Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у січні 2022 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який уточнивши мотивував тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] . На даний час у вказаному будинку зареєстрована співмешканка позивача [PERSON] , а також його сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в даному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не є родичами позивача. Місце фактичного проживання відповідачів невідоме позивачу. Жодного разу вони не приїздили до с. Гребениківка. Рухомого та нерухомого майна, особистих речей за вказаною адресою відповідачі не мають. У зв`язку з тим, що відповідачі не припинили реєстрацію свого місця проживання у належному позивачу будинку, останній змушений звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд визнати [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1992 року народження, [PERSON] , 1998 року народження, такими, що втратили право на користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.01.2022 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами викладеними у позові та уточнив, що в позовній заяві допущена помилка у зазначенні по батькові відповідачки [PERSON] , а саме замість правильного « [PERSON] » помилково зазначено « [PERSON] ». Така помилка виникла у зв`язку з помилкою допущеною при видачі довідки виконкомом Боромлянської сільської ради у якій також по батькові відповідачки [PERSON] помилково зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Також представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи, та просив не стягувати з відповідачів судові витрати. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у тому числі шляхом опублікування відповідного оголошення у мережі інтернет на офіційному веб-сайті судової влади України, але у судове засідання повторно не з`явилися із невідомих причин і не подали відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на житло виданого 28.10.2010 Гребениківською сільською радою Тростянецького району Сумської області, зареєстрованого 05.11.2010 у Охтирському МБТІ, належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . (а.с. 5, 7). З довідки виданої виконкомом Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: співмешканка позивача - [PERSON] 1989 р.н.; син - [PERSON] 2012 р.н.; син - [PERSON] 2016 р.н.; син - [PERSON] 2019 р.н.; не родич - [PERSON] 1971 р.н.; не родич - [PERSON] 1992 р.н.; не родич - [PERSON] 1998 р.н. (а.с. 6). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожний окремо повідомили, що вони є сусідами позивача, який разом зі своєю сім`єю тривалий час проживає по [ADDRESS] . Це був колгоспний будинок. Відповідачі проживали у даному будинку близько 10-15 років тому. На той час відповідачка [PERSON] , працювала у колгоспі «ім. Шевченка» у с.\~Гребениківка. Після звільнення з колгоспу відповідачка виїхала з будинку разом із синами [PERSON] та [PERSON] і з того часу про них нічого не відомо. Вирішуючи заявлену\~позивачем вимогу\~про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд виходить із такого. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачі зобов`язані були зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів за адресою належного позивачу на праві власності будинку, є формальною, без наміру їхнього фактичного проживання в даному будинку. Відповідно вони втратили право на користування цим будинком, оскільки не проживають у ньому понад десять років без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідачі не належать до членів сім`ї власника житла, не проживають у спірному будинку понад десять років без поважних причин, не проявляють будь-якого інтересу до проживання в даному будинку, факт їхньої реєстрації створює перешкоди позивачу у розпорядженні належним йому будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також те, що представник позивача просить не стягувати з відповідачів понесені ним судові витрати, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат суд.

Outcome: approved