Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У серпні 2021 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом про компенсацію за рахунок державного бюджету України через Державну казначейську службу України 3 000,00 грн як відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 08.08.2021 р. о 14:46 год. у місті Києві головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Соболь А.Г. склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1К1 № 0000523965 та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Він не оскаржив цю постанову, між тим інспектор з паркування не діяв у точній відповідності із законом, припустився тривалої та умисної протиправної бездіяльності, чим йому заподіяно моральної шкоди. Ухвалою судді від 02.09.2021 р. у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем Державою Україна в особі Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву. Третьою особою: головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Соболь А.Г. пояснення щодо позову або відзиву не подано. Третьою особою: Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано пояснення щодо позову. Дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 1К1 № 0000523965, складеної 08.08.2021 р. у місті Києві, до позивача [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за те, що 08.08.2021 р. о 14:46 год. на вул. Михайла Драгомирова, 20 в місті Києві транспортний засіб Suzuki new SX4 номерний знак [NUMBER] зупинено ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено пункт 15.9 г) Правил дорожнього руху України. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, [PERSON] надано суду в якості письмових доказів копії: постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1К1 № 0000523965 від 08.08.2021 р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , сторінок свого паспорту [NUMBER] , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про компенсацію за рахунок державного бюджету України через Державну казначейську службу України 3 000,00 грн як відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed