Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати, в порядку набувальної давності, за нею право власності на 2/5 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та належав [PERSON] , яка померла [INFO] в смт. Понінка, оскільки даним житлом вона користується понад десять років. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка все своє майно заповіла позивачці, відповідно до заповіту від 25.10.2002 року. 19.11.2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Решта 2/5 частини вказаного будинку належало [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Понінківської селищної ради №7 від 08 квітня 1964 року. [INFO] [PERSON] померла, її дочка [PERSON] померла [INFO] . Після смерті яких спадщину у виді 2/5 часток, вищезгаданого житлового будинку, ніхто з правонаступників не прийняв, до даного часу жодного разу, ніхто з них не навідувався до будинку та не турбувався про його цілісність, що свідчить про втрату будь-якого інтересу до будинку, в якому вона проживає по теперішній час. На думку позивачки, оскільки вона одноособово, безперервно та відкрито користується зазначеним житлом, несе витрати на його утримання, а інші особи, зокрема спадкоємці померлої [PERSON] та [PERSON] своїх прав на вказаний будинок не пред`являють, тому вона має право на визнання за нею права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою судді від 01 грудня 2021 року у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 22 лютого 2022 року ухвалою Полонського районного суду до участі у справі залучено в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , потенційних спадкоємців, онуків померлої [PERSON] 02 травня 2022 року ухвалою суду вказану справу, на підставі ч.ч.11,12 ст. 33 ЦПК України, було прийнято до свого провадження суддею Полонського районного суду Горгулько Н.А. та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав, у поданій суду заяві проти позову не заперечував. 25 травня 2022 року відповідач [PERSON] надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Аналогічну заяву про визнання позову, надіслав відповідач [PERSON] 22 червня 2022 року від відповідача - Понінківської селищної ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради, проти вимог позову не заперевував. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка все своє майно заповіла позивачці, відповідно до заповіту від 25.10.2002 року (а.с.12). 19.11.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.14). Решта 2/5 частини вказаного будинку належало [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Понінківської селищної ради №7 від 08 квітня 1964 року (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.1995 року (а.с.18). Дочка померлої [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.1995 року (а.с.19). Після смерті яких, спадщину у виді 2/5 частин вищезгаданого житлового будинку, ніхто з правонаступників не прийняв, до даного часу жодного разу не навідувався до будинку та не турбувався про його цілісність, що свідчить про втрату будь-якого інтересу до будинку, в якому проживає позивачка по теперішній час. На думку позивачки, оскільки вона одноособово, безперервно та відкрито користується зазначеним житлом, несе витрати на його утримання, а інші особи, зокрема спадкоємці померлої [PERSON] та [PERSON] своїх прав на вказаний будинок не пред`являють, тому вона має право на визнання за нею права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до даних довідки №1262 від 27 жовтня 2021 року, виданої Понінківською селищною радою (а.с.20) позивачці в тому, що вона безперешкодно користувалась та користується 2/5 частинами житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , решта 3/5 частини згаданого житлового будинку належать для неї на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Залучені до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є онуками померлої [PERSON] , проти вимог позову [PERSON] не заперечували. За змістом статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давність на житловий будинок та господарські будівлі з тих підстав, що вона з 1987 року відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується даним майном. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз`яснено у п.п.9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно правового висновку зазначеного в Постанові ВП ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відтак, у суді знайшов своє підтвердження належними доказами факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачкою 2/5 частинами будинку [ADDRESS] з 2006 року, тобто протягом строку, що перевищує десять років, тому [PERSON] набула право власності на вказане житло на підставах, що не заборонені законом.

Outcome: approved