Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

13.06.2022 позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що він, [PERSON] , має безперервний трудовий стаж з 1972 року. З 11.03.2011 по 11.05.2022 працював в Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2». Наказом № 247-к від 04.05.2022 генерального директора КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 2, його, [PERSON] - головного механіка, звільнено 11.05.2022, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників, відмовою від переведення на іншу посаду, а також при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю. Копія відповідного наказу йому вручена 11.05.2022, про що міститься відмітка в книзі обліку видачі витягів із наказу про звільнення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» та трудовій книжці. Він вважає, що даний наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його звільнення відбулось із порушенням порядку встановленим законом та без законних підстав. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП). Відповідно до вимог ч.3 ст.43 КЗпП України, подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згідно з абзацом 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідні вимоги законодавства дотримані не були, розгляд подання відбувався за його відсутністю. На запит адвоката, відповідачем жодних доказів, які б підтверджували, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання адміністрації лікарні про його звільнення надано не було. Викладене свідчить про те, що відповідачем під час його звільнення не дотримано порядок визначений чинним законодавством. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Позивач вважає, що вказані вимоги трудового законодавства відповідачем дотримані не були, оскільки, відповідно до наказу № 81-к від 17.02.2022 генерального директора КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 2 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» підставою для винесення відповідного наказу стало скорочення витрат на утримання закладу. З метою підтвердження даних обставин, відповідачу був направлений адвокатський запит, з вимогою надати докази, які б підтверджували зменшення фінансування та відповідно обґрунтовували підстави для скорочення штатної чисельності. У відповідь на даний запит, відповідач повідомив про те, що зменшення або збільшення чисельності працівників він визначає самостійно відповідно до статуту,\~\~ тобто\~ фактично\~ вказав\~ на\~ те,\~\~ що\~ зменшення\~\~ штатної чисельності працівників не пов`язано зі скороченням фінансування, а пов`язано з оптимізацією роботи закладу, що не відповідає підставам відображеним в наказі № 81-к від 17.02.2022. Відповідачем не дотримано вимоги чинного законодавства щодо його переважного права залишитись на роботі. Так, в період, з моменту вручення повідомлення про скорочення та до моменту його звільнення, відповідач приймає на роботу гр. [PERSON] на якого покладає трудові обов`язки, які покладались на нього, як головного механіка. Згідно акту передачі матеріальних цінностей від 10.05.2022, [PERSON] прийнятий на посаду інженера з ремонту та експлуатації. На запит адвоката, відповідач повідомив, що в штатному розкладі посада інженера з ремонту та експлуатації відсутня. При цьому, йому відомо, що [PERSON] у зазначений період був прийнятий на роботу на посаду інженера з організації. Вказана посада йому, як особі, яка має переважне право, запропонована не була. Викладене свідчить про його звільнення без законних на те підстав. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з інформації отриманої з електронного особистого кабінету ПФУ, заробітна плата [PERSON] за лютий - березень 2022 року становить 33 560,63 грн., кількість фактично відпрацьованих днів становить 43, середньоденна заробітна плата складає 780,40 грн.. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.05.2022 - по момент звернення до суду, належний до виплати позивачу, становить 25 753,20 грн. (780,40 х 33 дні вимушеного прогулу). Тому, просить визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» №247-К від 04.05.2022 в частині звільнення позивача з посади головного механіка, поновити [PERSON] на посаді головного механіка, а за відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день винесення судом рішення у сумі 25753,20 грн. 29.06.2022, після усунення позивачем недоліків позову, судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 29.06.2022 судом витребувано у Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» належним чином завірені копії документів та відомості: 1) довідку про середньомісячну заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві; 2) коли та на яку посаду призначено [PERSON] та копії документів, які підтверджують надану інформацію; 3) коли введена до штатного розпису посада, на яку призначено [PERSON] та копії документів, які підтверджують необхідність введення даної посади; 4) копію посадової інструкції по посаді на яку призначено [PERSON] ; 5) чи пропонувалась посада на яку призначено [PERSON] іншим особам, які мають переважне право залишитись на роботі, в тому числі [PERSON] . Відповідач КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав 07.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 117). 15.07.2022 відповідач - КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на виконання ухвали про витребування доказів від 29.06.2022 надав до суду наступні документи: 1) довідку про середньомісячну зарплату [PERSON] за час роботи на підприємстві; 2) витяг з наказу №115-к від 11.03.2022 «По особовому складу працівників апарату управління» про прийняття [PERSON] на посаду «Інженер з організації експлуатації та ремонту»; 3) засвідчену копію службової записки головного інженера [PERSON] від 10.03.2022 стосовно необхідності введення посади «Інженер з організації експлуатації та ремонту»; 4) засвідчену копію посадової інструкції посада «Інженер з організації експлуатації та ремонту» [PERSON] ; 5) посада «Інженер з організації експлуатації та ремонту» [PERSON] не пропонувалась у зв`язку з тим, що згідно кваліфікаційним вимогам на посаду «Інженер з організації експлуатації та ремонту» приймається фахівець, який має спеціальну вищу освіту та відповідну професійну підготовку, для забезпечення ефективної роботи інженерно-технічної служби, у зв`язку з впровадженням новітніх інформаційних технологій. [PERSON] адміністрацією медичного закладу були запропоновані посади: «молодша сестра медична» та «підсобний робітник» 22.02.2022 та 07.04.2022, яким відповідає освітній рівень [PERSON] середня спеціальна освіта. 25.07.2022 відповідач - КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», в особі генерального директора Ніни Головенко, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне. [PERSON] з 05.05.2009 прийнятий на посаду техніка з експлуатації мереж і споруд водопровідного каналізаційного господарства, вентиляції та теплопостачання згідно наказу № 335-к від 05.05.2009. З 11.11.2013 згідно наказу № 967-к переведений на посаду начальника служби ремонту. З 08.10.2018 згідно наказу №549-к проведено перейменування посади «начальник служби ремонту» на посаду «головний механік». Згідно службової записки головного інженера [PERSON] від 24 грудня 2021 року головним інженером було проведено аналіз роботи та організації інженерно технічної служби КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». В процесі проведеного аналізу роботи було виявлено дублювання завдань та обов`язків працівників інженерної служби. Для оптимізації ефективної роботи інженерної служби керівництвом медичного закладу було прийнято рішення 24 грудня 2021 року щодо скорочення посади головного механіка. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 32, 40, 42, 43, 44, 49-2 КЗпП України та на підставі службової записки головного інженера [PERSON] від 24.12.2021 адміністрацією КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» було підготовлено та подано подання №1 від 11.02.2022 до профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» щодо надання згоди на скорочення штату працівників з 11.05.2022 та розірвати трудовий договір згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку: Інженерно - технічна служба: - [PERSON] головного механіка - 1,0 ставки. У відповідь на подання від 11.02.2022 адміністрацією медичного закладу отримано витяг з протоколу №2 засідання профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» від 16.02.2022, згідно якого було ухвалено рішення: дати згоду адміністрації на скорочення штату працівників з 11.05.2022 та розірвання трудового договору згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку: Інженерно - технічна служба: [PERSON] - головного механіка 1,0 ставки. 17.02.2022 в зв`язку зі скороченням витрат на утримання закладу, необхідністю змін в організації виробництва і праці, оптимізацією штатної чисельності інженерно - технічної служби та на підставі службової записки головного інженера [PERSON] від 24.12.2021 та витягу з протоколу №2 від 16.02.2022 засідання профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» було видано по медичному закладу наказ № 81-к від 17.02.2022 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників». Даним наказом передбачено: скорочення посади з 11.05.2022 головного механіка - 1,0 ставки [PERSON] , начальнику відділу кадрів [PERSON] попередити персонально під підпис про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці. Начальнику відділу кадрів [PERSON] запропонувати працівникам, посади, яких скорочуються, наявні посади в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», а також в наказі №81-к від 17.02.2022 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» наявна інформація щодо наявності вакантних посад станом на 17.02.2022. З наказом № 81-к від 17.02.2022 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» ознайомлено головного механіка [PERSON] під особистий підпис 22.02.2022.На виконання норм чинного трудового законодавства, зокрема ст. 49-2 КЗпП України головному механіку [PERSON] вручено 22.02.2022 персональне повідомлення №51 від 18.02.2022 щодо скорочення посади.В період з 17.02.2022 по 11.05.2022 до штатного розпису КНП БМР\~\~ «Білоцерківська міська лікарня №2» вводились такі нові посади:сестра медична стаціонару (брат медичний стаціонару);молодша медична сестра;підсобний робітник;інженер з організації експлуатації та ремонту. Посада «сестра медична стаціонару\~ (брат медичний\~ стаціонару)» передбачає\~\~ наявність середньої - спеціальної медичної освіти, а посада «інженер з організації експлуатації та ремонту» передбачає наявність спеціальної вищої освіти.Згоду [PERSON] на переведення на запропоновані посади: «молодша медична сестра» та «підсобний робітник» від 22.02.2022 та від 07.04.2022, яким відповідає освітній рівень [PERSON] середня-спеціальна, протягом встановленого законодавством терміну не отримано. Наказом № 247 -к від 04.05.2022 «По особовому складу працівників апарату управління» [PERSON] звільнено з займаної посади - головний механік згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату працівників, відмовою від переведення на іншу посаду, а також відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю. Копія відповідного наказу № 247-к від 04.05.2022 вручено 11.05.2022 [PERSON] про що міститься відмітка в книзі обліку видачі витягів із наказу про звільнення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» та видачі трудової книжки. Вищевикладене свідчить про те, що КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» як відповідачем під час процедури звільнення [PERSON] з посади головного механіка було дотримано порядок визначений чинним законодавством, а саме пункту 1 статті 40 КЗпП України, а саме: розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник;відповідно до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місці;при вивільненні працівників у випадку змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі передбачене законодавством - частина 2 статті 49-2 КЗпП України та одночасно і попередженням про звільнення у зв`язку з змінами в організації виробництва і праці запропоновано працівникові іншу роботу. На підставі викладеного, вважають, що звільнення позивача здійснено на законних підставах без порушень конституційних прав позивача, а тому просять відмовити позивачу в позові в повному обсязі. Станом на 23.08.2022 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , згідно наказу № 335-к від 05.05.2009 був прийнятий на посаду техніка з експлуатації мереж і споруд водопровідного каналізаційного господарства, вентиляції та теплопостачання, з 05.01.2010 згідно наказу №30-к був переведений на посаду інженера та згідно наказу №143-к від 01.03.2011 був звільнений із займаної посади за власним бажанням, з 25.07.2011 згідно наказу №558-к був прийнятий на 0,5 ставки посади інженера та з 06.09.2011 згідно наказу №691-к був переведений на 1,0 ставки посади інженера, з 11.11.2013 згідно наказу № 967-к був переведений на посаду начальника служби ремонту та з 08.10.2018 згідно наказу №549-к було проведено перейменування посади «начальник служби ремонту» на посаду «головний механік», що підтверджується копією паспорта, копією трудової книжки та довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» №49 від 25.07.2022 (а.с. 6-8, 24-40, 61-63, 85-101, 139), Встановлено, що 04.05.2022 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» було видано наказ №247-к «По особовому складу працівників апарату управління» (а.с. 16, 71, 148), яким [PERSON] (головного механіка) звільнено від займаної посади з 11.05.2022, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу посаду, а також при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю. Копія відповідного наказу № 247-к від 04.05.2022 вручена позивачу [PERSON] 11.05.2022, що підтверджується відміткою в книзі обліку видачі витягів із наказу про звільнення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» та видачі трудової книжки (а.с. 17-18, 72-73) та визнається сторонами у справі та дана обставина не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливі умови працi та на захист вiд безробіття. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Так, як видно зі змісту наказу про звільнення позивача, правовою підставою для звільнення зазначено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 17 червня 2022 року у справі №357/1330/21. Аналогічне положення міститься в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Виходячи з тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07.11.2011 у справі № 6-45цс11, у постанові від 17.05.2022 у справі № 756/7222/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №800/538/17. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що відповідачем під час його звільнення не було дотримано порядок визначений чинним законодавством, не були дотримані відповідні вимоги трудового законодавства, адже, розгляд подання профспілкового комітету відбувався за його відсутністю, на запит адвоката, відповідачем жодних доказів, які б підтверджували, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання адміністрацією лікарні про його звільнення надано не було. Відповідно до наказу № 81-к від 17.02.2022 генерального директора КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 2 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» підставою для винесення відповідного наказу стало скорочення витрат на утримання закладу, однак, у відповіді на адвокатський запит, відповідач повідомив про те, що зменшення або збільшення чисельності працівників він визначає самостійно відповідно до статуту, тобто\~ фактично\~ вказав\~ на\~ те,\~ що зменшення штатної чисельності працівників не пов`язано зі скороченням фінансування, а пов`язано з оптимізацією роботи закладу, що не відповідає підставам відображеним в наказі № 81-к від 17.02.2022. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження позивача, виходячи з наступного. Так, як зазначено було вище в рішенні, відповідно до наказу № 335-к від 05.05.2009 позивача було прийнято на роботу на посаду техніка з експлуатації мереж і споруд водопровідного каналізаційного господарства, вентиляції та теплопостачання та зокрема, з 11.11.2013 згідно наказу № 967-к позивача було переведено на посаду начальника служби ремонту та з 08.10.2018 згідно наказу №549-к було проведено перейменування посади «начальник служби ремонту» на посаду «головний механік». Зі службової записки від 24.12.2021 (а.с. 140) вбачається, що головним інженером [PERSON] в період роботи з липня 2021 по грудень 2021 було проведено аналіз роботи та організації інженерно технічної служби КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», в процесі якого було виявлено дублювання завдань та обов`язків працівників інженерної служби, тому він просив розглянути питання щодо можливості об`єднання посад головного механіка з посадою головного інженера та завідуючого пральнею з посадою завідуючого господарством, 11.02.2022 адміністрацією КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 32, 40, 42, 43,44, 49-2 Кодексу Законів про Працю України та, зокрема, на підставі службової записки головного інженера Черкаського В.Г. від 24.12.2021, було підготовлено та подано подання №1 від 11.02.2022 до профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» (а.с. 14, 69, 141) щодо надання згоди на скорочення штату працівників з 11 травня 2022 року та розірвання трудового договору згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, зокрема, з [PERSON] головним механіком - 1,0 ставки, інженерно - технічної служби. Згідно витягу з протоколу №2 засідання профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» від 16.02.2022 (а.с. 15, 70, 142) вбачається, що профспілковим комітетом ухвалено рішення, яким надано згоду адміністрації КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на скорочення штату працівників з 11.05.2022 року та розірвання трудового договору згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, зокрема, з [PERSON] головним механіком - 1,0 ставки, інженерно - технічна служба. 17.02.2022 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» було винесено Наказ № 81-к «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» у зв`язку з скороченням витрат на утримання закладу, необхідністю проведення змін в організації виробництва і праці, оптимізацією штатної чисельності інженерно - технічної служби, на підставі, зокрема, службової записки головного інженера [PERSON] від 24.12.2021 та витягу з протоколу №2 від 16.02.2022 засідання профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» (а.с. 10-12, 65-67, 129-131, 143-145), яким було вирішено скоротити наступні посади інженерно-технічної служби з 11.05.2022: головного механіка [PERSON] - 1,0 ставки, інженера [PERSON] 1,0 ст., електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв`язку [PERSON] 0,5 ст., завідувача пральні [PERSON] 1,0 ст., слюсаря ремонтника (за сумісництвом) [PERSON] 0,5 ст.. Начальнику відділу кадрів [PERSON] попередити персонально під підпис про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці. Начальнику відділу кадрів [PERSON] запропонувати працівникам , посади, яких скорочуються, наявні посади в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». А також в даному наказі наявна інформація щодо наявності вакантних посад станом на 17.02.2022. З наказом № 81-к від 17.02.2022 «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення посад та вивільнення працівників» позивача [PERSON] , а саме головного механіка, ознайомлено під особистий підпис 22.02.2022. Також, 22.02.2022 позивача, [PERSON] , головного механіка інженерно - технічної служби, було персонально повідомлено про майбутнє звільнення, шляхом вручення йому під розписку письмового попередження №51 від 18.02.2022 про скорочення посади головного механіка з 11.05.2022 на підставі наказу №81-к від 17.02.2022, згідно норм чинного законодавства України, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13, 68, 147). Так, під скороченням чисельності штату розуміється вивільнення у встановленому порядку працюючих чи штатних одиниць за відповідною посадою. Скорочення чисельності або штату працівників обумовлено інтересами виробництва і можливе при автоматизації виробничих процесів, зменшенні обсягу робіт. Право приймати рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників належить роботодавцю. Розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 15.06.2021 у справі №761/23325/17). У постанові від 21.02.2020 по справі №761/25605/17 Верховний Суд наголосив на факторах, які можуть бути передумовою для скорочення чисельності або штату працівників. Так, у постанові вказано, що факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства. Тобто, вказані обставини, які можуть бути підставою та передувати скороченню, є законними та обґрунтованими. З наведеного вбачається, що в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників, у зв`язку з скороченням витрат на утримання закладу, необхідністю проведення змін в організації виробництва і праці, оптимізацією штатної чисельності інженерно - технічної служби, що призвело до скорочення посад та вивільнення працівників. Також, дотриманням зазначених підстав, у комплексі з дотриманням вимог трудового законодавства щодо попередження, працевлаштування працівників є підтвердженням правомірності скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення містяться в ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Так, як зазначено вище у рішенні 11.02.2022 адміністрацією КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» було підготовлено та подано подання №1 від 11.02.2022 до профспілкового комітету КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» щодо надання згоди на скорочення штату працівників з 11 травня 2022 року та розірвання трудового договору згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та 16.02.2022 профспілковим комітетом ухвалено рішення, яким надано згоду адміністрації КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на скорочення штату працівників з 11.05.2022 року та розірвання трудового договору згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Позивач зазначає, що роботодавцем порушений порядок отримання згоди первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору з ним, оскільки розгляд подання профспілкового комітету відбувався за його відсутністю та відповідачем жодних доказів, які б підтверджували, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання адміністрацією лікарні про його звільнення надано не було. Так, дійсно в матеріалах справи відсутні докази, в підтвердження розгляду подання щодо надання згоди на скорочення штату працівників з 11 травня 2022 року та розірвання трудового договору за участю позивача, однак, згода профспілкового комітету була надана саме за рішенням виборного органу первинної профспілкової організації, як це передбачено статтею 43 КЗпП України та пунктом 10 статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, наслідки порушення правила про необхідність одержання попередньої згоди є несуттєвими, адже навіть при виявлені факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, суд не вправі поновити працівника на роботі, якщо лише немає інших порушень, які дають підстави на поновлення працівника на роботі. Також, роботодавець має право на звільнення працівника не взявши до уваги відмову профспілкової організації у разі, якщо вона є необґрунтованою або не відповідає вимогам чинного законодавства Так, згідно ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. З аналізу ч. 7 ст. 43 та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості (постанова Верховного Суду у справі № 487/2756/17 від 01 жовтня 2018 року) Отже, судом встановлено, що [PERSON] 22.02.2022 особисто був попереджений під розпис про скорочення посади головного механіка, а саме за два місяці до його звільнення, і профспілковий комітет надав згоду на таке скорочення його посади, з подальшим звільненням. Також, позивач посилається на те, що відповідачем не було дотримано вимоги чинного трудового законодавства щодо його переважного права залишитись на роботі, адже, в період, з моменту вручення йому повідомлення про скорочення та до моменту його звільнення, відповідач прийняв на роботу громадянина [PERSON] на якого покладено трудові обов`язки, які покладались на нього, як головного механіка та згідно акту передачі матеріальних цінностей від 10.05.2022 [PERSON] прийнятий на посаду інженера з ремонту та експлуатації, хоча у відповіді на адвокатський запит, відповідач повідомив його, що в штатному розкладі посада інженера з ремонту та експлуатації відсутня. При цьому, йому достовірно відомо, що [PERSON] у зазначений період був прийнятий на роботу на посаду інженера з організації, але вказана, посада йому, як особі, яка має переважне право залишитись на роботі, запропонована не була. Зазначене твердження позивача, суд також оцінює критично, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважене право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Частиною першою статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. З аналізу зазначених норм вбачається, що під час вивільнення більше ніж одного працівника є необхідним аналіз усіх працівників, за підсумками якого може бути скорочено лише осіб, у яких таке переважне право відсутнє. Право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переважне право на залишення на роботі враховуються при скороченні декількох посад, тобто інші рівнозначні посади залишаються, і тоді роботодавець застосовує переважне право та надає право на залишення на роботі (Подібний висновок висловив Верховний Суд у постанові по справі № 646/2661/20 від 09.12.2021). Отже, переважне право на залишення на роботі не є абсолютним та має розглядатися роботодавцем у випадках: якщо на посаді, яка скорочується та видаляється зі штатного розпису перебуває двоє чи більше працівників або якщо у штатному розписі наявна посада, яка за своєю суттю є аналогічною посаді, яка підлягає скороченню. Так, на підставі службової записки головного інженера [PERSON] від 10.03.2022 (у зв`язку з впровадженням новітніх інформаційних технологій) генеральним директором КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» Ніною Головенко було винесено наказ №113-к від 10.03.2022 «Про внесення змін до штатного розпису», яким внесено до штатного розпису підприємства посаду «інженер з організації експлуатації та ремонту», яка передбачає наявність спеціальної вищої освіти, що підтверджується копією службової записки та копією витягу з наказу (а.с. 122-123, 124). Згідно витягу з наказу №115-к від 11.03.2022 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» «По особовому складу працівників апарату управління» (а.с. 121) вбачається, що громадянина [PERSON] , [INFO] , який має вищу спеціальну освіту, прийнято на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту з 14.03.2022. Згідно посадової інструкції інженера з організації експлуатації та ремонту,затвердженої генеральним директором КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» (а.с. 125-128), вбачається, що посада інженер з організації експлуатації та ремонту відноситься до категорії «професіонали», основними завданнями та обов`язками інженера з організації експлуатації та ремонту є, зокрема:надання технічної допомоги працівникам, які забезпечені системами інформаційно-комп`ютерними технологіями, взяття участі у прийманні з ремонту й монтажу відповідних засобів та пристроїв систем інформаційно-комп`ютерних технологій; здійснення контролю відповідності експлуатації та організації ремонтів засобів та пристроїв систем інформаційно-комп`ютерних технологій; здійснення заходів з поліпшення роботи засобів та пристроїв системам інформаційно-комп`ютерних технологій; ведення технічної документації, правильності зберігання приладів, запасних частин та матеріалів правил Технічної експлуатації електричних станцій та мереж, правил безпеки, правил і норм охорони праці та виробничих інструкцій. На посаду інженера з організації експлуатації та ремонту\~ призначається фахівець, який має спеціальну вищу освіту та відповідну професійну підготовку, стаж роботи за фахом не менше 5 років на керівних посадах нижчого рівня. Згідно посадової інструкції головного механіка, затвердженої головою профспілкового комітету та т.в.о. головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» (а.с. 43-45, 104-106), вбачається, що посада головний механік відноситься до категорії «керівники», основними завданнями та обов`язками головного механіка є, зокрема: загальне керівництво службою ремонту; ведення технічного нагляду за інженерними комунікаціями теплозабезпечення, водопостачання, водовідведення, вентиляції, газопостачання; розробка заходів своєчасного проведення профілактичних, ремонтних робіт мереж теплозабезпечення, водопостачання, водовідведення, вентиляції, газопостачання; співпраця з міськими службами; прийняття участі у розробці проектно-кошторисної документації та у впровадженні нового обладнання теплозабезпечення, водопостачання, водовідведення, вентиляції, газопостачання. На посаду головного механіка призначається особа, що має середню спеціальну чи вищу освіту відповідного профілю, стаж роботи не менше 5 років на виробництві. Отже, з даних посадових обов`язків вищезазначених посад вбачається, що ці посади не є рівнозначними, і таку посаду не могли запропонувати позивачу, оскільки вона не була вакантною в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, адже була внесена до штатного розпису згідно наказу №113-к від 10.03.2022, у зв`язку з впровадженням новітніх інформаційних технологій, та позивач не міг її обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тому, переважне право позивача [PERSON] на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не було порушено, оскільки цим правом наділені працівники, які займають однакові посади, а посада позивача була єдиною. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 19.08.2022 у справі № 334/4326/17. Крім того, в період з 17.02.2022 по 11.05.2022 в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» налічувались такі вакантні посади, зокрема, сестра медична стаціонару (брат медичний стаціонару); сестра медична (брат медичний), молодша медична сестра;підсобний робітник; слюсар-сантехнік, що підтверджується листом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», від 07.04.2022 (а.с. 132, 146), з яким позивач був ознайомлений 07.04.2022, про що свідчить його особистий підпис, однак, згоду [PERSON] на переведення на запропоновані посади, зокрема, «молодша медична сестра» та «підсобний робітник», яким відповідає його освітній рівень (середня спеціальна освіта), протягом встановленого законодавством терміну, не надав, адже останнім не подано заяви про переведення його на одну з вищевказаних посад. Встановлено, що відповідач належним чином виконав вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, адже одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, запропонував [PERSON] всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Також, відповідач, належним чином виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, адже йому було запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві -\~ КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», а саме роботу за відповідною професією та спеціальністю позивача, та інші вакантні посади, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема скорочення штату працівників, відповідачем було додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника і відповідач не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на підприємстві, а позивач не мав переважного права на залишення на роботі та був попереджений за 2 місяці про наступне звільнення. Також, як похідна, не підлягає до задоволення вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім того, що наданий розрахунок не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Отже, позивачем в судовому порядку не доведено належними і допустимими\~ доказами викладені ним обставини, а саме, що його звільнення було незаконним, а роботодавцем порушено процедуру про його звільнення, натомість, відповідач повністю спростував всі обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed