Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Короткий зміст\~та\~обґрунтування\~позовних вимог. 22.06.2022 року позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд: - розірвати шлюб укладений між сторонами; - стягнути щомісячно із [PERSON] , [INFO] на користь позивачки, кошти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з моменту звернення до суду; - стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що їх спільна дитина, син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею, та знаходяться на повному утримані матері. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги своєму неповнолітньому сину, з урахуванням вищезазначеного позивачка була вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав, та прав свого сина. На даний час сторони проживають окремо, збереження сім`ї позивачка вважає неможливим, на примирення не згодна. Спору щодо поділу спільно набутого майна між сторонами немає. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 24.06.2022 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання призначене на 15.08.2022 року сторони не з`явились. 29.07.2022 року позивачка подала до суду заяву відповідно до якої просить суд, розглядати справу за її відсутності. Зазначає, що позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату і час проведення судового засідання повідомлявся. Однак 21.07.2022 року подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, також просив суд розглядати справу без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, актовий запис № 421, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В подальшому позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як зазначає позивачка, на даний час сторони проживають окремо, збереження сім`ї позивачка вважає неможливим, на примирення не згодна. Спору щодо поділу спільно набутого майна між сторонами немає. Як вбачається з матеріалів справи у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , народився [INFO] , про що виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, було зроблено відповідний актовий запис № 62. В графі батько зазначено - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Як вбачається з довідки № 246 виданої Старокозацькою сільською радою від 09.06.2022 року, гр. [PERSON] , проживає разом з своїм сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утримані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги своєму неповнолітньому сину, з урахуванням вищезазначеного позивачка була вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав, та прав свого сина. Як вбачається з заяви відповідача від 21.07.2022 року, останній позовні вимоги визнав у повному обсязі. Таким чином судом встановлено, що діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Згідно зі ст. ст.\~110,\~112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди сторін на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо способу прийняття батьком\~відповідачем, участі в матеріальному утриманні доньки. Статтею ст.51КонституціїУкраїни гарантовано, а\~ст.180СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.2 ст.182СКУкраїни розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ч.1 ст.191СКУкраїни аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2\~ст. 51 Конституції України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Висновки суду Оцінюючи встановлене, подані докази, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дитині повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч. 2\~ст.182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме щодо розірвання шлюбу між сторонами, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з моменту звернення до суду. Розподіл судових витрат Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, звернулася до суду з проханням стягнення з відповідача судових витрат, що становлять 992.4 грн., як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вказана вимога була визнана, тому суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, а її позовні вимоги задоволені, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992.4 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved