Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

В серпні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Корчевного А.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 216 344,7 грн., а також суму із врахуванням індексу інфляції - 2 822,44 грн. та 3% річних за час прострочення - 2 234.38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2019 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 7800 доларів США і зобов`язався їх повернути до 31 березня 2020 року. Обставини підтверджуються розпискою, власноручно написаною відповідачем, копія якої була додана до позовної заяви. Відповідач станом на дату подання позову борг не повернув, всупереч зверненням позивача. Провадження у справі відкрито ухвалою 13.10.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Корчевний А.В. підтримав позов повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2019 року [PERSON] позичив у [PERSON] за договором позики 7800 (сім тисяч вісімсот) доларів США та зобов`язалася повернути борг до 31 березня 2020 року. Доказом цьому є розписка складена та підписана відповідачем власноручно, оригінал розписки було надано під час судового засідання та долучено до матеріалів справи. Попри те, що термін повернення боргу настав 31 березня 2020 року, відповідач не повернув борг в повному обсязі. Таким чином борг відповідача перед позивачем за договором позики на момент подання даної позовної заяви складає 7800 доларів США. Позивач зазначає, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Позовна заява була подана до Подільського районного суду міста Києва на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначив у позовній заяві, поданій до суду 06 серпня 2020 року, місце мешкання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Цю адресу зазначено в розписці, яка власноруч була написана відповідачем 25 грудня 2019 року. Судом до розгляду справи по суті було зроблено запити про реєстрацію місця проживання/перебування відповідача до Державної фіскальної служби, а також до відділів реєстрації місця проживання фізичних осіб територіальних громад. Згідно з отриманими відповідями відповідач з 20 січня 2022 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Адреси або населеного пункту, де було зареєстроване місце проживання відповідача до 20 січня 2022 року у відповідях на запити суду зазначено не було. В такому разі, оскільки іншої інформації щодо місця мешкання або тимчасового місця проживання, крім зазначеного відповідачем власноруч у розписці, у суду не було, то суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження у справі та розглянув справу відповідно до приписів ч. 9 ст. 28 ЦПК України у повній відповідності до вимог територіальної підсудності. Через невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами статей 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Через ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить у розмірі 7800,00 доларів США - основна сума боргу, 2234.38 грн - 3% річних та 2822.44 грн інфляційних втрат за період з 01 квітня по 04 серпня 2020 року. Цей розрахунок заборгованості приймається судом до уваги, оскільки доказів неправильного його нарахування відповідачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому відповідно до умов договору та норм ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 214,01 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 214,01 грн.

Outcome: approved