Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

21.12.2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» на посаді головного фахівця відділу планування та організації перевезень Управління транспортного планування філії «Пасажирська компанія». 01.12.2021 року позивачу надано на ознайомлення лист-повідомлення про те, що з 08.12.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19, є обов`язковим для працівників АТ «Українська залізниця». На підставі наказу МОЗ\~«Про затвердження\~Переліку професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»\~від 04.10.2021\~року №\~2153 та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236, позивач повинна до 08.12.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595. У випадку, якщо до 08.12.2021 року позивач не надасть одного із зазначених документів, 09.12.2021 року буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46\~КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ. 04.12.2021 року [PERSON] на ім`я в.о. директора філії «Пасажирська компанія» Перцовському О.С. подано заперечення на лист-ознайомлення направлений листом від 23.11.2021 року № Ц-3-91/4589-21. В даному листі позивачка вказувала, що нею прийнято рішення тимчасово утриматися від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики коронавірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих. Крім того в даній заяві [PERSON] було запропоновано забезпечити їй безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування, перевести на дистанційний режим роботи чи оплатити час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого КМУ, згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України та Колективного договору, про що видати відповідний наказ. Згідно оскаржуваного наказу АТ «Українська залізниця» № 604/ос від 09.12.2021 року, позивача [PERSON] , головного фахівця відділу планування та організації перевезень Управління транспортного планування філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 року до надання одного з документів який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID 19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного за стосунку «Дія». Позивач вказувала у позовній заяві, що вважає даний наказ таким, що грубо порушує її конституційні та трудові права, а також суперечить чинному законодавству України. На підставі вище наведеного, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 09.12.2021 року № 604/ос про відсторонення від роботи, стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи до дня ухвалення судом рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15.02.2022 року від представника відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він вказав, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві. Відзначив, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID 19. Просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 17.02.2022 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказала, що твердження наведенні у відзиві вважає необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, не спростовують позовні вимоги та є не доведеними жодним допустимим доказом. Просила суд прийняти відповідь на відзив відповідача та врахувати її під час розгляду справи по суті. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 21.06.2022 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву про зміну предмету позову, в частині, що стосується стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення і стягнути з відповідача середній заробіток з моменту незаконного відсторонення до моменту допуску до роботи в розмірі 53\~444,6 гривень: (16 робочих днів в грудні + 19 робочих днів в січні + 19 робочих днів в лютому) х 971,72 гривні (середньоденний) 52\~472,8 гривні. Заява про зміну предмету позову прийнята судом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі приходить наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» на посаді головного фахівця відділу планування та організації перевезень Управління транспортного планування філії «Пасажирська компанія», згідно наказу № 369/ос від 16.08.2021 року, що підтверджується записом у трудовій книжці № 19, копія якої долучена до матеріалів справи. 01.12.2021 року позивачу надано на ознайомлення лист-повідомлення про те, що з 08.12.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19, є обов`язковим для працівників АТ «Українська залізниця». На підставі наказу МОЗ\~«Про затвердження\~Переліку професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»\~від 04.10.2021\~року №\~2153 та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236, позивач повинна до 08.12.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595. У випадку, якщо до 08.12.2021 року позивач не надасть одного із зазначених документів, 09.12.2021 року буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46\~КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ. 04.12.2021 року [PERSON] на ім`я в.о. директора філії «Пасажирська компанія» Перцовському О.С. подано заперечення на лист-ознайомлення направлений листом від 23.11.2021 року № Ц-3-91/4589-21. Згідно оскаржуваного наказу АТ «Українська залізниця» № 604/ос від 09.12.2021 року, позивача [PERSON] , головного фахівця відділу планування та організації перевезень Управління транспортного планування філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 року до надання одного з документів який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID 19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного за стосунку «Дія». Підставою для винесення наказу зазначено складений Акт від 01.12.2021 року про відмову від ознайомлення із Зобов`язання, Акту від 01.12.2021 року про ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 08.12.2021 року про відмову від написання особистого пояснення. При винесенні оскаржуваного наказу заступники директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] та [PERSON] керувались ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1 645-ІІІ, наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.11.2021 року № 2393, пунктом 41-6постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236, Положенням про філію «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». З даним наказом позивач [PERSON] була ознайомлена, однак з таким не погоджується. Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи є призупинення з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою. Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Стаття 12\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб»\~від 06.04.2000\~року №\~1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до частин 1-2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні, є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 09.12.2020\~року №\~1236 (в редакції, чинній на 09.12.2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. Суд також вважає, що держава, встановивши працівникам залізниці, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, заборону працювати, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників залізниці (відділу планування та організації перевезень Управління транспортного планування філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), а також пасажирів залізниці, які отримують послугу перевезення, а тому право [PERSON] на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації, відсторонення [PERSON] від роботи має об`єктивне та розумне обґрунтування. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Примушування до вакцинації чинним законодавством України не передбачене, навіть якщо вакцинація проти окремих хвороб є обов`язковою, а тому змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, і з огляду на це чинне законодавство надає право керівникам підприємств, установ, організацій відсторонювати від роботи певних працівників без збереження за ними заробітної плати. Слід зазначити, що ст.\~44-3 Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, і роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень. Відповідно дост.11\~Закону України\~«Про залізничний\~транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що керівник відповідача, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників залізничного руху, діяв у межах своїх повноважень і у відповідності до вимогст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, постанови КМУ № 83 від 04.03.2015 року, ст.46 КЗпП України, а відтак правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. У постанові від 10.03.2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява № 24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем ні відповідачу, ні суду надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed