Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою в якій проситьсуд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців з заборонами щодо: перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на відстань менше 100 метрів до місця перебування заявниці та вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що з 1977 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Поступово сімейне життя між сторонами погіршилось. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти під час яких поведінка [PERSON] ставала занадто агресивною, він почав погрожувати заявниці фізичною розправою. Спільне проживання стало нестерпним та небезпечним через постійні приниження, образи нецензурною лайкою, що зумовлює виникнення проблем зі здоров`ям заявниці, бо вона живе у постійному страху. В зв`язку з цим, [PERSON] неодноразово зверталася до Коломийського районного відділу поліції. Однак, працівниками поліції не було вчинено жодних дій для її захисту та протидії домашньому насильству по відношенню до неї. З огляду на вказані обставини щодо психологічного насильства, яке чинить [PERSON] відносно [PERSON] , а також наміри чоловіка на продовження подібних дій, які виражаються у погрозах вчинення фізичної розправи з заявницею, остання вважає себе жертвою такого насильства та потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 09.08.2022р. до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] в яких останній вказує на те, що ним жодного разу не було вчинено домашнього насильства відносно дружини. Надані заявницею докази ніяким чином не підтверджують тих обставин, які були зазначені в поданій нею до суду заяві. Окремі звернення [PERSON] до органів поліції не свідчать про факти протиправної поведінки [PERSON] , а тому, на думку заінтересованої особи, відсутні підстави для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак вважає вимоги заявниці безпідставними і як наслідок такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала та пояснила, що в шлюбі з [PERSON] вона перебуває вже сорок п`ять років, останні тридцять два з яких вони живуть в постійних конфліктах. З листопада 2021 року чоловік почав себе агресивно поводити та погрожувати їй вбивством. В грудні 2021р. він близько години кидався на заявницю, бігав за нею та погрожував, рятуючись від агресії чоловіка вона закрилася в кімнаті. В січня 2022р. на свято Святого Йордану, після чергового випадку, [PERSON] звернулася до поліції. За її викликом приїхали працівники поліції та провели бесіду з [PERSON] , в ході якої останній пояснював, що начебто нічого протиправного він не вчиняв. Насправді ж, того дня він побив [PERSON] і остання через біль в грудях зверталася до сімейного лікаря, який встановив у неї наявність тілесних ушкоджень в області грудної клітини. Останній конфлікт між подружжям виник 08.08.2022р. Жодного разу [PERSON] не було притягнуто ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності, як вважає заявниця, через те, що працівники поліції неналежним чином реагували на її звернення, однак їхні дії вона не оскаржувала. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні також підтримав заявлені вимоги на підставах, викладених в поданій до суду заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти вимог заявниці та пояснив, що вони перебувають у шлюбі, проживають в одній квартирі, разом з ними також проживає менша донька, яка вже повнолітня. За сорок п`ять років спільного життя він лише двічі вдарив долонею її по обличчю і більше ніколи її не чіпав. У січні 2022р. заявниця мала конфлікт з донькою в ході якого вони між собою сварилися та билися. Він втрутився та розборонив їх, а після цього вивів заявницю в її кімнату. Ініціатором конфліктів завжди виступає сама [PERSON] , вона вигнала з дому старшу доньку з чоловіком та онуком. Всі її дії та поведінка направлена на те, щоб вижити з квартири його та меншу доньку. З цією метою вона провокує сварки, а потім зловживаючи своїми правами безпідставно викликає поліцію аби начебто зафіксувати протиправні дії з його сторони. [PERSON] категорично заперечує будь-яке фізичне та психологічне насильство до дружини. Зазначає, що з [PERSON] вони хоч і проживають в одній квартирі, однак по різним кімнатам, харчуються окремо, спільного господарства не ведуть. Він іншого житла не має, а тому можливість з`їхати та проживати в іншому місці в нього відсутня. Має намір розірвати шлюб з заявницею. Заслухавши пояснення заявниці, її представника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 09 грудня 1977 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 15821 вбачається, що 21.12.2022р. [PERSON] звернулася до поліції з приводу конфлікту зі своїм чоловіком [PERSON] . Було встановлено, що на протязі багатьох років [PERSON] перебуває в неприязних відносинах зі своїм чоловіком та доньками [PERSON] та [PERSON] , а також з іншими жителями [ADDRESS] , внаслідок чого звернулась із письмовою заявою в Коломийський районний відділ поліції зі зверненням про те, що її чоловік вчиняє конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою та вчиняє домашнє насильство до заявника. Опитаний по даному факту [PERSON] в поясненні зазначив, що не принижував честь і гідність та нецензурною лайкою в сторону [PERSON] не висловлювався, домашнього насильства не вчиняв. В ході проведеної перевірки працівники поліції також поспілкувалися з донькою [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] провокує свого чоловіка та час від часу у [PERSON] виникають психічні розлади. Встановити можливих свідків та очевидців вказаної події не вдалося. В юридичній кваліфікації довідки вказано, що ознаки адміністративного правопорушення не вбачаються, а тому перевірку по даному факту припинено. Аналогічні відомості зазначені і в довідці за результатом проведення перевірки по матеріалах ЄО № 970 від 22.01.2022 року ЄО № 446 від 11.01.2022р. В довідці за результатом проведення перевірки по матеріалах ЄО № 1436 зазначено, що 04.02.2022р. [PERSON] звернулася до Коломийського районного відділу поліції з приводу того, що її чоловік [PERSON] вчиняє конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою та вчиняє домашнє насильство до заявника. Опитаний по даному факту [PERSON] пояснив, що не принижував честь і гідність дружини та домашнього насильства не вчиняв. Проведеною перевіркою було встановлено, що [PERSON] постійно провокує на конфлікти своїх дочок та чоловіка. Останні в поясненнях вказали, що заявниця має на меті вигнати [PERSON] із квартири та користуватися його пільгами тому на фоні цього постійно звертається до Коломийського РВП із заявами на [PERSON] . За даними обставинами, працівниками поліції не було встановлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, а тому перевірка була припинена, а матеріали направлені в архів. Також, зі змісту талону-повідомлення ЄО № 5797 встановлено, що 19.05.2022р. о 09:55 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від [PERSON] про те, що чоловік [PERSON] вчиняє сімейну сварку. Прибувши за вказаною адресою було встановлено, що факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження, а мав місце конфлікт який виник між заявницею та її чоловіком. Між учасниками конфлікту було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення подібних конфліктів. Згідно довідки №25, наданої лікарем-психіатром структурного підрозділу «Поліклініка» Коломийської ЦРЛ, [PERSON] на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті не числиться. В судовому засіданні заявницею також було долучено до матеріалів справи копію довідки терапевта від 21.01.2022р., оригінал якої було оглянуто судом та в якій зазначено, що вказаного дня [PERSON] звернулася за медичною допомогою та скаржилася на біль в грудній клітці, важкість при глибокому вдиханні, біль у ділянці серця, головний біль та підвищений артеріальний тиск. За результатом обстеження їй було діагностовано забій грудної клітки, хронічний бронхіт та гіпертонічну хворобу ІІ ступеня і скеровано до травматолога. Крім цього, в судовому засіданні [PERSON] надала копію заяви, з якою вона 08.08.2022р. звернулася до начальника Коломийського РВП та в якій просила вжити всіх належних заходів для припинення вчинення щодо неї домашнього насильства з боку її чоловіка та доньки. Позиція суду. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Дослідивши надані сторонами докази з урахуванням їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд констатує наявність тривалих неприязних стосунків між подружжям [PERSON] , конфліктів між ними, що спонукало заявницю до неодноразових звернень до правоохоронних органів. Разом з тим, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження наявність даних про те, що до [PERSON] зі сторони її чоловіка [PERSON] вчинялось саме домашнє насильство. Суд звертає увагу на те, що домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Натомість конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Твердження заявниці про вчинення щодо неї домашнього насильства з боку її чоловіка є безпідставними, оскільки проведеними правоохоронними органами перевірками не встановлено в діях [PERSON] ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, жодного факту його винної поведінки та притягнення до відповідальності матеріалами справи не підтверджено, а факт проведення правоохоронцями із ним профілактичних бесід не може свідчити про насильство з його боку щодо заявниці. Також не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та отриманими заявницею травмами грудної клітки, наявність яких було встановлено в ході огляду заявниці лікарем терапевтом 21.01.2022р. З приводу даних обставин, [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що того дня відбулася сутичка між заявницею та донькою, що ймовірно й призвело до забою грудної клітки у заявниці. Суд вважає, що сам факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу конфліктів із чоловіком [PERSON] , свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Згідно п.п.4, 5 ч.1ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім`ї уповноважені винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством. Тому суд вважає, що відсутні підстави для застосування обмежувального припису щодо заінтересованої особи у вигляді тимчасового обмеження у праві користування квартирою та спільного проживання в ній, а також інших обмежень, вжиття яких просила заявниця. Аналогічного висновку при подібних обставинах дійшов Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі № 760/26496/18, який було враховано судом згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , а тому приходить до висновку про необхідність відмови у її задоволенні у повному обсязі. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed