Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

До суду 21.02.2022 року із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , зареєстровані та фактично там проживають. Вони також є побутовими споживачами природного газу. В квартирі позивачів індивідуальний лічильник газу не встановлений, а квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. До вересня 2017 року нарахування плати за спожитий газ ТОВ «Запоріжгаз збут» проводив позивачам відповідно до норм споживання встановлених постановою КМУ від 23.03.2016 р. №203, в розмірі 3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Проте, з вересня 2017 року Відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками лічильника, встановленого АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» з власної ініціативи без погодження з мешканцями будинку. В результаті чого щомісячна норма нарахувань почала становити 29,7 і більше куб.м. газу на місяць на три зареєстровані особи, тобто розмір оплати істотно збільшився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких ПАТ «Запоріжгаз» обладнало індивідуальними лічильниками газу. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - без відповідних рішень зборів співвласників. Позивачі неодноразово зверталися до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» з заявами в яких зазначали, що вони не надають згоду на встановлення та використання загально будинкового лічильника газу, та просять встановити індивідуальні лічильники газу в кожну квартиру окремо, оскільки нарахування плати за спожитий газ за показниками загально будинкового лічильника порушують їх права як споживачів, ставлять їх в нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких стоять індивідуальні лічильники обліку газу, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. У грудні 2017 року [PERSON] звертався до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» з заявою, в якій просив встановити в його квартирі індивідуальний лічильник обліку спожитого природного газу. Листом від 18.01.2018 року № 2р01.3-ЛВ-804-0118 ПАТ «Запоріжгаз» повідомив про те, що нарахування за спожитий газ здійснюється на три зареєстровані особи, на підставі показів загально будинкового лічильника обліку природного газу, який введено в експлуатацію з 01.08.2017 року. Щодо індивідуальних лічильників зазначили, що споживач має право встановити його за власний кошт. У лютому 2018 року [PERSON] звертався до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» із заявою, в якій повідомив про те, що вважає незаконним встановлення загально будинкового лічильника обліку газу та просив надати всі документи по його встановленню та введенню в експлуатацію. Листом від 12.02.2018 року № 2р01.3-ЛВ-2236-0218 ПАТ «Запоріжгаз» повідомив про те, загально будинковий лічильник обліку газу встановлено законно. Стосовно надання інформації щодо експлуатації загально будинкового вузла обліку природного газу запропонували звернуться до балансоутримувача (управителя) будинку КП «Наше місто». У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» з заявою, в якій просив надати інформацію про те, чи погоджував ПАТ «Запоріжгаз» з КП «Наше місто» установку загально будинкового лічильника газу і направити копію договору, і копії актів показань загально будинкового лічильника газу Листом від 25.04.2018 року № А-0629-К ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» повідомила [PERSON] про те, що в інвентарній справі будинку [ADDRESS] відсутні відомості та документи щодо КП «Наше місто» як балансоутримувача будинку, а також щодо передачі будинку від КП «Основаніє» до КП «Наше місто». Відомості щодо встановлення загально будинкового газового лічильника, його встановлення, зняття показань в технічній документації, що отримана ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» від КП «Основаніє» відсутні. Оскільки ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» не є балансоутримувачем будинку, а лише управителем, лічильник газу не знаходиться на обліку в керуючій компанії, відповідно, ніяких договорів щодо зняття показань з ПАТ «Запоріжгаз» не укладалося. Таким чином, договір «Про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку» не було укладено ані з співвласниками будинку, ані з колишнім балансоутримувачем будинку КП «Наше місто», ані з новим балансоутримувачем будинку, який обслуговував будинок на момент монтажу та введення в експлуатацію будинкового лічильнику газу ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». Отже, дії відповідачів щодо нарахування позивачам за спожитий природний газ на підставі загально будинкового лічильника газу вважають незаконними та такими, що порушують права позивачів. Зазначають, що в спірний період норми споживання газу були встановлені такими постановами КМУ: від 23.03.2016 р. №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; від 30.01.2019 р. №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»; від 27.02.2019 р. №143 «Питання споживання природного газу». Просять визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу позивачам та зобов`язати позивачів поновити позивачам режим нарахування природного газу за період: -З 01 серпня 2017 р. і до 07.02.2019 р. - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 р. №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; -З 08.02.2019 року по 06.03.2019 р. - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 р. №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»; -З 07.03.2019 р. до 22.08.2022 року - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. №143 «Питання споживання природного газу». Крім того просять зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення у квартирі [ADDRESS] індивідуального газового лічильника за власний рахунок. Ухвалою судді від 26.01.2022 року провадження по справі відкрите, постановлено розглядати справи за правилами загального позовного провадження. 10.02.2022 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надіслав до суду відзив в якому відповідач не визнав позов зазначив, що в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» АТ «Запоріжгаз» є оператором газорозподільної системи. Позивачі є споживачами природного газу, вони протягом 2016-2021 років здійснювали оплату за спожитий газ. Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2018 р. забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових), що мало забезпечити 100 % облік спожитого природного газу населенням. Законодавчими нормами не закріплено обовзяку встановлювати саме індивідуальні лічильники газу. З метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу відповідачем з 01.10.2015 р. проводились заходи щодо забезпечення споживачів природного газу лічильниками газу, зокрема в частині запровадження масштабного встановлення будинкових лічильників. Комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу може здійснюватись відповідно до загально будинкового вузла обліку у разі відсутності у споживача індивідуального вузла обліку. Вважають, що позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити з 01.05.2017 року позивачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання заявлена за період, який минув. Ця вимога спрямована на встановлення юридичного факту на минуле, а не на поновлення порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує. Тому не є ефективним способом захисту. 14.02.2022 року відповідач ТОВ «Запоріжгаз збут» надіслали відзив на позовну заяву, в якому з позовом не погодились просили відмовити. Посилаються на те, що з 01 липня 2015 р. АТ «Запоріжгаз» виконує функції з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу відповідно до отриманої Ліцензії серія АЕ № 642479 та є оператором газорозподільної системи. 3 01 липня 2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» отримало Ліцензію (дата прийняття рішення про переоформлення № 2247 від 01.09.2015 р.), на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя та Запорізької області усім категоріям споживачів, крім підприємств теплоенергетики. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) своєю Постановою від 30.09.2015 року № 2496 затвердила Правила постачання природного газу, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Правила постачання природного газу регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Як встановлено п.13 розділу III Правил постачання природного газу розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачам є календарний місяць ТОВ «Запоріжгаз Збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання. Відповідно до даних оператора ГРМ - АТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз Збут» лише здійснювало щомісячні нарахування вартості послуг з газопостачання. Позивачі, їх представник - адвокат Мар`єнко В.Ю., представники відповідачів в судове засідання не з`явились, просили розглядати справу без їх участі. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с.119) Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Позивачі зареєстровані та мешкають у багатоквартирному будинку [ADDRESS] і є споживачами з отримання послуг газопостачання в квартирі 104 . Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.10.2010 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с.21). 21.12.2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Запоріжгаз» із заявою про встановлення за адресою: [ADDRESS] безкоштовного лічильника газу (а.с.37). Листом №Zp 01.3-ЛВ-804-0118 від 18.01.2018 р. [PERSON] було повідомлено про те, що на виконання вимог ЗУ №3533 від 16.06.2011 р. «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за адресою [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. З моменту введення в експлуатацію, а саме з 01.08.2017 р. нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загально будинкового лічильника газу (а.с.38). 01.02.2018 р.ку [PERSON] знов звертається до ПАТ «Запоріжгаз» з проханням встановити індивідуальний лічильник газу (а.с.39). У відповіді № Zp 01.3-ЛВ-2236-0218 від 12.02.2018 р. повідомлено, що за даними ПАТ «Запоріжгаз» балансоутримувачем (управителем) будинку за адресою: [ADDRESS] є КП «Наше місто», 30.09.2016 р. листом №40/9805 від 30.09.2016 р. ПАТ «Запоріжгаз» направило КП «Наше місто» договір №1 від 27.09.2016 р. «про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку» (а.с.40). У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» з заявою, в якій просив надати інформацію про те, чи погоджував ПАТ «Запоріжгаз» з КП «Наше місто» установку загально будинкового лічильника газу і направити копію договору, і копії актів показань загально будинкового лічильника газу Листом від 25.04.2018 року № А-0629-К ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» повідомила [PERSON] про те, що в інвентарній справі будинку [ADDRESS] відсутні відомості та документи щодо КП «Наше місто» як балансоутримувача будинку, а також щодо передачі будинку від КП «Основаніє» до КП «Наше місто». Відомості щодо встановлення загально будинкового газового лічильника, його встановлення, зняття показань в технічній документації, що отримана ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» від КП «Основаніє» відсутні. Оскільки ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» не є балансоутримувачем будинку, а лише управителем, лічильник газу не знаходиться на обліку в керуючій компанії, відповідно, ніяких договорів щодо зняття показань з ПАТ «Запоріжгаз» не укладалося. У відповідності до приписів Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем АТ «Запоріжгаз» серед суб`єктів ринку природного газу кваліфікується як Оператор ГРС. Пунктом 1 та 2 глави 1 розділу УІ Кодексу ГРМ передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору природного газу. Оскільки позивачі проживають в квартирі [ADDRESS] , користуються газопостачанням, оплачують за нього, є підстави вважати, що вони приєднались до умов договору розподілу природного газу. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,від 2 квітня 2015 року № 1183 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Запоріжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району) у зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», терміном дії з 14.04.2015 по 13.04.2020. Згідно з розділом 1 плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки, затвердженої Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року передбачено встановлення єдиного вузла обліку газу для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками. Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ). Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831). З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»). За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням. Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що: - ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; - встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; - власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Бадансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України. Таким чином до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства. Вирішуючи питання в частині вимог позивачів, про визнання незаконним встановлений АТ "ОГРМ "Запоріжжгаз" та ТОВ «Запоріжгаз Збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачам та зобов`язання поновити побутовим споживачам, якими є позивачі у справі режиму нарахування природного газу відповідно до норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників, суд виходить з наступного. Положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу. З прийняттям цього Закону внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» (який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Однак як норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми Закону України «Про ринок природного газу» не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу. Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року. Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу. Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: - за даними лічильників газу; - за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання. Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. У спірний період вказані норми встановлювались, з 01 травня 2017 року і до 07 лютого 2019 року - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»; з 07 березня 2019 року (і до затвердження нових норм) - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу». Зазначена правова позиція також сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 року справа № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21. Оскільки з наданих відповідачем письмових доказів встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку газу, встановлений у будинку [ADDRESS] було введено в експлуатацію з 01.08.2017 року, отже саме з цієї дати розпочалось нарахування позивачам об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Отже, підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині визнання незаконним встановлений АТ "ОГРМ "Запоріжгаз" режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачам та зобов`язання відповідача з 01.08.2017 року поновити позивачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Позовні вимоги в цій частині до відповідача ТОВ «Запоріжгаззбут» задоволенню не підлягають, оскільки саме АТ "ОГРМ "Запоріжгаз" встановлює режим нарахування об`ємів спожитого природного газу. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 5.03.2021 року № 1338-IX від 05.03.2021, - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2023 року. Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2023 року. Стосовно вимог позивачів щодо зобов`язання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» встановити індивідуальний безкоштовний газовий лічильник у строк до 01.01.2021 р., суд вважає, що не вони не можуть бути задоволенні, оскільки позов до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» не пред`являвся, вони не залучені в якості відповідача. Крім того, вказаний позов був поданий після внесення змін у закон щодо строку встановлення лічильників таким споживачам, термін до 1 січня 2021 року є пропущеним. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. 23 березня 2016 року Кабінет Міністрів України як повноважний суб`єкт, прийняв постанову № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - постанова № 203), що мала усунути неналежний стан правового регулювання у відносинах між постачальником та споживачем природного газу, який немає лічильника. В подальшому 30 травня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 826/2507/18 про задоволення позову, зокрема, визнав протиправною та нечинною постанову № 203. 9 серпня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд та 27 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишили без змін рішення суду першої інстанції. 30 січня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (далі - постанова № 63), якою, зокрема, затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 21 лютого 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу у справі № 640/2305/19, якою забезпечив позов шляхом зупинення дії зазначених пунктів постанови № 63. 27 лютого 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 143 «Питання споживання природного газу» (далі - постанова № 143), яка за змістом відповідає нормам постанови № 63, однак дія яких булу зупинена судом у справі № 640/2305/19. Зокрема, уряд у постанові № 143 затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 14 серпня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/2305/19 ухвалив рішення про часткове задоволення позову та визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 63. 13 листопада 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 10 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року. 13 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/13591/19 ухвалив рішення про задоволення позову та визнання протиправними дії Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 143. 2 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 8 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року. Враховуючи зазначене, виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо споживання населенням природного газу за відсутності лічильників. У Конституції України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13). Конституційний Суд України в абз. 2 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 вказав, що «верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо». Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Застосування норм споживання комунальних послуг не може погіршуватися невизначеністю дії нормативних актів, яким вони затверджуються. Отже, у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу. У спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України слід вважати: постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 01 лютого 2016 року і до 07 лютого 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 07 березня 2019 року (і до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників). Таким чином підлягає задоволенню вимога щодо зобов`язання відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» поновити позивачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Вимоги в цій частині до відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до п.13 розділу III Правил постачання природного газу розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ, яким є АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз Збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання відповідно до даних оператора ГРМ - АТ «Запоріжгаз». ТОВ «Запоріжгаз Збут» може провести перерахунок плати за спожитий газ позивачам з лютого 2017 року відповідно до обсягів спожитого газу нарахованих згідно з нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, проте така вимога в позові не заявлялася. Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати. Позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, отже він стягується з відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь держави. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, адвокат Мар`єнко В.Ю. надала здійснений ним розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач [PERSON] на суму 4500 грн., договір про надання правової допомоги №3 від 17.01.2022 р. та акт прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору №3 від 17.01.2022 р. про сплату адвокату 4500 грн. за консультацію та складання позовної заяви, оскільки позов задоволений частково, лише в межах позовних вимог до відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», суд вважає, що витрати на правничу допомогу слід стягнути в сумі 2250 грн.

Outcome: partial