позивачу [PERSON] компенсацію за 2 дні невикористаної відпустки, відповідач дотримувався вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, абзацом 3 пункту 2 розділу II якої передбачено, що «у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи (в даному випадку жовтень/листопад 2016 року), що передують місяцю (в даному випадку грудню місяцю 2016 року), в якому відбувається подія (в даному випадку звільнення позивача 22.12.2016), з якою пов`язана відповідна виплата (виплата компенсації за 2 дні невикористаної відпустки при звільнені з роботи). Після отримання гарантованих компенсацій, позивач звернувся до відповідача за відповідними письмовими розрахунками, які отримав листом від 11.09.2019 за вих. №763, у яких було встановлено, що середній заробіток позивача, на чому він сам і наголошує у своїй позовній заяві, за вказаний розрахунковий період (жовтень/листопад 2016 року) за 1 день становить - 196,35 грн., який множиться на кількість днів невикористаної відпустки, як це передбачено вимогами Постанови №100 в результаті чого отримується розмір компенсації за невикористану відповідну кількість днів щорічної відпустки, що провадиться при звільненні. В подальшому, 30.06.2021 року (після оплати позивачу вимушеного прогулу на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, яке тільки у 2021 році набрало законної сили, коли вже більш ніж 2 роки позивач не перебував в трудових відносинах з відповідачем), відповідачем було виплачено позивачу компенсацію за 57 днів невикористаної відпустки. В той же день, позивач звернувся до відповідача за відповідними письмовими розрахунками, які отримав вихідним листом від 09.07.2021 року №724, де для визначення розмірукомпенсації за 57 днів невикористаної відпустки, застосуванню підлягала інша (у порівнянні з розрахунком компенсації при звільненні позивача)норма Постанови Кабінету Міністрів України №100, викладена у відповідному абзаці пункту 4 розділу III зазначеної Постанови, а саме: якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Враховуючи той факт, що під час виплати позивачу компенсації за 57 днів невикористаної щорічної відпустки, розрахунковий період був іншим, аніж у випадку виплати позивачу компенсації за 2 дні невикористаної відпустки, то очевидно, що і розрахункова методика в цьому разі буде іншою, що і було ретельно відображено у розрахунках від 09.07.2021 №724, які позивач отримав за своїм запитом, де більш системно, точно та обґрунтовано співробітником бухгалтерської служби розтлумачено принципи застосування тих чи інших положень Постанови Кабінету Міністрів №100. Враховуючи вищевикладене, звертає увагу, що позивачу було надано відповідний розрахунок від 09.07.2021 року за вих. №724 із посиланням на відповідні положення законодавства, які підлягали застосуванню при визначенні розміру грошової компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, яка склала:8673,60 грн., з яких:18% ПДФО- 1561,25 грн.;1,5% військовий збір - 130,10 грн.Фактично на руки позивачем отримано 6982,25 грн., про що він сам і зазначає у своїй позовній заяві. З огляду на викладене вище, позивач, безпідставно ототожнюючи різні між собою та викладені у різних положень Постанови №100 методики розрахунку компенсації, неправильно трактуючи норми відповідних приписів, набув невиправданого сподівання безпідставно збагатитись на 2518,35 грн., жодного законного права на яке, - він не має. З приводу вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 104654,55 грн.середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, вказав, що відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Водночас, статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В даному випадку, відповідач повністю погоджується з позивачем в частині трактування вищезазначених положень, а саме в частині того, що якщо роботодавець в день звільнення працівника не провів з ним усі необхідні розрахунки, що належали працівникові від підприємства на день звільнення, то роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за період затримки по день фактичного розрахунку. В свою чергу, позивач наголошує на тому, що у день його звільнення за його власним бажанням (13.05.2019), відповідач не виплатив йому компенсацію за 57 днів невикористаних відпусток, та лише у подальшому, через 533 робочих дні, а саме: 30.06.2021, відповідач все ж таки, на переконання позивача погасив заборгованість по виплаті компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, у зв`язку з чим, позивач, надаючи власні обчислення його середнього заробітку, зазначаючи, при цьому, про те, що відповідач, всупереч положенням статей 116 та 117 КЗпП України допустив затримку (період часу з 13.05.2019 - день звільнення позивача по 30.06.2021 - день виплати позивачу компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, що складає 533 робочих дні) по виплаті компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, переконаний, що відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за період, на думку позивача затримки, а саме: з 13.05.2019 по 30.06.2021. Відповідач, визнаючи такі правові підстави безпідставними, так як предметом затримки при розрахунках з позивачем при його звільненні, як на цьому останній наголошує, - є компенсація за 57 днів невикористаної позивачем відпустки. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 82 Кодексу законів про працю України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються, час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням. Тобто, як тільки, роботодавець оплачує працівнику, якого він незаконно звільнив час вимушеного прогулу, то такий оплачений час вимушеного прогулу автоматично зараховується працівнику до стажу роботи, що надає йому право на отримання щорічної відпустки, або компенсацію за її не використання. Як зазначалося неодноразово і позивачем і відповідачем, 13.05.2019 року, в день звільнення позивача, відповідач виплатив позивачу всі суми, що належали йому від підприємства на день його звільнення, тобто на 13.05.2019 року, а саме:заробітну плату за час роботи після поновлення на раніше займаній посаді - 368,20 грн.;вихідну допомогу при звільненні - 15372,00 грн.;компенсацію за проходження медичного огляду - 245,46 грн.;компенсацію за 2 дні невикористаної відпустки - 392,70 грн. В даному переліку виплат, відсутня компенсація за 57 днів невикористаної відпустки з мотивів того, що права на отримання такої компенсації станом на 13.05.2019 року позивач не мав, оскільки на той момент, його вимушений прогул (оплата якого надала б позивачу право на зарахування періоду вимушеного прогулу до стажу, який би гарантував право на щорічну відпустку, як це гарантовано статтею 82 КЗпП України) - не був оплачений, так як рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2019, ухвалене по справі №405/6971/16-ц та на підставі якого [PERSON] було негайно (до набрання рішенням законної сили) поновлено на посаді, - не набрало законної сили. З викладеного слідує, що позивач помилково розраховував на отримання компенсації за 57 днів невикористаних відпусток на день його звільнення, а саме: на 13.05.2019 року, відтак, вважає, що не вірним буде висновок, що відповідач допустив затримку при розрахунках з позивачем у день його звільнення. Що стосується все ж таки права позивача на отримання компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, зауважив, що згідно платіжного доручення №6288 від 29.03.2021 позивачу перераховано кошти за весь період вимушеного прогулу, що саме 29.03.2021, у день оплати позивачу його вимушеного прогулу (повністю), він автоматично набув право на отримання щорічної відпустки або компенсації за її не використання (саме 29.03.2021, а не 13.05.2019, як наголошує позивач). Така документально підтверджена обставина повністю спростовує доводи позивача стосовно його позовної вимоги, та закріплює той факт, що на день звільнення позивача (13.05.2021), відповідач не мав перед ним зобов`язань щодо виплати компенсації 57 днів невикористаної відпустки. Вказав, що позивач набув право на отримання компенсації за 57 днів невикористаної відпустки 29.03.2021 (у день оплати його вимушеного прогулу), то відповідну компенсацію за 57 днів відповідач провів 30.06.2021, тобто з невеликою затримкою у 2 місяці. В цій частині відповідач погоджується з тим, що право позивача на отримання компенсації за 57 днів невикористаної відпустки 29.03.2021 року було порушено, а відтак, відповідач готовий провести відповідне відшкодування середнього заробітку позивача за 2х місячну затримку у виплаті компенсації за 57 днів невикористаної відпустки, однак за наявності належно оформленої та пред`явленої обґрунтованої вимоги позивачем [PERSON] . Тим не менш, вважає, що викладене вище свідчить про безпідставність заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення 104654,55 грн. як середньої заробітної плати за час затримки (з 13.05.2019 по 30.06.2021 (533 робочих дні)) розрахунку при звільненні, на підставі чого, правові підстави позову в цій частині та доводи позивача, спростовуються як правовою позицією відповідача, так і положеннями діючого законодавства, на які він посилається. Представник позивача [PERSON] [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.12.2018 року) в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених в ньому, просила позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» Широкоряд Я.Р.(діє на підставі довіреності № 15 від 06.01.2022 року) в судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представників сторін, зваживши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи: в позовній заяві та увідзиві на позовну заяву, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, та є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому, з досліджених судом письмових доказів у справі, судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що відповідно до записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , виданої на прізвище [PERSON] , [PERSON] з 25.01.2006 року був зарахований на посаду водія 1-го класу санітарного автомобіля швидкої допомоги Кіровоградської станції швидкої меддопомоги. 01 грудня 2011 року на підставі наказу № 154/л посаду перейменовано на посаду водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль швидкої медичної допомоги) 1-го класу, для приведення у відповідність з Класифікатором професій ДК003:2010. На підставі наказу №04/л від 01.04.2013 року у зв`язку з реорганізацією Кіровоградської станції швидкої медичної допомоги шляхом приєднання до ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» [PERSON] переведений на посаду водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги підстанції № 1 Кіровоградської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги. Наказом «Про звільнення водія [PERSON] » №379/л від 22 грудня 2016 року, винесеного головним лікарем ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» [PERSON] , [PERSON] водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, звільнено 22 грудня 2016 року з займаної посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 травня 2019 року (справа №405/6971/16-ц) позов [PERSON] до територіального медичного об`єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №25/к-2 від 23 лютого 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за підписом Головного лікаря ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» [PERSON] , яким [PERSON] оголошено догану. Визнано протиправним та скасовано п. 1 та п.п.1.1 наказу №75/к-2 від 27 червня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за підписом Головного лікаря ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» [PERSON] , яким водію [PERSON] оголошено догану. Скасовано наказ ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», за підписом головного лікаря [PERSON] «Про звільнення водія [PERSON] » №379/л від 22 грудня 2016 року, яким [PERSON] водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги) станції екстреної (швидкої) медичної допомоги звільнено 22 грудня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] , [INFO] , на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги) станції екстреної (швидкої) медичної допомоги ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», з 22 грудня 2016 року. Стягнено з Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», код ЄДРПОУ 38540447, на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2016 року по 10 квітня 2019 року в розмірі 72 192 грн. 33 коп. Стягнено з Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», код ЄДРПОУ 38540447, на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп., та судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп. Стягнено з Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», код ЄДРПОУ 38540447, на користь держави судовий збір в розмірі 1 280 грн. 00 коп. При цьому, рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, ніж за один місяць, - допущено до негайного виконання. Наказом ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» «Про поновлення на роботу» №157/л від 07 травня 2019 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 травня 2019 року №405/6971/16-ц [PERSON] поновлено на роботу на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги) Станції екстреної (швидкої) медичної допомоги з 22 грудня 2016 року,про що свідчить запис в трудовій книжці від 22.12.2016 року № 28, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 травня 2019 року №405/6971/16-ц. Виплачено [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше, ніж за один місяць. Наказом ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» «Про звільнення водія автотранспортних засобів (санітарного автомобіля екстреної (швидкої) медичної допомоги ) [PERSON] » №165/л від 13 травня 2019 року, - [PERSON] водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги) Станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, звільнено 13 травня 2019 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, про що свідчить запис в трудовій книжці від 13.05.2019 року № 29. Зазначеним наказом наказано також заступнику головного лікаря з кадрів - керівнику кадрової служби оформити звільнення; бухгалтерії провести повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням вимог ст.44 КЗпП України; виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного посадового окладу; виплатити компенсацію за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки згідно з п.2 ст.82 КЗпП України; інші виплати будуть виплачені у разі вступу в законну силу рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06.05.2019 року (справа №405/6971/16-ц). При цьому, відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 11 вересня 2019 року звернувся до ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області» з заявою, в якій, зокрема зазначив, що за його заявою від 13.05.2019 року з ним ( [PERSON] ) було розірвано трудовий договір у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України з 13.05.2019 року (наказ № 165/л), однак, в порушення ст.116 КЗпП України в день звільнення (останній день роботи) з ним не було проведено повний розрахунок та станом на 11.09.2019 року його не було повідомлено письмово про нараховані йому суми, належні для виплати при звільненні, у зв`язку з чим, просив надати письмовий розрахунок про всі нараховані належні йому суми в травні 2019 року в розмірі кожного виду нарахування (середньомісячну заробітну плату при поновленні за рішенням суду, заробітну плату за травень 2019 року, середній заробіток за час перебування в медичному закладі на обстеженні, компенсацію витрачених ним власних коштів на проходження періодичного медичного огляду в розмірі 53,20 грн., одноразову вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку за 2017-2019 роки та інше) та всі відрахування. В свою чергу, ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області» на зазначено заяву позивача [PERSON] надано відповідь від 11 вересня 2019 року за вих. № 763, за якою надано, зокрема, розрахунок середньомісячного заробітку під час вимушеного прогулу. Дата звільнення 22.12.2016 року. Для розрахунку середньомісячного заробітку береться заробітна плата жовтня та листопада 2016 року (жовтень, 2016 року 3621,69 грн., листопад, 2016 року 3650,59 грн. Разом 7272,28 грн.: 2=3636,14 грн. х 1,62 (коефіцієнт підвищення заробітної плати) = 5890,55 грн. Відповідно до передостаннього абзацу п.4 частини II Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» розрахунок середнього заробітку для виплати вихідної допомоги та компенсації за час проходження медичного огляду проводиться виходячи з тарифної ставки, а саме: посадовий оклад (4 тарифний розряд) - 2440 грн. Надбавка за керування санітарним транспортом (20 % від посадового окладу) - 488,00 грн., разом посадовий оклад з підвищенням 2928 грн. Надбавка за безперервний стаж роботи (60 % від посадового окладу) 1464,00 грн. Надбавка за класність (25% від посадового окладу з підвищенням) 732,00 грн. Разом: 2928+1464+732=5124 грн. х 3 місяці = 15 372,00 грн. Розрахунок компенсації за проходження медичного огляду (8 годин): 5124 грн.: 167 годин (баланс робочого часу травня 2019 року) х 8 годин = 245,46 грн. + 53,20 (компенсація понесених витрат згідно квитанції) = 298,66 грн. Розрахунок заробітної плати за 12 відпрацьованих годин: 5124 грн.: 167 х 12 годин = 368,20 грн. Компенсація за дні невикористаної відпустки виплачена відповідно до п.2 ст.82 КЗпП України. За останній рік виплачена заробітна плата 5890,55 грн. Середньоденний заробіток (1/30) 196,35 грн. За два дні нараховано 392,70 грн. З копії виписки акціонерного товариства «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 01.05.2019 по 31.05.2019, належної [PERSON] вбачається, що 14 травня 2019 року та 15 травня 2019 року була перерахована заробітна плата від КНП «ЦЕМД ТА МК у Кіровоградській області КОР» в розмірі 526 грн. 88 коп. та 13 227 грн. 41 коп. відповідно. Тим самим, відповідно до зазначеного листа ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та МК у Кіровоградській області» від 11.09.2019 року за вих.№763 на час звільнення 13.05.2019 року позивачу [PERSON] була нарахована та виплачена заробітна плата за травень 2019 року в розмірі 368,20 грн., вихідна допомога при звільненні в розмірі 15 372,00 грн., компенсація за проходження медичного огляду в травні 2019 року в розмірі 245,46 грн. та компенсація за 2 дні невикористаної відпусткив розмірі 392,70 грн., при цьому компенсація за дні невикористаної відпустки за період вимушеного прогулу за період 2017-2019 року на момент звільнення позивача 13 травня 2019 року відповідачем не була нарахована та виплачена. Судом також встановлено, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року, дослідивши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області КОР» на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 травня 2019 року, залучено Комунальне некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» як правонаступника Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» до участі у цивільній справі №405/6971/16-ц за позовом [PERSON] до Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Крім того, встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року апеляційну скаргу Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» (правонаступник комунальне некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради») залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06травня 2019 року, - залишено без змін. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП №64861514) від 31 березня 2021 року, винесеної державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Клюшніченко Є.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа №405/6971/16-ц, виданого 02.03.2021 року Ленінським районним судом м.Кіровограда про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 10.04.2019 року в розмірі 72 192, 33 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 1 102, 40 грн. на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначене виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі. Зазначене також підтверджується платіжним дорученням №777 від 26 березня 2021 року на суму 86 424, 27 грн., Платник: КНП «ЦЕМД та МК у Кіровоградській області; призначення платежу: перерахування коштів згідно ВП №64861514 згідно з виконавчим листом №405/6971/16-ц, виданого 02.03.2021 року Ленінським районним судом м.Кіровограда. Факт отримання зазначених коштів на виконання рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 травня 2019 року (справа №405/6971/16-ц) позивачем [PERSON] не заперечується. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.04.2021 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» з вимогою про виплату компенсації в порядку досудового врегулювання спору, в якій, зокрема, зазначив, що в порядку примусового виконання рішення суду (ВП № 64861514 від 19.03.2021 року) 29.03.2021 року Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на підставі виконавчого листа від 02.03.2021 року у справі №405/6971/16-ц, було стягнуто з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» (код ЄДРПОУ 38540447) правонаступника Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» (код ЄДРПОУ 38540447) на його ( [PERSON] ) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 23.12.2016 року по 10.04.2019 року в розмірі 72 192,33 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судовий збір в розмірі 1 102 грн., а відтак, час оплачуваного вимушеного прогулу зараховується до стажу його роботи, який в розумінні п.2 ч.1 ст.82 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про відпустки» дає право на щорічну основну відпустку та повинна бути виплачена компенсація за всі невикористані дні щорічних відпусток згідно зі ст.24 Закону України «Про відпустки», у зв`язку з чим, просив нарахувати та виплатити йому компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток за період з 22.12.2016 року по 07.05.2019 року, згідно зі ст.24 Закону України «Про відпустки». Листом за вих.№342 від 09 квітня 2021 року КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на вимогу про виплату компенсації в порядку досудового врегулювання спору від 02.04.2021 року повідомив [PERSON] , що в закладі відсутні законні підстави для здійснення таких виплат, на які він не має законного права. Разом з тим, як вбачається звиписки акціонерного товариства «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ), належної [PERSON] (довідка №JMN9N707B3AVB73U від 30.06.2021 року), 30 червня 2021 року на картку надійшли кошти в розмірі 6 982, 25 грн., з зазначенням призначення платежу: «Зарплата. КНП «ЦЕМД ТА МК У КІРОВОГРАДСЬКІЙ ОБЛАСТІ КОР». В свою чергу, позивач [PERSON] 30 червня 2021 року звернувся з заявою до КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», яка отримана 30 червня 2021 року за вх.№514, в якій зазначив, що 30 червня 2021 року на його картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» надійшли кошти в розмірі 6 982 грн. 25 коп. від КНП «ЦЕМД» та МК у Кіровоградській області КОР» з вказаним призначенням платежу: «заробітна плата», на підставі чого просив надати письмово розрахунок про нараховані та виплачені йому суми в червні 2021 року в розрізі кожного виду нарахування (компенсацію за невикористану відпустку за 2017-2019 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та інше) та всі відрахування. На зазначене звернення позивача [PERSON] відповідач КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» надав відповідь від 09 липня 2021 року за вих.№ 724 на заяву [PERSON] (вхідний номер №514 від 30.06.2021 року), за якою за період вимушеного прогулу з 23.12.2016 року по 07.05.2019 року [PERSON] нарахована компенсація за щорічну основну відпустку - 57 календарних днів. Відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (Абзац пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 1398 (1398-99-п) від 30.07.99, № 1266 (1266-2001-п) від 26.09.2001; редакції Постанови КМ № 1213 ( 1213-2020-п ) від 09.12.2020). Надано також розрахунки за: 2017 рік:оклад - 2 032,00 грн., підвищення посадового окладу (за санітарний транспорт) 20 % - 406,40 грн., безперервний стаж роботи 60% - 1 219,20 грн., класність - 508,00 грн., разом 4165,60 грн. (4 165,60 х 12 / 354 = 141,20 грн. заробітна плата за 1 день). Сума відпускних коштів -141,20 х 24 = 3 388, 80 грн.; 2018 рік: оклад - 2 238,00 грн., підвищення посадового окладу (за санітарний транспорт) 20 % - 447,60 грн., безперервний стаж роботи 60% - 1 342,80 грн., класність - 559,50 грн., разом: 4587,90 грн. (4587,90 x 12/354= 155,52). Сума відпускних коштів - 155,52 х 24 = 3 732,48 грн. 2019 рік:оклад - 2 440,00 грн., підвищення посадового окладу (за санітарний транспорт) 20 % - 488,00 грн., доплата за безперервний стаж роботи 60% - 1 464,00 грн., класність - 610,00 грн., разом: 5002,00 грн. (5 002,00 х 4/116 = 172,48 грн. Сума відпускних коштів - 172,48 х 9 = 1 552, 32 грн. Загальна сума - 8 673,60 грн., 18% ПДФО -1561,25 грн., 1,5% військовий збір -130,10 грн., на руки: 6982,25 грн. В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні відповідач в порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку, зокрема, йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 23.12.2016 року по 07.05.2019 року, що має наслідком для застосування ст.117 КЗпП України, та виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 533 робочих дні х 196, 35 грн. середньоденного заробітку = 104 654, 55 грн., при цьому, на момент його звільнення 13.05.2019 року компенсація за дні невикористаної відпустки за період вимушеного прогулу з 22.12.2016 року по 07.05.2019 року в кількості 57 днів на момент звільнення відповідачем не була нарахована та виплачена, крім того, 30 червня 2021 року відповідачем йому було перераховано на картку 6 982, 25 грн., як компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, та в розрахунку відповідачем враховано заробітну плату за останні 28 місяців, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки травень, 2019 року, що ж порушенням п.2 ч.ІІ Порядку №100, оскільки: відповідно до п.2 ч.ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, а не за 28 місяців, як у розрахунку відповідача; і, окрім того, виплата компенсації за невикористані відпустки відбулась 30 червня 2021 року, а не в травні 2019 року, як у розрахунку відповідача, на підставі чого, розмір середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки за один день становить 196, 35 грн., та при звільненні 13.05.2019 року йому (позивачу) була нарахована та виплачена компенсація за невикористані 2 календарних дні відпустки в розмірі 392, 70 грн. (2 х 196, 35 грн.) замість належних 59 календарних дні в розмірі 11 584, 65 грн. (59 х 196, 35 грн.), при цьому, з належного розміру компенсації за невикористані 59 днів відпустки, яка складає 11 584, 65 грн. відповідачем було виплачено: 15.05.2019 року 392, 70 грн. за вирахуванням ПДФО та військового збору відповідно; 30.06.2021 року 8 673, 60 грн. за вирахуванням ПДФО та військового збору відповідно, тим самим, залишок недонарахованої та невиплаченої відповідачем компенсації за невикористані відпустки на користь [PERSON] складає 2 518, 35 грн. = 11 584, 65 грн. 392, 70 грн. 8 673, 60 грн. Відповідно до ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням, зокрема, оплачуваної щорічної відпустки, мінімальна тривалість якої, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до ст.ст.74,75 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті. До стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються, зокрема:час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу) (п.2 ч.1 ст.82 КЗпП, в редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин). Аналогічна норма зазначена і в ст.9 Закону України «Про відпустки», за якою до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу) (п.2 ч.1 ст.9 Закону, в редакції Закону, чинного на час спірних правовідносин). Тим самим, як вбачається з наведених вище норм права, час оплаченого вимушеного прогулу є підставою для нарахування днів щорічної основної відпустки. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з абз.1 п.2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п.7 Розділу IV Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Тобто, розрахунок середньої заробітної плати для обрахунку розміру вимушеного прогулу здійснюється згідно з абз.3 п.2 Порядку №100, в той час, як розрахунок середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористану відпустку розраховується відповідно до вимог абз.1 п.2 та п.7 Порядку №100. Відповідно до розрахунку належних позивачу [PERSON] до виплати сум при звільненні 13.05.2019 року (лист ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області від 11.09.2019 року вих.№763) розмір середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки за один день становить 196, 35 грн. При звільненні 13.05.2019 року позивачу [PERSON] була нарахована та виплачена компенсація за невикористані 2 календарних дні відпустки в розмірі 392, 70 грн., замість належних 59 календарних дні в розмірі 11 584, 65 грн., та, крім того, 30.06.2021 року виплачено компенсацію за невикористані 57 календарних днів відпустки в розмірі 8 673, 60 грн., тим самим, залишок недонарахованої та невиплаченої відповідачем позивачу компенсації за невикористані відпустки складає 2 518, 35 грн. = (11 584, 65 грн. 392, 70 грн. 8 673, 60 грн.), та яка підлягає стягненню з відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на користь позивача [PERSON] . Частиною 1 статті 117 КЗпП України, в редакції закону, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на момент звернення позивача з позовом до суду за розрахунками позивача становить 104 654, 55 грн. за період з 13.05.2019 року по 30.06.2021 року, та який розраховано наступним чином: 533 робочих днів х 196, 35 грн. середньоденного заробітку = 104 654, 55 грн. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України, в редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин). Аналіз зазначених вище правових норм (ст.ст.116, 117 КЗпП України) дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. При цьому, судом відзначається, що відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні, тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц у пункті 87 зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові також зазначила, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови). Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла також до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП Українивідповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, відповідно ст. 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Велика Палата Верховного Суду також погодилась з тим, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої Палати, викладені в постанові від 26 червня 2019 року, вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат позивачу [PERSON] . При цьому, суд бере до уваги розмір недонарахованої та невиплаченої відповідачем позивачу компенсації за невикористані відпустки, що становить 2 518, 35 грн., в той час як сума компенсаційних виплат, тобто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку просить стягнути позивач за період з 13.05.2019 року по 30.06.2021 року складає 104 654, 55 грн., що значно перевищує суму основного боргу та порушує принцип співмірності. Враховуючи наведене, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 5 000 грн. 00 коп., при цьому, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та періоду затримки розрахунку. При вирішенні судом питання про судові витрати у справі, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому, враховуючи, що позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 1% від суми заявленогорозміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 104 654, 55 грн., що становив 1 046, 55 грн., при цьому, позов позивача задоволено частково, та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 000 грн., на підставі чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 50 грн., та, крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., враховуючи, що позивач відповідно до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial