Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на час її навчання в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду до досягнення донькою 23-х років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, заперечувала проти відзиву відповідача. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Надав відзив на позовну заяву та посилається на те, що позивач в своєму позові безпідставно посилається на те, що необґрунтовані вимоги позивача про стягнення з нього саме на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] , яка є дієздатною фізичною особою, що досягла вісімнадцяти років. Позивач не зазначив даних про назву навчального закладу, місце, час, форму, інші данні навчання [PERSON] , не обґрунтував необхідність матеріальної допомоги. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено довідку №179 від 03.09.2021р. учбового закладу майже річної давнини про зарахування [PERSON] на 1 курс, що не підтверджує факт навчання, тоді як право на отримання матеріальної допомоги від батьків відповідно до ст. 199 СК України мають повнолітні діти при навчанні, а не зарахуванні до учбових закладів. Позивачем не було надано жодного доказу, що повнолітня донька [PERSON] намагалися вирішити питання в добровільному порядку відповідно до ст. 189 СК України. З урахуванням викладеного вважає, що зміст вказаної позовної заяви, її вимоги, не відповідають вимогам діючого законодавства України. Разом з тим відповідач згоден на стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 2\~000 грн. на місяць, що вважає буде належною та достатньою матеріальною допомогою на навчання доньки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.4). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02.07.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з 10.06.2010 року і до повноліття дочки, тобто до [INFO] (а.с.5). На даний час [PERSON] навчається за контрактом на денному відділенні Дніпровського політехнічного коледжу з 01 вересня 2021 року до 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою за № 51 від 05.08.2022 року. Відповідачем в судовому засіданні надано довідку з місця навчання, де зазначено про те, що [PERSON] навчається за регіональним замовленням на денному відділенні Дніпровського політехнічного коледжу з 01 вересня 2021 року до 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою за № 264 від 31.08.2022 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за №246 від 13.01.2022 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). Згідно довідки про доходи, [PERSON] з 01.01.2021 року працює у Дніпровському міському центрі соціальних служб. Загальна сума доходу за період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року становить 76698,81 грн. Згідно консультативного висновку кардіолога від 15.10.2020 року, 28.07.2021 року, [PERSON] встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба І стадії. Ступінь АГ 2. Функціонально двостулковий АК з помірною недостатністю АК ІІ ст. без порушення гемодинаміки. СНО ст.. Ризик ІІ. Згідно судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 26.10.2017 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Згідно договору оренди житлового приміщення від 09.12.2019 року, [PERSON] орендує в м. Дніпро квартиру. Щомісячна оплата за оренду житла складає 4000 грн.. Згідно довідки №21-247 від 14.07.2022 року, [PERSON] працює в Дніпровській обласній прокуратурі. Заробіток його з січня по червень 2022 року складає 359004,16 грн. Середня зарплата становить 59834,03 грн.. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201цього Кодексу). Враховуючи правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16\~СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] зараз є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, ніяких самостійних джерел доходу не має, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків на час навчання, відповідач по справі в добровільному порядку таку матеріальну допомогу не надає, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання доньки. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише виплачував аліменти на утримання доньки за рішенням суду до її повноліття, є працездатною особою, має достатній дохід; суд враховує і те, що відповідач має проблеми зі здоров`ям, але в змозі виплачувати аліменти на утримання своєї доньки на час її навчання, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки на час її навчання або до досягнення нею 23 років в розмірі 1/8 частини зі всіх видів доходу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні\~розміру аліментів,\~суд відповідно\~до ст.182\~Сімейного кодексу\~України враховує\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Згідно до ст.\~19\~Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст.\~82\~ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.\~81\~ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, викладеними ними у відзиві на позов та в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача, висловлених в позові, та в судовому засіданні, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності виходячи за наступного. Позивач має законне право на звернення до суду з дійсним позовом, оскільки повнолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає за однією адресою разом з позивачем. Доходи позивача по справі значно менші доходи відповідача по справі, що має значення для вирішення вказаної справи. Позивачем надано суду довідку з місця навчання [PERSON] .. Окрім того за клопотанням відповідача вказана довідка витребувана судом. З вказаних довідок вбачається, що [PERSON] навчається за контрактом та надано суду сам договір. Разом з тим відповідачем надано суду довідку станом на 31.08.2022 року з місця навчання [PERSON] , де зазначено що вона навчається за регіональним замовленням. Позивачем спростовані доводи відповідача щодо ведення суду в оману щодо форми навчання [PERSON] , оскільки тільки вирішується питання про перевід [PERSON] з контрактної форми навчання на бюджетну. Разом з цим це не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача а лише враховується при визначенні розміру аліментів. Разом з тим якщо і повнолітня [PERSON] буде навчатися на бюджетній формі навчання, це не означає про гарантоване отримання нею стипендії, яка визначається учбовим закладом щомісячно з урахуванням якості навчання. Безпідставними суд вважає доводи відповідача щодо можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 2\~000 грн. на місяць, оскільки розмір та спосіб стягнення аліментів визначається лише судом виходячи з позовних вимог позивача, яка наполягає на стягненні аліментів у частці від доходу батька і лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України. На підставі п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ст.\~141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, не сплатив вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial