Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

03.08.2022 \~представник заявника - адвокат Панасюк Н.А., що діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, з вимогою встановити юридичний факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та проживала по день смерті за адресою: місто Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна. Представник заявника обґрунтовує заяву наступними обставинами. Згідно заповіту від 10.08.2012 справжність підпису на якому посвідчено секретарем Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , яка народилась в селі Радіонівка Акімовського району, Запоріжської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку (пай) площею 4,3798 гектарів, яка розташована на території Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області і передана їй у власність згідно державного акту серії ВН № 057682, заповіла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 01.04.2022 року 99200001 відділом записів актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАГС міста Севастополя, [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Радіонівка, Акімовського району, Запоріжської області, померла [INFO] у м. Севастополь, про що 01.04.2022 складено актовий запис про смерть № 170229920000100519004. Тому, оскільки [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України і, відповідно, свідоцтво про смерть жодних правових наслідків в Україні не створює, з метою реалізації своїх спадкових прав заявник змушений звернутися до суду з заявою «Про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України». Тому, оскільки [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України, на сьогоднішній день [PERSON] позбавлений можливості позасудовим шляхом отримати її свідоцтво про смерть в Україні. На сьогоднішній день заявнику необхідно встановити факт смерті [PERSON] з метою реалізації своїх спадкових прав. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даною заявою. Ухвалою суду\~від\~15.08.2022\~призначено\~розгляд\~справи за\~правилами\~окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання заявник та його представник не з`явились, однак надали заяву, в якій зазначили про розгляд справи за їх відсутності, свої вимоги підтримали та просили суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 01.04.2022 року 99200001 відділом записів актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАГС міста Севастополя, [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Радіонівка, Акімовського району, Запоріжської області, померла [INFO] у м. Севастополь, про що 01.04.2022 складено актовий запис про смерть № 170229920000100519004. Згідно заповіту від 10.08.2012 справжність підпису на якому посвідчено секретарем Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , яка народилась в селі Радіонівка Акімовського району, Запоріжської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку (пай) площею 4,3798 гектарів, яка розташована на території Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області і передана їй у власність згідно державного акту серії ВН № 057682, заповіла [PERSON] , [INFO] , який є заявником у даній цивільній справі. Право власності [PERSON] на вказану вище земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія І-ВН №057682, копія якого додана до матеріалів справи. Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про встановлення факту смерті, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Відповідно до ст. 317 ЦПК України (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях" від 01.07.2022 №2345-ІХ, набрав чинності 07.08.2022) встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як вбачається з листа голови Касаційного цивільного суду Верховного Суду Бориса Гулько № 985/0/208-21 від 22.04.2021, при зверненні до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, відмова органу реєстрації акті цивільного стану не потрібна. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державній реєстрації підлягає, зокрема, смерть. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово- медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" внутрішнього переміщення осіб", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Пунктом 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Оскільки заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, а також надати для реєстрації смерті документи, передбачені законодавством України, тому змушений просити суд встановити даний факт, який потрібен йому для реалізації спадкових прав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено нормами ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. З огляду\~на вищевикладене,\~надавши оцінку\~кожному доказу,\~суд констатує,\~що у\~заявника існують\~перешкоди в\~реєстрації смерті [PERSON] , яка померла на території тимчасово непідконтрольній Україні, а тому свідоцтво про смерть, видане органом, передбаченим на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створює правових наслідків на території України. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх зібраних у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території (відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" внутрішнього переміщення осіб"), суд дійшов висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті спадкодавця [PERSON] на тимчасово окупованій території України підлягають до задоволення, оскільки іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено, а від цього залежать майнові права заявника, в даному випадку спір про право відсутній. Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. У відповідності із приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved