Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У лютому 2022 року позивачі звернулись до суду з позовом до Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 19.08.2000 року між ними з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл за № 5720 відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору вони відкрито володіють та користуються нерухомим майном, проте фактично будучи власниками житла, вони позбавлені можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання права власності на житло. Згодом позивачі додатково просили поновити строк для звернення з позовом до суду, справу просять розглядати у їхню відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5720 від 19.08.2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] придбали житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл за № 5720 від 19.08.2000 року. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 125 від 07.02.2022 року, на підставі рішення виконавчого комітету Озернянської сільської ради № 217 від 27.09.2005 року даному об`єкту нерухомості привласнено новий адресний номер - [ADDRESS] . Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2022 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved