Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 листопада 2020 року близько 12 години 20 хвилин на 416 км.+800м. автодороги Київ-Чоп водій [PERSON] , керуючи автомобілем Mazda 626, р.н. [NUMBER] рухаючись в напрямку м.Рівне зі сторони м.Львів, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення із вантажним сідловим тягачем Mersedes Benz Astor 1841 LS, р.н. [NUMBER] з напівпричепом Shcmitz Sko 24L, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mazda 626 [PERSON] загинула на місці пригоди. Цивільна правова відповідальність водія автомобіля Mazda 626, р.н. [NUMBER] застрахована відповідно до полісу була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АР 58919. 23 лютого 2021 року [PERSON] , через свого представника ТОВ «Юридична компанія «Вішкодування», звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку. 02.11.2021 року до поданої заяви було долучено вимогу про витребування вироку суду по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. Його вимога про виплату страхового відшкодування станом на 12.04.2021 року не була виконана відповідачем. що змусило його звернутись до суду за захистом своїх прав та прав малолітніх дітей. Просить стягнути з відповідача 36 000 тисяч моральної шкоди та 180 000 грн. у відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника. Також просить стягнути з відповідача за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 31.01.2022 року по 12.04.2022 року пеню в розмірі 8521,64 грн. та три відсотки річний в розмірі 1278,25 грн. Ухвалою судді від 20 квітня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача 06.06.2022 року подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи, що не отримано копію ухвали та позовну заяву з додатками, в зв`язку з цим представник позивача не мав можливості надати відзив на позов. 21.06.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність повноваження адвоката Кульчицького О.С. представляти інтереси [PERSON] , як законного представника малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Також вказує, що оскільки [PERSON] не було дотримано вимог ст..36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме в заяві не було вказано відомості про банківські реквізити заявника, відповідачем не прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Одночасно у відзиві, вказується, що відповідач визнає право [PERSON] на отримання страхового відшкодування в розмірі 36000 гривень моральної шкоди та 180000 гривень у відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника. Щодо стягнення з відповідача пені та 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування, то представник позивача просить врахувати лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року відповідно до якого військову агресію Російської Федерації проти України визнано форс мажорними обставинами, а відтак відсутні правові підстави для нарахування вказаних платежів. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимога підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак одночасно з подачею відзиву звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17.11.2020 року близько 12 год. 20 хв. в с. Ситне Радивилівського району Рівненської області на 416 км.+800 м. автодороги М-06 Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем Mazda 626, р.н. [NUMBER] рухаючись в напрямку м.Рівне зі сторони м.Львів, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення із вантажним сідловим тягачем Mersedes Benz Astor 1841 LS, р.н. [NUMBER] з напівпричепом Shcmitz Sko 24L, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mazda 626 [PERSON] загинула на місці пригоди. (а.с.9) Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2021 року [PERSON] визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. (а.с. 85-87) Згідно з полісом №АР58919 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Mazda 626, р.н. [NUMBER] застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО». (а.с.22) Згідно з копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.09.2005 року, актовий запис №91. (а.с.15). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.17, 18) Згідно з довідкою Радивилівської міської ради №02-26/026 від 01.02.2021 р. [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] разом з сім`єю чоловіком [PERSON] , синами [PERSON] та [PERSON] (а.с.20) Згідно із заявою про виплату страхового відшкодування від 23.02.2021 р., [PERSON] звернувся до ТзДВ «СК України «Кредо» в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] повідомила відповідача про настання страхового випадку з наданням копій документів, і просив виплатити належне страхове відшкодування. (а.с.10-11) 12.05.2021 року представник позивача адвокат Кульчицький О.С. направив до ТзДВ «СК України «Кредо» додаткові документи - копію обвинувального акту в кримінальному провадженні №12020180150000336 від 17.11.2020 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. (а.с.26) Докази прийняття відповідачем рішення стосовно виплати страхового відшкодування, суду не надавались. Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону 1961-ІV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 22.1 Закону 1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону 1961-ІV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (стаття 27.3 Закону 1961-ІV). Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (стаття 27.5 Закону 1961-ІV). Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що з 01 січня 2020 р. мінімальна заробітна плата складає 5000,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований законом розмір страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, складає 60 000,00 грн. Позивач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , має право на виплату страхового відшкодування: моральної шкоди в розмірі 36000,00 гривень та 180000,00 гривень у відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У постанові Верховного Суду від 10.01.2019 р. у справі № 274/4882/17-ц зазначено: «…обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини». На переконання суду, дослідженими доказами підтверджено настання страхового випадку та обов`язок відповідача відшкодувати шкоду у межах страхового ліміту, визначеного законом. Також, позивачем доведено його право та право його неповнолітніх дітей на отримання страхового відшкодування, як чоловіку та синам загиблої. Визначені позивачем суми страхового відшкодування відповідають мінімальним розмірам відшкодування, які гарантовані законом. Водночас, будь-яких доказів на спростування позовних вимог відповідачем надано не було; доказів, які би виключали відповідальність страховика, а саме, що шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і їх слід задовольнити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування слід зазначити наступне: У відповідності до ст. 36.5 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом ч.2 ст. 551 ЦК України). Таким чином пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч.2 ст 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно Закону №1961-ІV від 01.07.2004 року відповідач після отримання заяви на виплату страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Отже, підставою для застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України, є доведення наступних обставин: виникнення між сторонами грошових зобов`язань та наявність прострочення виконання зобов`язання. З матеріалів справи вбачається як наявність грошового зобов`язання між сторонами так і факт прострочення виконання із зобов`язання. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової(матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Викладене узгоджується із роз`ясненнями в п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки». Щодо посилання відповідача на існування форс мажорних обставин, а саме військової агресії Російської Федерації проти України та введення на території України воєнного стану, як на підставу відсутності законних підстав для нарахування пені та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування, то суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставність стягнення штрафних санкцій, за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, у вигляді пені та 3% річних у період правового режиму воєнного стану в Україні. Так, заява про виплату страхового відшкодування направлена [PERSON] до ТДВ «СК «Страхування» про виплату страхового відшкодування 23 лютого 2021 року. 12 травня 2021 року позивачем подано додаткові документи до заяви про виплату страхового відшкодування. Останнім днем виплати страхового відшкодування є 31.01.2022 року, тобто майже за місяць до дати введення на території України правового режиму воєнного стану, який було введено 24.02.2022 року. Зазначене свідчить про те, що відповідач, впродовж тривалого часу до дати введення на території України правового режиму воєнного стану, безпідставно не виконував свій обов`язок з виплати страхового відшкодування. Також, суд зауважує, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, звільняє від виконання відповідних обов`язків, за умови наявності об`єктивних (непереборних) обставин та причин неможливості виконати такі зобов`язання. Сам по собі факт введення на території України військового стану, не є підставою для невиконання відповідних зобов`язань. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування [PERSON] у період з 30.01.2022 року до 12.04.2022 року. Матеріали відзиву на позовну заяву не містять доказів щодо зупинення господарської діяльності відповідачем з 24.02.2022 року (з дати введення на території України правового режиму воєнного стану), або інших доказів неможливості виконання грошового зобов`язання перед позивачем. Згідно дослідженого судом розрахунку, загальна сума штрафних санкцій складає 9799,89 гривень, з яких: пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування: 8521,64 гривень, 3% річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування: 1278,25 гривень. Вказаний розрахунок є вірним, відповідач не заперечував проти даного розрахунку штрафних санкцій, з урахуванням чого суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних штрафних санкцій. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави частина судового збору, від сплати якого позивач був звільнений. З урахуванням ставок судового збору згідно Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовними вимогами про стягнення страхового відшкодування по 992,40 гривень за кожну позовну вимогу, а всього 1984,80 гривень. В позовній заяві представником позивача вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 10000 грн. Суд не вирішує питання про стягнення витрат на правничу допомогу через ненадання позивачем доказів, що їх підтверджують. На підставі викладеного та

Outcome: approved