Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

ТОВ «Новобудова» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до рішення правління ПАТ ХК «Київміськбуд» № 00107/0/8-13 від 10.07.2013 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс та для експлуатації й обслуговування. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У будинку та квартирі [PERSON] за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Як наслідок, за період з 01.01.2018 року по 01.02.2021 року за останнім рахується заборгованість у розмірі 2 107,06 грн., з яких: 1 460,49 грн. - основний борг за період з 01.12.2018 року по 01.02.2020 року, 192,12 грн. - 3% річних від простроченої суми, 454,45 грн. - інфляційні втрати, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути судові витрати. Ухвалою від 16.03.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяви те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову ТОВ «Новобудова», посилаючись на ненадання останнім жодних підтверджень правильності та безспірності розрахунків заявленої суми заборгованості та періоду її утворення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів,без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально- побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 00107/0/8-13 від 10.07.2013 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс та для експлуатації й обслуговування. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності від 11.12.2013 року. 08.09.2011 року між сторонами укладено договір № 150Д/23 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно умов яких боржник зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк, послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі та вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач зазначає, що в будинку та квартирі відповідача за вказаною адресою позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Відповідач, користуючись житлово- комунальними послугами, не вносить плату за них позивачу ТОВ «Новобудова», в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.01.2018 року по 01.02.2021 року за останнім рахується заборгованість у розмірі 2 107,06 грн., з яких: 1 460,49 грн. - основний борг за період з 01.12.2018 року по 01.02.2020 року, 192,12 грн. - 3% річних від простроченої суми, 454,45 грн. - інфляційні втрати. Вказане відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, наймачі забов`язані щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація) та витрати на утримання (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі (типовий перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В результаті несвоєчасної сплати відповідачем за отримані житлово-комунальні послуги утворився борг, який станом на 01.08.2021 року становить 2 737,86 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01.01.2018 року по 01.02.2021 року його втрати від інфляції склали 454,45 грн., а 3% річних від простроченої суми - 192,12 грн. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за правильними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Крім того, з боку відповідача не надано фактичних даних того, що в спірний період послуги зі сторони позивача у вказаному періоді не надавалися, або надавалися не в повному обсязі чи не належної якості. Жодних претензій щодо якості надання або ненадання позивачем послуг протягом спірного періоду від відповідача не надходило. Відтак, підстави для зменшення або звільнення від оплати за надані житлово-комунальні послуги по спірній квартирі відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 509, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved