Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Стефківський В.І. звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначив, що 25.06.2021 року, близько 00 год. 30 хв. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, с. Райгород, вул. Леніна, буд. 12, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAF XF 105.460», р/н [NUMBER] у складі напівпричіпа «KAISER SB 1503», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП, пішоход [PERSON] від отриманих травм помер. За фактом ДТП СУ ГУНП у Вінницькій області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021020000000335. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.07.2021 року, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021020000000335, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ознак кримінального правопорушення. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAF XF 105.460», р/н [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/744519 (чинного на дату ДТП). 09.07.2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному законом №1961 із заявою про виплату стразового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 72 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону №1961-ІV; 23 730,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 216 000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника. Вказані документи відповідач отримав 15.07.2021 року. 30.07.2021 року між відповідачем та представником позивача було укладеного Договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ №АР/744519. У відповідності до п.п. 2.2, 2.3 та 2.4 Договору відповідач визнав вимоги по відшкодуванню моральної та витрат на поховання та здійснив виплату у відповідності до умов цього договору. Пунктом 5 цього договору передбачено, що «Даним Договором Сторони не врегульовують вимоги, пов`язані із виплатою страхового відшкодування у зв`язку, зокрема, із втратою годувальника. У випадку не врегулювання зазначеної у цьому пункті вимоги в досудовому порядку чи за погодженням Сторін, заявник має беззастережне право на звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Враховуючи норми вищезазначеної статті Цивільного кодексу України, є підстави стверджувати, що ДТП відбулася внаслідок діяльності пов`язаної з використанням транспортного засобу, який являється джерелом підвищеної небезпеки, що дає беззастережні підстави вважати, що і спричинена позивачу шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Будь-яких підстав вважати, що [PERSON] володів транспортним засобом «DAF XF 105.460», р/н [NUMBER] , (джерелом підвищеної небезпеки) на момент настання ДТП не на відповідній правовій підставі - немає. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зважаючи на це, у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України у водія [PERSON] , незалежно від наявності чи відсутності в його діях вини, наступила цивільно-правова відповідальність за спричинену шкоду та виник обов`язок по відшкодуванню спричиненої позивачу шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Батьками загиблого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Мати загиблого [PERSON] померла [INFO] . У відповідності до листа Немирівського ВДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області від 14.07.2021 року №705-21.11-38 в архіві відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості щодо реєстрації шлюбу [PERSON] , 1995 року народження, відсутні. Таким чином, станом на день смерті [PERSON] право на одержання від загиблого утримання мав його батько [PERSON] . Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Згідно з довідками №02/24-604,№02/24-605 від 02.07.2021р., виданими виконавчим комітетом Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] , станом на 25.06.2021 року до складу сім`ї [PERSON] входив батько - [PERSON] , який знаходився на його утриманні. Відповідач в досудовому порядку здійснив виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та витрат на поховання в розмірі 92 230,00 грн. на користь позивача [PERSON] . Ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/744519 становить 260 000,00 грн. Виходячи з того, що відповідачем вже виплачену позивачу 92 230 грн. страхового відшкодування, до стягнення належить різниця між лімітом відповідальності страховика і виплаченою сумою відшкодування, тобто 167 770,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 25.01.2022, тобто в установлений судом строк, на адресу суду надійшов відзив на позов представника ПрАТ УСК «Княжа ВІГ» Пилипця А.Ю., у якому останній зазначив, що позивач, як непрацездатна особа, в період з січня 2020 року по грудень 2020 року мав дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місць, тому в розумінні положень чинного законодавства, позивач не вважається таким, що потребує матеріальної допомоги, а отже не набув права на утримання від [PERSON] . До того ж у загиблого не було офіційного доходу, тобто постійного стабільного отримання коштів, які б він (загиблий) систематично надавав би своєму батькові, тому не можна констатувати за яких об`єктивних обставин загиблий міг утримувати фінансово позивача, не маючи жодних офіціально підтверджених джерел доходів. Крім того, у відповідача відсутня можливість виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідною умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини [PERSON] . Однак, станом на дату розгляду справи судом, [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнутий не був. У зв`язку із наведеним, представник відповідача [PERSON] вважав вимоги позивача необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову. 08.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача-адвоката Стефківського В.І., у якій останній зазначив про безпідставність доводів, викладених у відзиві на позов з огляду на те, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися всі обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі, При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Крім того, відповідно до ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні потерпілого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Виходячи з наведеного, позивач обгрунтовано вважає, що має право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, заподіяної смертю його сина за правилами п. 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV. Щодо відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, то зазначена обставина не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності його вини. З урахуванням викладеного, представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі. 23.02.2022 судом прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.02.2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Стефківський В.І. позов підтримав, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 25.06.2021 року, близько 00 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи сідловим тягачем «DAF XF 105.460», державний номерний знак [NUMBER] у складі напівпричіпа «KAISER SB 1503», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Леніна у с. Райгород Гайсинського району, в напрямку м. Гайсин, в районі будинку №12, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебігав проїзну частину зправа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 липня 2021 року, кримінальне провадження №12021020000000335, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2021 року, закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до полісу №201101243, який діяв на момент настання ДТП - 25.06.2021 року, відповідальність водія транспортного засобу «DAF XF 105.460», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] . Факт смерті [PERSON] також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №106 від 25.06.2021 року. [PERSON] є батьком [PERSON] , а [PERSON] - матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Райгородською сільською Радою Немирівського району Вінницької області 26 грудня 1995 року. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) За даними Немирівського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області, в архіві відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо реєстрації шлюбу [PERSON] , 1995 року народження, відсутні. Відповідно до довідки Райгородської сільської ради №02/24-604 від 02.07.2021 року, станом на 25 червня 2021 року до складу сім`ї [PERSON] входив батько - [PERSON] , 1963 року народження. Згідно довідки Райгородської сільської ради №02/24-605 від 02.07.2021 року, станом на 25 червня 2021 року [PERSON] знаходився на утриманні свого сина - [PERSON] . [PERSON] є пенсіонером за віком, щомісячний розмір пенсії якої з січня по березень 2020 року складав 2413 грн., у квітні 2020 року - 3575,14 грн., з травня 2020 року по лютий 2021 року -2575,14 грн., з березня по липень 2021 року - 2675, 14грн. 05.07.2021 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. 30.07.2021 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та представником [PERSON] - [PERSON] укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором №АР /744519, відповідно до якого, відповідач здійснив виплати по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 72 000,00 грн. та шкоду, пов`язану із витратами на поховання -20 230 грн., а всього на загальну суму 92 230,00 гр.н Згідно листа ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» №7791 від 04.08.2021 року, для відшкодування шкоди життю та здоров`ю т третіх осіб у зв`язку із смертю [PERSON] необхідно надати: довідку про доходи [PERSON] та [PERSON] за рік, що передував даті смерті, рішення суду про те, що [PERSON] перебував на у триманні у [PERSON] , рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди або постанову про закриття кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 23.09.2020 у справі № 199/1100/19. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, який проживав однією сім`єю із сином і до загибелі останнього 25.06.2021 року перебував на його утриманні, про що, зокрема, свідчить довідка Райгородської сільської ради № 02/24-605 від 02.07.2021 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 202 СК України [PERSON] мав обов`язок утримання свого непрацездатного батька. При цьому відсутність у загиблого офіційного доходу, тобто постійного, стабільного отримання коштів, які б він систематично надавав би своєму батьку, є безпідставними, оскільки відсутність офіційного працевлаштування особи не свідчить про відсутність у нього доходів та не спростовує поданої позивачем довідки щодо його перебування на утриманні сина, а також не спростовує обов`язку утримання сином його батька в силу ст. 202 СК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] на день смерті [PERSON] перебував на утриманні останнього, крім того згідно закону мав право на таке утримання, тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Слід також зазначити, що суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності у нього можливості виплати страхового відшкодування у зв`язку із не встановленням вини [PERSON] у вчиненні ДТП, оскільки виходячи із приписів частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала незалежно від наявності її вини. Таким чином, враховуючи настання страхового випадку за участі [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у останньої виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної смертю потерпілого. З урахуванням викладеного, позов представника позивача [PERSON] - адвоката Стефківського В.І. слід задовольнити. Судові витрат слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved