Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

05 травня 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Зазначає, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі який був укладений 01.06.2010 року Біликівською сільською радою Миргородського району Полтавської області , актовий запис № 01 . Від даного шлюбу, вони мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] , батьками якого у свідоцтві про народження дитини записані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , шлюб між ними не розірвано , але з березня 2022 року вони разом не проживають і не підтримують відносин . Син проживає разом із позивачкою [PERSON] , коштів відповідач на утримання дитини не надає , коштів які отримує вона не вистачає , тому змушена звернутись до суду із даним позовом , оскільки в добровільному порядку це питання не вирішено. Просила стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дитини щомісячно в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття сина [PERSON] . Ухвалою судді від 06.05.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено на 07.06.2022 рік. В судове засідання позивачка [PERSON] ю не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином . Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився , позовні вимоги не визнав , прохав визнати явку позивачки обов`язковою . Суд задовольнив клопотання відповідача та справу розглядом відклав та визнав явку позивачки обов`язковою . В судове засідання 12.08.2022 року сторони з`явились. Позивачка по справі [PERSON] свій позов підтримала та пояснила , що з березня 2022 року з відповідачем [PERSON] разом не проживають , оскільки це стало неможливим по різним причинам , шлюб ще не розірваний , але вона проживає з іншим чоловіком , син [PERSON] проживає разом із нею за адресою [ADDRESS] . Надала до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків з яких вбачається, що вона працювала у ФОП [PERSON] та отримувала мінімальну заробітну плату по лютий місяць 2022 року включно . З березня 2022 року не працює , оскільки в зв`язку із війною підприємець закрила діяльність і вона залишилась без роботи та доходу . Коштів катастрофічно не вистачає , батько дитини коштів не надає в добровільному порядку , тому і змушена звернутись до суду , оскільки дитині потрібно харчуватись кожного дня . На запитання відповідача по справі [PERSON] - відповіла , що дійсно проживає із співмешканцем по [ADDRESS] , може бути що за цією адресою зареєстрована юридична фірма батька її співмешканця , але там ніхто не працює , а треба десь жити , оскільки будинок який знаходиться за адресою [ADDRESS] який належить їй на праві власності та де вона і син і відповідач по справі зареєстровані - непридатний до проживання. На запитання суду повідомила , що іншого майна немає окрім цього будинку , іншого доходу на даний час немає , оскільки сама не в змозі утримувати сина який проживає разом із нею , то звернулась до суду та прохала стягти із відповідача буквально мінімум , це ј частину , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини , оскільки потрібно просто вижити в цих умовах що склалися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та повідомив, що коштів на утримання сина у нього немає, долучив до матеріалів справи копію висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом та повідомив що доглядає матір в с. Біликах Миргородського району . На запитання суду повідомив, що він живе із пенсії матері та обробляє огород , що у його матері також є інший син який проживає в іншому місті. Також повідомив що зареєстрований за адресою [ADDRESS] , його неповнолітній син дійсно проживає із дружиною окремо з березня 2022 року . Вказав що дружина працює неофіційно , це йому відомо точно .На запитання суду пояснив, що сам він не є інвалідом , але його стан здоров`я незадовільний , що кошти дитині надавав останній раз 100 гривень тиждень тому та купляв піццу при спілкуванні , коли попередньо надавав кошти не зміг відповісти. Також відповів, що у його матері встановлена друга група інвалідності , офіційно він не рахується по догляду за матір`ю як людиною інвалідом , а оформляє ці документи в процесі. Майна а ні рухомого а ні нерухомого немає, платити йому нічим , тому прохав відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо тієї інформації , що зазначив відповідач [PERSON] щодо догляду за [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін по справі , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи проходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] є спільною неповнолітньою дитиною [PERSON] та [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком ( а.с.4), дитина зареєстрована за адресою [ADDRESS] проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами по справі . Позивачка [PERSON] працювала у ФОП , її дохід з жовтня 2021 року по лютий 2022 року склав 18500 гривень за період 2021 року та 13000 гривень за період січень - лютий 2022 року ( а.с. 20) , відповідач по справі надав до суду копію висновку № 10 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи 11 групи внаслідок психічного розладу , з якого вбачається що хвора [PERSON] 1960 року народження , інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу встановленої 24.11.2003 року , проживає разом із сином [PERSON] за адресою Миргородський район с. Білики , за рівнем обмеження - обмеження самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду , висновок дійсний до 19.05.2023 року ( а.с. 21) . Суд зазначає, що не може взяти до уваги даний висновок , оскільки відповідач [PERSON] не надав підтверджуючих документів до суду , що [PERSON] є його матір`ю та що він дійсно фактично проживає з нею в с. Білики Миргородського району Полтавської області , та де проживає [PERSON] , з якого часу він там проживає , оскільки зареєстрований за іншою адресою та в судовому засіданні сторони не заперечували що не проживають разом з березня 2022 року , тобто не зрозуміло з якого часу опікується відповідач [PERSON] нею та чи підтверджено це офіційно , оскільки група інвалідності у [PERSON] встановлена ще з 2003 року. Також не надав до суду доказів про те , що не може утримувати дитину матеріально . [PERSON] є здоровим та працездатним , протилежних доказів стороною не надано, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу своєму синові. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Дитина перебуває на утриманні матері, батько у добровільному порядку матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб дитини та її розвитку не надає. Тому суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог . За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] є працездатним, на своєму утриманні інших неповнолітніх дітей не має, стосовно того факту , що утримує та здійснює догляд за непрацездатною матір`ю інвалідом в судовому засіданні не довів . Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, ч. 1 ст. 192 СК України гарантує право звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі істотної зміни матеріального становища, яке унеможливлює виконання ним відповідного рішення про стягнення аліментів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved