Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір відступлення права вимоги, укладений 13.02.2022 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , за яким останній отримав від позивача 250 000,00 грн. та передав право вимоги до ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» (далі - ПрАТ «КЗТВ») про стягнення боргу за надання правової допомоги, а також позивач просить суд застосувати реституцію, як наслідок недійсності правочину, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 250 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.02.2022 року між відповідачем [PERSON] як первісним кредитором та позивачем [PERSON] як новим кредитором укладено Договір відступлення права вимоги, за умовами якого відповідач отримав від позивача 250 000,00 грн. та передав позивачеві право вимоги стягнення з ПрАТ «КЗТВ» боргу за надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 23.05.2018 року. З метою реалізації наданого відповідачем як первісним кредитором права вимоги з ПрАТ «КЗТВ» боргу, 30.05.2022 року позивач [PERSON] як новий кредитор звернувся до боржника ПрАТ «КЗТВ» із відповідною вимогою на повернення грошових коштів. Однак, ПрАТ «КЗТВ» листом від 01.06.2022 року № 01-19/515 відмовило у задоволенні претензії [PERSON] з посиланням на те, що умовами Договору про надання правової допомоги від 23.05.2018 року, укладеного між ПрАТ «КЗТВ» та ФОП [PERSON] щодо надання правової допомоги у господарській справі № 917/527/18 за позовом ТОВ «Хімекс Лімітед», додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.05.2019 року у справі № 917/527/18 ПрАТ «КЗТВ» відшкодовано лише 150 000,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки заявлений відповідачем розмір 400 000,00 грн. визнано завищеним та неспівмірним зі складністю справи, та судом зазначено, що адвокатом Овчаренком В.Ю. виставлено рахунок лише на 150 000,00 грн., які ПрАТ «КЗТВ» адвокату сплачено. Крім того, ПрАТ «КЗТВ» у листі від 01.06.2022 року зауважено позивачу про те, що відповідно до п. 7.1 договору про надання правової допомоги від 23.05.2018 року жодна зі сторін не має права передавати третім особам права та обов`язки за цим Договором без письмової згоди іншої сторони, та оскільки ПрАТ «КЗТВ» не надавало письмової згоди на передачу [PERSON] свого права грошової вимоги гонорару за Договором від 23.05.2018 року, а також ураховуючи, що в подальшому адвокат Овчаренко В.Ю. не надавав правову допомогу ПрАТ «КЗТВ», а також рахунок на решту 250 000,00 грн. не виставлявся, позивач [PERSON] не має правових підстав для отримання від [PERSON] прав вимоги за договором про надання правової допомоги від 23.05.2018 року. Крім того, позивач вважає, що станом на день укладення спірного Договору минув строк позовної давності за вимогами до ПрАТ «КЗТП», оскільки акт передавання-приймання виконаних робіт, як зазначено у додатковому рішенні Господарського суду Полставської області від 30.05.2019 року у справі № 917/527/18, складено 13.11.2018 року, а отже строк стягнення оплати за цим Договором скінчився 13.11.2021 року, тобто до часу укладення спірного Договору. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем [PERSON] при укладенні з позивачем [PERSON] 13.02.2022 року договору про відступлення права вимоги введено позивача в оману щодо переходу до нього права вимоги до ПрАТ «КЗТВ» боргу у розмірі 250 000,00 грн., тому позивач просить визнати Договір від 13.02.2022 року недійсним у порядку статті 230 ЦК України та застосувати наслідки недійсності правочину. 27 червня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. (а.с. 47-49) 13 липня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю». (а.с. 53-54) 02 серпня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва письмове клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи з повідомленням/викликом сторін, залишено без задоволення. При постановленні даної ухвали судом ураховано, що позовна заява містить вимоги немайнового та майнового характеру. Однак, ціна позову становить 250 000,00 грн., що не перевищує 250 прожиткових мінімумів, тому така справа відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, ураховуючи предмет спору, ціну позову, наявність доказової бази та відсутність клопотання відповідача про зміну порядку розгляду справи, судом визнано справу такою, що є справою незначної складності, тому постановлено порядок її розгляду у спрощеному провадженні без виклику/повідомлення сторін, встановивши учасникам справи строк для надання письмових заяв по суті позову. (а.с. 75-77) 10 серпня 2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повернуто суб`єкту звернення. (а.с. 110-111) Відповідач [PERSON] , ознайомившись 20 липня 2022 року з матеріалами справи, про що свідчить власноручна розписка відповідача, долучена до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 27.06.2022 року строк. (а.с. 60) Третя особа ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень по суті позову, відповідно до яких позовну заяву підтримав в повному обсязі, вважає її обґрунтованою. (а.с. 63-66) Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 23.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та адвокатом Овчаренком Віталієм Юрійовичем укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, до якого внесено зміни Додатковою угодою від 13.11.2018 року, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати професійну правничу допомогу клієнту щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги у господарській справі № 917/527/18 за позовною заявою ТОВ «Хімекс лімітед» про відкликання та спростування недостовірної інформації, а клієнт приймає результати належно виконаної правничої допомоги та оплачує гонорар адвоката та компенсує фактичні витрати, понесені адвокатом. (а.с. 19-22; 23-24) Відповідно до п. 2.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє виключно до дати ухвалення судового рішення по суті спору судом першої інстанції, яким буде закінчено розгляд господарської справи № 917/527/18 у суді першої інстанції. Відповідно до статті 3 Договору, клієнт оплачує адвокату винагороду (гонорар) за надання правничої допомоги у фіксованому розмірі 400 000,00 грн. Розмір винагороди може змінюватись за згодою сторін в залежності від результатів вирішення господарської справи № 917/527/18 судом першої інстанції та з урахуванням інших істотних обставин. Винагорода оплачується частинами на банківський рахунок адвоката у передбаченому Договором порядку. Адвокат надає детальний опис наданої правничої допомоги та понесених фактичних витрат. Відповідно до п. 5.1 Договору, адвокат зобов`язаний передати, а клієнт - прийняти результати передбачених цим Договором виконаних робіт щодо надання правничої допомоги шляхом складання і підписання відповідного Акту передачі-прийняття. Відповідно до п. 7.1 Договору, жодна із сторін не має права передавати третім особам права та/або обов`язки за цим Договором без письмової згоди іншої сторони. Згідно платіжного доручення № 4195 від 16.07.2018 року ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» перерахував на банківський рахунок ФОП [PERSON] 150 000,00 грн.(а.с. 25) Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.05.2019 року у справі № 917/527/18, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» на користь Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» 150 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. (а.с. 26-30) Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 року у справі № 917/527/18 додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 30.05.2019 року - скасовано, оскільки постановою Верховного суду від 27.08.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у справі №917/527/18 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області. (а.с. 84-85) Рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.03.2020 року у справі № 917/527/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року та постановою Верховного Суду від 11.02.2021 року у задоволенні позову ТОВ «Хімекс Лімітед» до ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» відмовлено, витрати на правничу допомогу на користь ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» судовими рішеннями не стягнуто. (а.с. 86-95, 96-101, 102-104) 13.02.2022 року між [PERSON] (первісним кредитором) та [PERSON] (новим кредитором) укладено Договір б/н, відповідно до умов якого первісний кредитор повністю відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимагати сплати ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», надалі - боржник за договором про надання професійної правничої допомоги від 23 травня 2018 року, надалі «Договір з боржником». Наявність і дійсність відступленого права підтверджується документами, наявними у справі № 917/527/18, оцінка яким дається господарським судом Полтавської області в додатковому рішенні від 30 травня 2019 року у справі № 917/527/18. (а.с. 14-15) Відповідно до п. 3, 4 Договору, на дату укладення Договору відступлене право визначено в обсязі 250 000,00 грн., які новий кредитор сплатив первісному кредитору за відступлене право вимоги до укладення та підписання Договору. На претензію [PERSON] . Листом ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 01.06.2022 року № 01-19/515 повідомлено про те, що відповідно до п. 7.1 договору про надання правової допомоги від 23.05.2018 року жодна із сторін не має права передавати третім особам права та обов`язки за цим Договором без письмової згоди іншої сторони. Таким чином, оскільки ПрАТ «КЗТВ» не надавало письмової згоди на передачу [PERSON] свого права вимоги гонорару за договором від 23.05.2018 року, а також ураховуючи, що рахунок на решту 250 000,00 грн. адвокатом Овчаренком В.Ю. до ПрАТ «КЗТВ» так і не виставлено, [PERSON] не має правових підстав для отримання від [PERSON] прав вимоги за договором про надання правової допомоги від 23.05.2018 року. (а.с. 16, 17-18) Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до положення ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман за статтею 230 Цивільного кодексу України має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вада\-ми волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сфор\-мувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною пра\-вочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Об\-ман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторо\-ни ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину (ст. 230 ЦК). Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природа правочину, права та обов`язки сторін, такі власти\-вості речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням (ст.229 ЦК), так і обставин, що зна\-ходяться за межами правочину, в тому числі мотиву й мети правочину. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, повідом\-лення нею про будь-які обставини, яких насправді нема (повідомлення недосто\-вірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів на право власності на продавану річ, на право вчинення такого правочину), так і у виг\-ляді свідомого замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину. Суб`єктом введен\-ня в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним нема. Верховний Суд у постанові від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16 зазначив, що за змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодав\-ства ( ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які право\-мірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним на підставі статті 230 ЦК України Договору відступлення права вимоги від 13.02.2022 року як такого, що вчинено під впливом обману, та, відповідно, відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину, - оскільки судом встановлено, що під час укладення спірного Договору відступлення права вимоги від 13.02.2022 року позивач мав можливість ознайомитись з умовами Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.05.2018 року, право вимоги за яким є предметом спірного Договору від 13.02.2022 року, - що не спростовано позивачем відповідно до змісту позовної заяви. Тобто позивач не був обмежений у можливості ознайомитись зокрема із пунктом 7.1 Договору від 23.05.2018 року, яким передбачена заборона сторін Договору передавати третім особам права та/або обов`язки за цим Договором без письмової згоди іншої із сторін, що не спростовано позивачем належними та допустимими доказами у справі. Крім того, суд визнає необґрунтованим посилання позивача як на доказ щодо фактичних обставин, що мають значення для вирішення даного спору, на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 30.05.2019 року у справі № 917/527/18, - оскільки вказане додаткове рішення було скасовано постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 року з підстав скасування постановою Верховного суду від 27.08.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 917/527/18 та направлення справи на новий судовий розгляд, за наслідками якого витрати на правничу допомогу за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.05.2018 року судовими рішеннями не стягнуто. При цьому, інформація щодо наслідків судового розгляду справи № 917/527/18 є публічною, яка перебуває у вільному доступі, та позивач при укладенні спірного Договору від 13.02.2022 року мав можливість ознайомитися із наслідками розгляду господарського спору у справі № 917/527/18, право вимоги щодо надання правничої допомоги у якій є предметом спірного Договору. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький завод технічного вуглецю», про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed