Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

29.04.2022 засобами поштового зв`язку позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Огородник І.І. подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву, яку зареєстровано в суді 02.05.2022 за вхідним №1039/22, до [PERSON] , в якій просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2618,00 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2019 і до припинення ним навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 16.07.2005 по 23.12.2019 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірвано. У них є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач її з сином вигнав з будинку. Син проживає з нею, а дочка проживає з відповідачем. Жодної матеріальної допомоги відповідач на утримання сина [PERSON] не надає та ухиляється від своїх обов`язків по утриманню сина. З метою одержання аліментів на утримання сина в примусовому порядку звернулася до Турківського районного суду Львівської області ще 07.11.2019 з заявою про видачу судового наказу. Вона так і не змогла отримати аліменти на утримання сина у зв`язку із подачею 19.11.2019 відповідачем позову про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , у задоволенні якого було відмовлено. Вважає, що вжила всіх залежних від неї заходів для одержання від відповідача аліментів на утримання сина ще 07.11.2019, проте не змогла їх одержати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати. [INFO] сину виповнилося 18 років, водночас він продовжує навчання на денній державній формі навчання в Турківському професійному ліцеї, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Ухвалою суду від 18.05.2022 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.05.2022 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог. 06.06.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника позивача - [PERSON] про долучення письмових доказів. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Огородник І.І. позов підтримала, посилаючись на ті самі доводи та обставини, які зазначені в позовній заяві. Додатково вказала, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надавав. 07.11.2019 позивачка зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, однак їй було відмовлено у видачі такого, оскільки був спір щодо батьківства. Ствердила, що позивачка такими діями вжила всіх заходів для отримання аліментів від відповідача. Водночас вказала, що з позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання позивачка не зверталась. Вважає, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, оскільки звернувся до суду з позовом про виключення запису про нього, як батька сина [PERSON] . Зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальне утримання синові, який продовжує навчання, так як тривалий час працює в Республіці Чехія. Просить стягнути аліменти за минулий час на підставі ч. 2 ст. 191 СК України з 07.11.2019, оскільки саме тоді, позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто вжила всіх заходів для отримання аліментів та не отримала такі, оскільки відповідач ухилився, шляхом звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що до припинення шлюбних відносин з позивачкою він утримував сім`ю. Після того, як син вирішив проживати з матір`ю він перестав з ним спілкуватись, син не приходив до нього, в даний час йому невідомо де син перебуває. Відповідачка не зверталась до нього за аліментами, вони взагалі з нею не спілкуються, він не має з нею жодних контактів. Не заперечив, що дійсно працював в Чеській Республіці, однак вже тривалий час перебуває на території України, офіційно непрацевлаштований, а має тимчасові заробітки близько 4000 грн в місяць. Вказав, що в нього на утриманні є цивільна дружина і двоє дітей, зокрема їх спільна з позивачкою дочка [PERSON] . Аліменти на дочку [PERSON] від відповідачки він не отримує, виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача на утримання дочки [PERSON] він до виконання не пред`являв, а відкрив на ім`я дочки рахунок в банку, на який позивачка і перераховує кошти. Цими коштами він не цікавиться і не користується, лише дочка [PERSON] . Зазначив, що не ухилявся від утримання сина, і коли проживали разом, то завжди йому надав утримання, купував все необхідне. Просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] заперечив проти позову. Вважає, що позивачка не вжила всіх заходів щодо одержання аліментів на утримання сина [PERSON] та не довела факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Покликання представника позивачки на спір про батьківство є безпідставними, оскільки оспорювання батьківства є правом особи і не свідчить про ухилення від аліментів. Відповідач не має контактів позивачки, вони не спілкуються, жодних листів, прохань про надання коштів на утримання сина від неї не надходило. Син [PERSON] покинув місце проживання з батьком, припинив з ним спілкування. Тому, вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час. Щодо стягнення аліментів на навчання сина, то вважає що відповідач не має можливості утримувати повнолітнього сина, оскільки він не працює, має на утриманні дочку [PERSON] , а також цивільну дружину та її малолітню дитину, які з ним проживають. У відповідача немає стабільного доходу, живе за рахунок тимчасових заробітків. Натомість, позивачка перебуває за межами України, має сталий дохід. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.05.2018, батьками [PERSON] , [INFO] є сторони в справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 20.11.2019 шлюб між сторонами розірвано. 07.11.2019 позивач [PERSON] звернулася до Турківського районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2020 (справа №458/890/19) у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено. Роз`яснено заявнику право звернутися з тими самими вимогами в позовному порядку. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 13.12.2021 у справі №458/914/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини відмовлено. Як видно із довідок Турківського професійного ліцею від 22.02.2022 та від 27.05.2022, [PERSON] дійсно є учнем групи 33-ЕГЗ денної державної форми навчання з 02.09.2019 по 30.06.2022 і знаходиться на неповному державному утриманні, отримує стипендію в розмірі 1500,00 грн. (а.с. 18, 53). [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] з 05.11.2019 по сьогоднішній день без реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 19). Як видно з акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , складеного депутатом Турківської міської ради від 12.11.2019, при обстеженні встановлено, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , 2006 р.н., не працює (а.с. 17). З акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , складеного депутатом Турківської міської ради від 30.05.2022, видно, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не працює (а.с. 50). Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради від 30.05.2022 №602, що [PERSON] з 01.02.2021 не працює (а.с. 51). Згідно з довідкою Турківської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 30.05.2022 №252, [PERSON] не зареєстрований як безробітний і допомоги по безробіттю з 01.11.2021 по 30.05.2022 не отримував (а.с. 52). Позивачка на підставі ч. 2 ст. 191 СК України просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] за минулий час, починаючи з 07.11.2019 і до припинення навчання. Відповідач заперечив проти таких позовних вимог. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та стягнення таких аліментів, зокрема, за минулий час. Спірні правовідносини регулюють норми Глави 15 та 16 Сімейно кодексу України. Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з положеннями ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з вимогами ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Суд встановив, що повнолітній син сторін у справі [PERSON] був учнем групи 33-ЕГЗ денної державної форми навчання Турківського професійного ліцею з 02.09.2019 по 30.06.2022, отримував стипендію в розмірі 1 500,00 грн. Позивачка, на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжив навчання, оскільки на час звернення до суду з цим позовом 29.04.2022, повнолітній син сторін у справі ще продовжував навчатись до 30.06.2022, а також за минулий час, а саме з 07.11.2019. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення аліментів за минулий час, суд дійшов такого висновку. В силу положень ст. 199 СК України, відповідач [PERSON] має обов`язок утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Водночас, позивачка просить стягнути аліменти за минулий час з 07.11.2019, з дня подання нею заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зокрема на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надав суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18. Висловився, що ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. У Постанові Верховного Суду від 18.05.2020 (справа № 215/5867/17) сформульовано правову позицію, про те, що ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Позивачка на підтвердження вжиття нею заходів щодо отримання аліментів від відповідача покликається на подану нею 07.11.2019 заяву до суду про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно. При цьому, долучила копію ухвали Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2020 про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, у зв`язку з тим, що така вимога пов`язана з оспорюванням батьківства. При цьому, в ухвалі суду заявниці роз`яснено право на звернення з тими самими вимогами у позовному порядку. Суд встановив, що дійсно 19.11.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини сина [PERSON] , [INFO] . У задоволенні позову було відмовлено. Однак, реалізація відповідачем [PERSON] свого права на оспорювання батьківства щодо сина [PERSON] не позбавляло та не обмежувало позивачку в праві звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на його утримання, як неповнолітньої дитини, так і на навчання, оскільки станом на 07.11.2019 [PERSON] вже навчався з 02.09.2019. Такого висновку суд дійшов, виходячи, зокрема, з роз`яснень, які надані в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що судам необхідно звернути увагу на те, що стаття 140 СК України про стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами. Відтак, звернення до суду відповідача з позовом про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини не є для позивача перешкодою для подачі позову про стягнення аліментів. Окрім цього, з підстави наявності спору про батьківство (материнство) навіть не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів (ч.2 ст. 252 ЦПК України). Відтак, доводи представника позивача [PERSON] на підтвердження факту ухилення відповідача від сплати аліментів у зв`язку з оспорювання ним батьківства, суд відхиляє як безпідставні. Водночас, суд встановив, і що не спростувала представник позивачки в судовому засіданні, що позивачка жодного разу не зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів, не телефонувала, не направляла листи з цього приводу тощо. Сторони в справі тривалий час, зокрема, протягом спірного періоду, не спілкуються, відповідач не має контактів з позивачкою. Звернення позивачки до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, причому на утримання неповнолітнього сина, не є достатнім доказом вжиття всіх заходів щодо одержання аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Водночас, позивачка не вживала і жодних заходів для одержання аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжував навчання, про стягнення яких у цій справі просить суд за минулий час. Суд зазначає, що обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять і позивачкою не надано в ході судового розгляду достатніх та належних доказів, що вона до подачі цього позову до суду вжила достатніх заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як і не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні вимог ч. 2 ст. 191 СК України. Відтак, з урахуванням викладеного, враховуючи відповідні норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні конкретні обставини в цій справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Щодо частини позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина сторін в справі, який продовжує навчання, за період з дня звернення позивачки до суду з цим позовом 29.04.2022 (надіслання позовної заяви засобами поштового зв`язку) і до закінчення навчання 30.06.2022, то вирішуючи такі, суд дійшов такого висновку. Як зазначалось вище, відповідач [PERSON] в силу вимог ст. 199 СК України має обов`язок утримувати повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Водночас, такий обов`язок підлягає виконанню за умови, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням і, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка [PERSON] в обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона сама утримує їх з відповідачем сина [PERSON] , який навчається і потребує матеріальної допомоги. У свою чергу відповідач [PERSON] , як вважає позивачка, має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки добре заробляє, офіційно тривалий час працював у Чеській Республіці, де мав достатній заробіток, має у власності житловий будинок, земельну ділянку. Відповідач [PERSON] заперечив такі доводи, вказав, що не має матеріальної можливості утримувати повнолітнього сина, має на утриманні спільну з позивачкою дочку, яка теж навчається, а також цивільну дружину та її дитину. Заробітки в нього тимчасові та складають близько 4000 грн в місяць. Оцінюючи такі доводи та заперечення сторін у справі, перевіривши надані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку, що відповідач має обов`язок з утримання повнолітнього сина, який навчався, однак розмір аліментів, який просить позивач, а саме 2618 грн щомісячно, при цьому не надавши доказів доходів відповідача, суд вважає таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості з урахуванням можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу синові. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним та отримує доходи, має інших утриманців, повнолітній [PERSON] під час навчання отримував стипендію в розмірі 1500,00 грн, а тому вважає достатнім та необхідним визначити розмір аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] в розмірі 1500 грн щомісячно з 29.04.2022 (день направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку) і до припинення навчання 30.06.2022. Отже, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. А згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, то судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України стягується з відповідача в дохід держави в розмірі пропорційно до задоволених вимог, а саме 565,70 грн. Щодо судових витрат на професійну правову допомогу позивача. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача - Огородник І.І. у справі зробила заяву про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відтак вирішення питання судових витрат відбудеться у судовому засіданні 01.09.2022 об 11.30 год., при цьому позивачу та її представнику необхідно до 22.08.2022 подати докази щодо розміру судових витрат. Щодо судових витрат на професійну правову допомогу відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Відповідач заявив розмір таких витрат на загальну суму 5000,00 грн. На підтвердження таких витрат відповідач подав Договір про надання правової (правничої) допомоги від 30.05.2022, Ордер серії ВС №1120924 від 30.05.2022, додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 30.05.2022, квитанцію №11 адвоката Канарєєва І.О. від 30.05.2022 про отримання від [PERSON] на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 30.05.2022 коштів в сумі 5000,00 грн., а також опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги (за надання трьох юридичних консультацій та підготовки відзиву на позовну заяву 1000,00 грн. та представництво інтересів в суді першої інстанції 4000,00 грн.). Суд вважає підтвердженими такі витрати, а тому з урахуванням часткового задоволення позову, такі витрати необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 150,00 грн. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що витрати відповідача на правову допомогу в цій справі є завищеними суд відхиляє як безпідставні, оскільки сума таких витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката на думку суду, буде в повній мірі відповідати критеріям розумності та співмірності між витратами відповідача на правову допомогу та складністю справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved