Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не меньше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення сином повноліття та аліментів за минули час з серпня 2021 року по травень 2022 року в сумі 12 874грн., відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2017 року розірвано. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Доходів позивача для повноцінного утримання сина не вистачає. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на утримання сина за минулий час на підставі ст.. 191 СК України, зазначаючи, що зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, дана заява була зареєстрована Олександрійським міськрайонним судом 10.08.2021 року. Тобто, [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, котрий був зареєстрований на той час по [ADDRESS] , але ухилявся від сплати аліментів дитині та змінив місце своєї реєстрації, коли дізнався, що позивач звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів. 07.06.2022 року ухвалою суду було відмовлено у видачі судового наказу, в зв`язку з відсутністю відомостей щодо реєстрації відповідача. В зв`язку з чим вважає, що заборгованість по аліментам за минулий період з серпня 2021 року по травень 2022 року. Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 22.08.2022 року у порядку ст.\~ст. 280-281 ЦПК України\~вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином за дійсною адресою реєстрації місця проживання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Згідно з повідомленням Укрпошти "адресат відмовився". Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду у справі N 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Також суд зазначає, що оскільки відповідачеві роз`яснювалося право подати відзив, у якому він повинен викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що між відповідачем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 13 жовтня 2017 року було розірвано шлюб, зареєстрований 07 вересня 2013 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №49, що підтверджується рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки КП «Житлогосп» №150 від 09.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] разом с сином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 10 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] (а.с. 11) Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2022 року, [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , в зв`язку з неможливістю встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника [PERSON] (а.с. 12). Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України\~визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач є працездатною особою, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1\~ст. 79 Сімейного Кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви, тому аліменти підлягають стягненню з 10.06.2022 року. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, що визначено п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до вимог ч.4\~ст. 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до наступного висновку. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він\~вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.\~У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. У відповідності до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Оскільки рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ч.1\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial