Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04.12.2017 отримав платіжну картку зі строком дії три роки та відкрив поточний рахунок і відновлювану кредитну лінію зі встановленим лімітом 200\~000 грн. та фіксованою процентною ставкою 26%. Відповідач стверджує, що було укладено кредитний договір №30799637. 06.08.2021 позивач звернувся до відділення банку із заявою про надання йому копій документів, які стосуються отриманого ним кредиту, майже через два місяці позивачу було надано частину документів. Протиправні дії відповідача щодо ненадання належної відповіді на заяву від 06.08.2021 та ненадання копій документів є порушенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» а також ст.ст. 15,19 Закону України «Про звернення громадян». У зв?язку із закінченням 04.12.2020 строку дії кредитної картки 14.12.2020 звернувся до відповідача із скаргою на неправомірні дії працівників банку та проханням надати акт звірки взаємних розрахунків по отриманому кредиту. З наданої відповіді вбачається, що списань по рахунку було на суму 220\~426,69 грн., а видаткових операцій було проведено на суму 194\~762,38 грн., тобто позивачу було надано кредит в розмірі 194\~762,38 грн., в відповідач неправомірно списав (оплатив) всі нарахування по кредиту за рахунок коштів кредитної лінії, чим перевищив встановлений ліміт. Також відповідач надав розрахунок заборгованості за кредитом, який складає 26\~901,20 грн. На переконання позивача сума заборгованості повинна становити 1651,89 грн., яку позивач сплатив 27.01.2021. Зазначає, що станом на 04.12.2020 заборгованість по тілу кредиту у позивача відсутня, а наявна переплата у розмірі 415 грн. При цьому виходить з наступного: зі змістом договору №630799637 та угоди про обслуговування кредитної картки позивач не ознайомлений, їх не підписував, примірника договору відповідач позивачу не передавав. Тому такі договір та угода є недійсними відповідно до ст. 215 ЦК України. Позивач підписав заяву-анкету про акцепт публічної пропозиції банка, але сам договір не укладався. Публічна пропозиція банку на укладання договору становить значний за обсягом документ, який стосується усіх аспектів надання банківських послуг. Позивач не зміг вивчити та зрозуміти їх до кінця. В анкеті-заяві зазначено що публічна пропозиція разом із додатками до договору розміщена на веб-сторінці відповідача. Тому договір і публічну пропозицію не можна розцінювати як частину кредитного договору. Виходячи зі змісту ст. 368, ч. 1 ст. 1054 ЦК України сторони не досягли згоди щодо істотних умов кредитного договору, а отже договір не був укладений. У зв?язку з цим всі нарахування відповідача є безпідставними. Відповідач у односторонньому порядку та без повідомлення позивача змінив кредитний ліміт, який не був встановлений, що є порушенням ч.ч. 3,7 ст. 11 Закону. Позивач не перевищував ліміту кредитної лінії в 200\~000 грн., а тому нарахування відсотків за несанкціонований офердрафт, прострочений овердрафт та відсотків на прострочену заборгованість є неправомірними. Кредитним договором не передбачена плата за розрахунково-касове обслуговування, а тому нарахування такої плати є неправомірною дією. Відповідач нараховував плату за ненадані послуги і після закінчення терміну дії кредитної картки. Відповідач проводить нарахування відсотків і списує їх за рахунок виділених позивачу кредитних коштів, штучно збільшуючи заборгованість за кредитом, а потім на них нараховує відсотки і знову додає їх до заборгованості. Такі дії є неправомірними. Списання коштів з кредитної лінії позивача без його дозволу для погашення його грошових коштів не передбачено кредитним договором. Позивач має право отримати кошти у межах встановленого кредитного ліміту тільки для споживчих потреб, а не для оплати відсотків, послуг і інших надуманих відповідачем зобов?язань. Просить: визнати неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні відповіді на звернення позивача від 06 серпня 2021 року і не наданні копій документів, у тому числі копії кредитного договору №30799637. Визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у встановленні та зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту по кредиту в межах Кредитної лінії, наданої [PERSON] згідно акцепту пропозиції від 4 грудня 2017 року; у нарахуванні будь-яких штрафних санкцій позивачу, а також нарахуванні відсотків за несанкціонований овердрафт, прострочений овердрафт, прострочену заборгованість та нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування і списання вказаних нарахувань за рахунок кредиту позивача; визнати неправомірними дії відповідача, які полягали у «списання плати за послугу альфа-Чек» з кредитного рахунку позивача, і списання комісії за зняття коштів. Скасувати нараховані і списані АТ «Альфа-Банк» за рахунок кредитних коштів позивача будь-які штрафні санкції, а також відсотки за несанкціонований овердрафт, прострочений овердрафт, прострочену заборгованість, плату за розрахунково-касове обслуговування, за готівкові та безготівкові операції, комісії за зняття коштів і списання плати за послугу Альфа-Чек. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 07.12.2017 між сторонами було укладено кредитний договір №630799637 у вигляді оферти та акцепту, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту, який становить 200\~000 грн. зі сплатою 26% річних. У оферті на укладання угоди зазначено, що вона є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування. Акцептування пропозиції здійснено шляхом подання анкети-заяви, яку можна отримати за місце знаходженням підрозділів банку, у якій позивач підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та відповідачем на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку. Публічною пропозицією визначено порядок здійснення договірного списання, встановлення та зміни кредитного ліміту, списання коштів. Всі дії, на які посилається позивач, як на такі, що порушують його права, передбачені акцептом публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 01.12.2021, 22.12.2021, 21.01.2022, 11.02.2022 підготовче засідання відкладалось з різних причин. З 24.02.2022 справа була знята з розгляду на підставі рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24.02.2022 №5. 04.05.2022 призначено підготовче засідання на 26.05.2022. 26.05.2022 підготовче засідання відкладено за клопотанням позивача. 07.07.2022 позивачем подано заяву уточнення позовних вимог, яка ухвалою суду від 07.07.2022 залишена без руху, ухвалою від 27.07.2022 повернута позивачу. 07.07.2022 підготовче засідання відкладено за клопотанням позивача. 28.07.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 04.12.2017 [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа Банк» із офертою на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200\~000 грн. за фіксованою процентною ставкою 26% річних із обов?язковим платежем в розмірі 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. З цією метою для клієнта випущена міжнародна платіжна картка строком ії 3 роки з моменту випуску. (а.с. 11). У оферті зазначено про пропозицію укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк», укладеного між [PERSON] та Банком. 04.12.2017 банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах (а.с. 12). Того ж дня позивачем була підписана анкета - заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої підписанням акцепту [PERSON] підтверджує акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку (а.с. 16); паспорт споживчого кредиту та угода на використання аналогу власноручного підпису клієнта (а.с. 165). 14.12.2020 позивач звертався до відповідача зі скаргою на дії працівників банку, у якій просив надати йому умови реструктуризації погашення кредиту. 29.12.2020 йому надана відповідь на звернення (а.с. 17,18) Листом від 01.03.2021 банк надав відповідь позивачу на звернення від 18.02.2021, у якому надав інформацію про умови кредитування, суму заборгованості, розрахунок процентів, тощо. Листом від 26.04.2021 банк повідомив позивача у відповідь на звернення від 16.04.2021 про те, що надання інформації за договором у вигляді довідки, це платна послуга банку. Примірники кредитних договорів надавались позивачу при укладенні договорів. Вимогами законодавства не передбачено надавати оригінал банківського примірника, який міститься у кредитному досьє. Отримання копій здійснюється платно за попереднього замовлення документів. Надана інформація про суму кредиту за договором №501197720, відсоткову ставку, зарахування платежів за період з листопада 2019 по січень 2021 року, суму заборгованості. Повідомлено про картковий ліміт за договором №630799637, який був встановлений у розмірі 10\~000 грн. 04.12.2017 та пізніше збільшений до 22950 грн. Повідомлено також, що інформація щодо проведених операцій, усіх нарахувань за договором та суми заборгованості відображається у виписці по рахунку, копія якої додається (а.с. 13-14). [PERSON] склав адресовану банку заяву, яка датована 06.08.2020, про надання йому належним чином завірених копій: договору №630799637 від 04.12.2017, його пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; акцепт його пропозиції; договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», укладеного між ним та банком; тарифів на видачу та обслуговування кредитної картки, виписки з рахунку по договору №630799637 від 04.12.2017 за період з 01.04.2021 по 05.08.2021 (а.с. 15). Обгрунтовуючи вимогу про визнання неправомірною бездіяльності банку, що полягає у ненаданні відповіді на звернення позивача від 06.08.2021 та ненаданні запитуваних документів, позивач посилається на порушення відповідачем положень Законів України «Про споживче кредитування», «Про банку і банківську діяльність», «Про звернення громадян». Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до\~п.\~7\~ч.\~1\~ст.\~56\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» клієнт\~має право\~доступу до\~інформації щодо\~діяльності банку.\~Банки зобов`язані\~на вимогу\~клієнта надати\~таку інформацію: інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом. Відповідно до\~ст.\~15\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» органи\~державної влади,\~місцевого самоврядування\~та їх\~посадові особи,\~керівники та\~посадові особи\~підприємств,\~установ,\~організацій незалежно\~від форм\~власності,\~об`єднань\~громадян,\~до повноважень\~яких належить\~розгляд заяв\~(клопотань),\~зобов`язані\~об`єктивно\~і вчасно\~розглядати їх,\~перевіряти викладені\~в них\~факти,\~приймати рішення\~відповідно до\~чинного законодавства\~і забезпечувати\~їх виконання,\~повідомляти громадян\~про наслідки\~розгляду заяв\~(клопотань). Відповідь\~за результатами\~розгляду заяв\~(клопотань)\~в обов`язковому\~порядку дається\~тим органом,\~який отримав\~ці заяви\~і до\~компетенції якого\~входить вирішення\~порушених у\~заявах (клопотаннях)\~питань,\~за підписом\~керівника або\~особи,\~яка виконує\~його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України « Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. В обгрунтування вимог щодо протиправності бездіяльності відповідача по нерозгляду у визначені строки його звернення та ненадання запитуваних документів, позивач зазначає, що 06.08.2021 ним було надано звернення до банку, на яке не було надано відповіді. На підтвердження цього надано копію листа, який адресований керівнику відділення АТ «Альфа-Банк», однак датований 06.08.2020, а не 06.08.2021, як зазначає позивач (а.с. 15). Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до банку із цим листом (особисто або засобами поштового зв?язку), а банківська установа отримувала вказане звернення. Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені вище норми зобов?язують відповідача надавати інформацію клієнту, однак лише у випадку, якщо клієнт звернувся до банку із вимогою (заявою, зверненням) про надання інформації та/або документів. Позивачем не доведено факт звернення до відповідача із листом від 06.08.2021, відповідач також не повідомив про отримання цього листа та разом із заявою по суті не надав доказів отримання його або надання відповіді на нього. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог у частині визнання неправомірною бездіяльності по нерозгляду банком звернення позивача. Що стосується вимог позивача про визнання неправомірними дій банку по встановленню та зміні кредитного ліміту, нарахуванні позивачу штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, списанні плати за послуги, про скасування нарахованих та списаних банком штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, суд зазначає таке. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із\~статтею 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції. У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ зазначив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. ЄСПЛ, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набрало статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей\~14,\~16 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання неправомірними дій, які полягають у нарахуванні платежів за договором, скасування нарахованих та списаних платежів, є неефективним, оскільки сам по собі не сприяє відновленню прав, які позивач вважає порушеними Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 січня 2022 року у справі № 346/5955/19. З урахуванням викладеного, враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, не підлягають задоволенню також інші позовні вимоги: про визнання неправомірними дій відповідача, які полягають у встановленні та зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту по кредиту в межах кредитної лінії, наданої позивачеві згідно акцепту пропозиції від 4 грудня 2017 року; у нарахуванні будь-яких штрафних санкцій позивачу, відсотків за несанкціонований овердрафт, прострочений овердрафт, прострочену заборгованість та нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування і списання вказаних нарахувань за рахунок кредиту позивача; визнання неправомірними дій відповідача, які полягали у списанні плати за послугу альфа-Чек та комісії за зняття коштів; скасування нарахованих і списаних за рахунок кредитних коштів штрафних санкцій, відсотків, простроченої заборгованості, плати за розрахунково-касове обслуговування, за готівкові та безготівкові операції, комісії за зняття коштів і списання плати за послугу Альфа-Чек

Outcome: dismissed