Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

1.Позиція позивача. 01 вересня 2021 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», та просить: -визнати протиправними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо списання коштів з банківського рахунку [PERSON] ; -стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 2327,00 грн. безпідставно списаних коштів з банківського рахунку. В обґрунтування позову зазначила наступне. 19 вересня 2016 року відповідач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] у сумі 13\~556,18 грн., з яких: 413,12 грн. заборгованість за кредитом, 8\~921,34 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3\~100,00 грн. заборгованість за пеню та комісію, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 621,72 грн. штраф (процентна складова) за кредитним договором від 29 травня 2013 року. 25 травня 2020 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалено про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2013 року 413,12 грн. та 42,03 грн., про що свідчать квитанції. 22 березня 2020 року на виконання рішення суду позивачем у відділенні банку сплачені кошти в сумі 413,12 грн. та 42,03 грн. що підтверджується відповідними квитанціями. 22 березня 2021 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 63843934 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа № 208/5806/16 виданого 16 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 413,12 грн. 07 червня 2021 року позивач на карту АТ КБ «Приватбанк» поклала кошти в сумі 2 327,00 грн., але відповідач, всупереч рішенню Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 травня 2020 року, списав її власні кошти на погашення «заборгованості» за угодою від 27 травня 2013 року, про що свідчить квитанція № TS204605 від 07 червня 2021 року та виписка по картковому рахунку від 26 липня 2021 року. Звернувшись до банку для повернення коштів, відповідач не повернув зазначених коштів, звернення до відповідача для позасудового врегулювання спору не дали позитивного результату, натомість банк безпідставно нараховував позивачу значні суми за кредитом 3 464,73грн. Враховуючи викладене, дії відповідача є противоправними, так як Заводським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення від 25 травня 2020 року за справою № 208/5808/16-ц, яким частково задоволені позовні вимоги відповідача про стягнення заборгованості за кревним договором б/н від 29 травня 2013 року, а саме стягнено з позивача тіло кредиту в сумі 413,12 грн., а тому позивач вважає, що безпідставно списані кошти в сумі 2 327,00грн. мають бути стягнуті з відповідача. Згідно висновків суду між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини передбачені частиною першою статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору б/н від 29 травня 2013 року з позивачем, відповідач не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: -умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; -номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; -назву отримувача; -номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; -перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Так, Заводський районний суд м. Дніпродзержинська своїм рішенням від 25 травня 2020 року надав оцінку правовідносинам, які склались між мною та відповідачем, а саме: що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані мені Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заявах умов щодо права Банку, в тому числі на договірне списання, надані банком витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів зі мною, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023- ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. А отже, можна дійти висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку позивача в загальному розмірі 2 327,00 грн. та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. 16 серпня 2022 року позивачем подано заяву згідно до змісту якої просить розглядати справу без її участі та без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 46). 2. Позиція відповідача. Відповідач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання явку свого представника не забезпечив. 20 грудня 2021 року представником позивача подано заяву згідно до змісту якої просить направити на поштову адресу відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 29). Станом на 16 серпня 2022 року від відповідача на адресу суду жодних заяв клопотань не надходило. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 01 вересня 2021 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 1-3), та просить: -визнати протиправними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо списання коштів з банківського рахунку [PERSON] ; -стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 2 327,00 грн. безпідставно списаних коштів з банківського рахунку. 06 вересня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.21). 16 серпня 2022 року позивачем подано заяву згідно до змісту якої просить розглядати справу без її участі та без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 46). Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про стягнення безпідставно списаних коштів», на підставі наявних у справі доказів. Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 208/5808/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості». Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, постановлено стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючої та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (р/рах. № [NUMBER] МФО 305299 ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.05.2013 року - 413 (чотириста тринадцять) гривень 12 копійок та судові витрати у розмірі - 42 (сорок дві) гривні 03 копійки (а.с. 7-13). На виконання зазначеного вище рішення суду позивачем, [PERSON] сплачено суми коштів у розмірі 413,12 грн., що підтверджується копією квитанції № KUW9J5PJZDJY6107WS5K від 21 грудня 2020 року 12:10:08 (а.с. 15) та 42,03 грн., що підтверджується копією квитанції № KUW9J5P9JZ4K3BULPHQB від 21 грудня 2020 року 12:11:35 (а.с. 15). 22 березня 2021 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Удовенко С.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 208/5808/16 виданим 16 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 413,12 грн., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП « 63843934 з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 14-зворотна сторона). Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент винесення зазначеної вище постанови зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно до копії виписки по рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDN52000089320980 від 27 травня 2013 року за період 20 травня 2020 року 26 липня 2021 року, який належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] вбачається, що 07 червня 2021 року здійснено погашення заборгованості з рахунку [NUMBER] у сумі 2\~323,00 грн. (а.с. 18). Крім того, зазначене підтверджується копією квитанції від 07 червня 2021 року (а.с.16). Зі змісту\~позовної заяви\~вбачається,\~що 07\~червня 2021\~року вона\~на карту\~АТ КБ\~«Приватбанк» поклала\~кошти в\~сумі 2\~327,00\~грн.,\~але відповідач,\~всупереч рішенню\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська від\~25\~травня 2020\~року,\~списав її\~власні кошти\~на погашення\~«заборгованості» за\~угодою від\~27\~травня 2013\~року.Звернувшись до банку для повернення коштів, відповідач не повернув [PERSON] зазначених коштів, звернення до відповідача для позасудового врегулювання спору не дали позитивного результату, натомість банк безпідставно нараховував позивачу значні суми за кредитом 3 464,73грн. 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Згідно з ч. 3 ст. 1066 цього Кодексу банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1067 цього Кодексу договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно з ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. \~\~\~\~\~\~ Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - найменування отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). \~ \~ \~ \~Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Також застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з п.5 ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Постановою №15 Правління Національного банку України від 09.02.2021 року було затверджено Положення про здійснення Національним банком України нагляду за додержанням банками законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг. Зокрема, зазначене Положення розроблено відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон про банки), "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" (далі - Закон про фінпослуги), "Про споживче кредитування", "Про рекламу", "Про захист прав споживачів", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк), що містять норми, які регулюють захист прав споживачів фінансових послуг, установлюють для банків вимоги та умови щодо надання споживачам банківських та інших фінансових послуг та/або встановлюють вимоги щодо реклами таких послуг (крім реклами на фондовому ринку), інших законодавчих актів України (далі - законодавство про захист прав споживачів фінансових послуг), з метою здійснення Національним банком нагляду за додержанням банками вимог законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг та контролю за дотриманням банками законодавства про рекламу у сфері фінансових послуг, крім фондового ринку (далі - нагляд за додержанням законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг). Це Положення визначає підстави та порядок здійснення Національним банком нагляду за додержанням банком законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг та оформлення результатів цього нагляду. Нагляд за додержанням банком законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг здійснюється Національним банком з метою забезпечення надання споживачам фінансових послуг повної, точної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються банком, включаючи інформацію про умови та порядок діяльності банку, про банківські та інші фінансові послуги, договори про надання банківських та інших фінансових послуг, іншої інформації/документів, надання/подання якої/яких передбачено законодавством, розміщеної/розміщених на веб-сайтах банку та в місцях надання послуг, а також поширеної/поширених шляхом розміщення реклами банківських та інших фінансових послуг у будь-якій формі або в будь-який інший спосіб (підпункт 2 пункту 8 Положення про здійснення Національним банком України нагляду за додержанням банками законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг). Тобто, Національний банк України має повноваження на захист прав споживачів фінансових послуг і регулює поведінку банків та небанківських фінансових установ щодо споживачів фінансових послуг. Національний банк та його уповноважені посадові особи в межах компетенції, визначеної законодавством України, здійснюють нагляд за додержанням банком законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом аналізу звернень споживачів фінансових послуг, фізичних осіб, поданих особисто або через уповноважену на це іншу особу, звернень юридичних осіб, об`єднань громадян без статусу юридичної особи, а також скарг та заяв (клопотань) адвокатів в інтересах фізичних та юридичних осіб щодо додержання законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг. Звертаючись до суду з цим позовом,\~\~ [PERSON] посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списало грошові кошти в розмірі 2\~327,00 грн. з належного їй банківського рахунку. Також зазначила у позовній заяві, що з відповідачем ніяких домовленостей щодо перерахунку коштів без її відома не існує, банк діяв без її відома і всупереч її інтересам і про це вона повідомив банк відразу після відчуження коштів. Крім того, суд враховує, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, постановлено стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючої та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (р/рах. № [NUMBER] МФО 305299 ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.05.2013 року - 413 (чотириста тринадцять) гривень 12 копійок та судові витрати у розмірі - 42 (сорок дві) гривні 03 копійки (а.с. 7-13). На виконання зазначеного вище рішення суду позивачем, [PERSON] сплачено суми коштів у розмірі 413,12 грн., що підтверджується копією квитанції № KUW9J5PJZDJY6107WS5K від 21 грудня 2020 року 12:10:08 (а.с. 15) та 42,03 грн., що підтверджується копією квитанції № KUW9J5P9JZ4K3BULPHQB від 21 грудня 2020 року 12:11:35 (а.с. 15). 22 березня 2021 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Удовенко С.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 208/5808/16 виданим 16 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 413,12 грн., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП « 63843934 з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 14-зворотна сторона). У свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що\~\~ [PERSON] доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді договірне списання коштів з рахунків\~\~ [PERSON] на погашення кредитної заборгованості. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірне списання відповідачем грошових коштів із карткового рахунку\~\~ [PERSON] у розмірі 2\~327 (дві тисячі триста двадцять сім) гривень 00 копійок. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до змісту позовної заяви позивач [PERSON] є споживачем банківських послуг. Відповідно до частини 3\~статті 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем [PERSON] заявлено одну вимогу майнового характеру. Враховуючи вимоги п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, Враховуючи вимоги п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, 1 % від 2\~327 гривень 00 копійок (ціна позову) складає 23 гривні 27 копійок, не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 гривень. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача, АТ КБ «Приватбанк» на користь держави.

Outcome: approved