Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач в серпні 2016 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 08.10.1987 року позивач [PERSON] перебуває з зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 15.04.2006 року подружжям під час перебування в шлюбі було придбано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0706 га, кадастровий номер: 3221880801:15:021:0101 на підставі укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки на [PERSON] . Пізніше на вказаній земельний ділянці було побудовано житловий будинок площею 84,3 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., навіс, сарай, баню, колодязь питний, колонку питну, яму вигрібну, доріжки та площадки, огорожу. Вказаний житловий будинок був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 27.06.2008 року. Позивач зазначає, що 20.07.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власника й іншого нерухомого майна, стало відомо, що його дружина [PERSON] без його згоди уклала 03.03.2016 року договір дарування житлового будинку та договір дарування земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на користь спільної доньки [PERSON] , які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстровані за номером 135 та 136. Також йому стало відомо, що крім вищезазначених договорів [PERSON] було укладено ще договір дарування без його згоди на користь [PERSON] квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що справа про визнання договору дарування квартири недійсним перебуває в Шевченківському районному суді м.\~Києва (справа №\~761/22246/16-ц). Позивач зазначає, що з початку 2015 року стосунки подружжя почали суттєво погіршуватися, а з березня 2015 року подружжя взагалі перестали вести спільне господарство та фактично припинили відносини. Крім цього між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Зазначає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, своєї згоди на укладання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки не давав, а отже вказані договори є недійсними в силу ст.ст.\~60, 65 СК України. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 03.03.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською\~І.А., зареєстрований в реєстрі за номером 135; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 03.03.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською\~І.А., зареєстрований в реєстрі за номером 136 та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2016 року відкрито провадження у справі та розгляд даної справи призначено до судового розгляду (а.с.\~50 т.\~1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інститут судових експертиз Міністерства юстиції України (а.с.\~165 т.\~2). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.10.2017 року зупинено провадження у даній справі до вирішення цивільної справи №\~761/21742/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна (а.с.\~55 т.\~3). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.11.2018 року провадження по даній справі поновлено (а.с.\~93 т.\~3). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.\~167 т.\~3). Відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися. У судовому засіданні 27.07.2021 року під час розгляду справи позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та доданих до позову документів, надавши суду письмову промову в судових дебатах. 27.07.2021 року представник відповідача, адвокат Малюк\~О.М. у вступному слові заперечував проти задоволення вимог позивача та просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи в судові засідання не з`являлися, їх представники - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перед судовими засіданнями заявляли клопотання про відкладення розгляду справи, в судове засідання 25.08.2022 року представник [PERSON] не з`явився, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак судом відхилено дане клопотання. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська\~І.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.\~101 т.\~3). [PERSON] до суду на не однарозові виклики не з`явилась, для допиту в якості свідка. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд враховує стадію розгляду справи та вищевказану правову позицію Верховного Суду, вважає за можливе, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд може вирішити спір по суті. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим кодексом\~випадках.\~Статтею 12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В період з 08.10.1987 року по 31.10.2016 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.\~Києва від 21.10.2016 року. 15.04.2006 року подружжям під час перебування в шлюбі було придбано земельну ділянку за адресою: площею 0,0706 га, кадастровий номер: 3221880801:15:021:0101 на підставі укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки на [PERSON] №\~396 (а.с.\~122-125 т.\~1). На вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок площею 84,3 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., навіс, сарай, баню, колодязь питний, колонку питну, яму вигрібну, доріжки та площадки, огорожу. Вказаний житловий будинок був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 27.06.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 25.06.2008 року №\~17, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності не нерухоме майно 04.07.2008 року (а.с.\~197 т.\~1). Згідно доводів позивача, за відомостями отриманими ним з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що [PERSON] було укладено договори дарування об`єктів нерухомості, які є спільною сумісною власністю подружжя, на користь спільної доньки [PERSON] . Так, відповідно до договору дарування житлового будинку від 03.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською\~І.А., зареєстрований в реєстрі №\~135 [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у власність будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 866952032218. Згідно п.\~4.7 даного договору, [PERSON] діє за згодою свого чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого на заяві про згоду, засвідчено приватним нотаріусом Козаєвою\~Н.М. 02.03.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №\~660, копія наявна в матеріалах справи. Також, 03.03.2016 року [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку, площею 0,0706 га, кадастровий номер3221880801:15:021:0101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстрацій номер об`єкта нерухомого майна 866920232218. Згідно п.3.3. даного договору, [PERSON] діє за згодою свого чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого на заяві про згоду, засвідчено приватним нотаріусом Козаєвою\~Н.М. 02.03.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №\~660, копія наявна в матеріалах справи. В ході судового розгляду справи встановлено факт наявності заяви [PERSON] щодо надання згоди своїй дружині [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна на користь доньки [PERSON] , а саме - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки на якій розташований будинок, кадастровий номер 3221880801:15:021:0101 площею 0,0706 га. З пояснень позивача, вбачається, що згоди на укладення вказаних договорів [PERSON] не надавав, така заява-згода ним оскаржена у судовому порядку, зокрема є предметом розгляду цивільної справи у Шевченківському районному суді міста Києва. Рішенням Шевченківського районного суду м.\~Києва від 12.10.2018 року у справі №\~761/21742/17 визнано недійсною заяву [PERSON] про надання згоди [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою\~Н.М. 02.03.2016 року, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за №\~660 (нотаріальний бланк НАТ 994037) (а.с.\~84-90 т.\~3). Дане рішення набрало законної сили на підставі Постанови Київського апеляційного суду від 05.02.2019 року (а.с.\~138-145 т.\~3). Рішенням Шевченківського районного суду м.\~Києва від 12.10.2018 року вбачається та судом встановлено, що відповідно до підстав оскарження заяви у справі, згода на продаж об`єктів нерухомості на умовах визначених у заяві-згоді від 02 березня 2016 року позивачем [PERSON] не надавалась; заява ним не підписувалась, за посвідченням свого підпису він до нотаріуса [PERSON] не звертався. Надання такої згоди не відповідає, та станом на 02.03.2016 року не відповідало внутрішній волі [PERSON] , що є порушенням частини третьої статті 203 ЦК України та за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання її недійсною. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. За статтею 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово; згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Згідно до приписів ст.ст.\~202, 203, 205, 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.\~215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. Відповідно до п.\~1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №\~9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Згідно зі ст.\~717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За п.\~2 ст.\~719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості. Як зазначається у Наказі Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №\~20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (який був чинний на момент укладення спірних договорів) про наявність згоди другого подружжя зазначається у тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення. Таким чином, під час судового розгляду справи судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору, позивач [PERSON] своєї згоди на відчуження спірного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не надавав, відповідач [PERSON] уклала оспорювані договори без відома та згоди позивача, про що підтверджено доказами в матеріалах справи. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договорів дарування будинку та земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 03.03.2016 року, зареєстрованого за номером [ADDRESS] , як такого, що укладений з порушенням вимог ст.ст.\~203, 205, 215ЦК України. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до приписів статті 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку перо задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають к стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволення позовних вимог.

Outcome: approved