Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 2 грудня 2019 року Носівським районним судом Чернігівської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 741/165/19 (провадження № 2/741/361/19) про відібрання у [PERSON] її малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Зазначене рішення суду набрало законної сили, малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були передані органу опіки та піклування Носівської міської ради для вирішення питання подальшого їх влаштування. У січні 2020 року позивач звертався до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження майна. За результатами розгляду цієї справи 29 вересня 2020 року було ухвалено рішення про часткове задоволення позову, а саме позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] та стягнуто аліменти на його утримання. Зазначене рішення суду набрало законної сили 3 січня 2020 року. На даний час [PERSON] та [PERSON] влаштовані на виховання до прийомної сім`ї, а [PERSON] поміщений до Ніжинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації. Обставини, які стали підставою для відібрання дітей у [PERSON] відповідно до рішення суду у справі № 741/165/19, на даний час продовжують існувати. [PERSON] продовжує зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. За ввесь час після відібрання дітей жодного разу не поцікавилася їх долею та не спілкувалася з матір`ю-вихователем про розвиток та поведінку своїх дітей, не створила умов для належного проживання та матеріального утримання дітей, до суду із позовом про повернення дітей не зверталася, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Умови проживання створені [PERSON] є небезпечними для життя, здоров`я і морального виховання її малолітніх дітей. У зв`язку із цими обставинами позивачем надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Позивач просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на їх утримання аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів її доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належними чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-13). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 2 грудня 2019 року у справі № 741/165/19 (провадження № 2/741/361/19), яке набрало законної сили 3 січня 2020 року, було відібрано у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та передано їх органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області для вирішення питання подальшого їх влаштування, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14-17). З матеріалів справи (а.с. 22-25) вбачається, що на даний час [PERSON] та [PERSON] влаштовані на виховання до прийомної сім`ї, а [PERSON] поміщений до Ніжинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22-25). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. За ввесь час після відібрання дітей жодного разу не поцікавилася їх долею та не спілкувалася з матір`ю-вихователем про розвиток та поведінку своїх дітей, не створила умов для належного проживання та матеріального утримання дітей, до суду із позовом про повернення дітей не зверталася. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надала суду доказів на спростування обставин, викладених позивачем в обґрунтування позову. У судовому засіданні встановлено, орган опіки та піклування виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним висновком, який затверджений рішенням виконкому Носівської міської ради Чернігівської області № 339 від 10 грудня 2020 року (а.с. 26-28). Таким чином, суд приходить до висновку, що є законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідач не надала суду доказів про те, що вона надає матеріальну допомогу на утримання своїх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, працездатний вік відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з цим позовом у 2021 році, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 816 грн.

Outcome: approved