Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право користування однокімнатною квартирою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.35)надала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.82). Відповідач Обухівська\~селищна рада\~Дніпровського району\~Дніпропетровської області\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення(а.с.43,\~51,\~65,\~80)\~однак представник\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~відзив на\~позовну заяву\~не подано, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Третя особа\~Комунальне підприємство\~«Добробуд» Обухівської\~селищної ради\~Дніпровського району\~Дніпропетровської області\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення(а.с.42,\~52,\~66,\~81),\~однак представник\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~причини неявки\~суду не\~повідомив. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що на підставі ордеру № 235 [PERSON] та [PERSON] вселилися до квартири. Квартира мала статус службової, так як житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агра»(а.с.6). Рішенням правління сільськогосподарського виробничого кооперативу «Arpa», оформленого протоколом №2 від 27 листопада 2000 року та рішенням 22 сесії 23 скликання Кіровської селищної ради від 14 вересня 2001 року житловий будинок [ADDRESS] було передано у комунальну власність територіальної громади Кіровської селищної ради, про що складений акт від 09 січня 2002 року(а.с.7-9). 31 жовтня 2002 року [PERSON] уклав договір №023-К на утримання житлового фонду та прибудинкової території, а саме квартири [ADDRESS] (а.с.13). Позивач [PERSON] , рідний син наймача, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження(а.с.12). З 2004 року, [PERSON] зі згоди [PERSON] та [PERSON] став проживати у спірній квартирі, так як 10 вересня 2004 року ним був укладений договір дарування належного йому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року по цивільній справі № 175/515/15ц [PERSON] визнали таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: 1/2 частиною житлового будинку [ADDRESS] (а.с.17-18). [INFO] померла [PERSON] , мати позивача, про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а.с.11). 22 грудня 2016 року між [PERSON] та КП «Добробуд» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області було укладено договори щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення(а.с.69-73). Після смерті батьків [PERSON] звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації «Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, та отримав інформацію, що відсутня архівна справа на квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Довідкою №31 від 10 серпня 2021 року виданою КП «Добробуд» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області встановлено, що за адресою [ADDRESS] станом на 10 серпня 2021 року відсутня заборгованість за надані комунальні послуги (а.с.14). Також комісією у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] фактично проживає у спірній квартирі без реєстрації та здійснює всі необхідні господарчі дії з управління майном (а.с.16). На виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області КП «Добробуд» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надало відповідь, що станом на 01 січня 2022 року за адресою [ADDRESS] (споживач: [PERSON] ) існує заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 1\~193 грн. 20 коп.(а.с.54). Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до положень ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (з подальшими змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Така ж\~позиція викладена\~у Постанові\~КЦС ВС\~від 25.09.2020\~року у\~справі №\~332/857/18\~вирішуючи спори\~про право\~користування жилим\~приміщенням осіб,\~які вселились\~до наймача,\~суд повинен\~з`ясувати,\~чи дотриманий\~встановлений порядок\~при їх\~вселенні,\~зокрема:\~чи була\~письмові згода\~на це\~всіх членів\~сім`ї\~наймача,\~чи прописані\~вони в\~даному житловому\~приміщенні,\~було це\~приміщення постійним\~місцем їх\~проживання,\~чи вели\~вони з\~наймачем спільне\~господарство,\~тривалість часу\~їх проживання,\~чи не\~обумовлювався угодою\~між цими\~особами,\~наймачем і\~членами сім`ї,\~що проживають\~з ним,\~певний порядок\~користування жилим\~приміщенням.\~Наявність чи\~відсутність прописки\~сама по\~собі не\~може бута\~підставою для\~визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18) і від 15 травня 2019 року № 465/9412/13 (провадження № 61-18212св18). Відповідно до норм ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривїцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kiyvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою більше 18 років, справно сплачує платежі з утримання квартири та був вселений в спірну квартиру за згодою наймачів. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved