Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, треті особи: [PERSON] , Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації про скасування усиновлення. Посилається на те, що у липні 2008 року звернулась до суду з заявою про усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.07.2008 року її заяву було задоволено, а саме: дозволено усиновити [PERSON] , записати [PERSON] її матір`ю, а [PERSON] її батьком. Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », місце народження з «міста Чернівці» на «місто Київ», ім`я, по батькові та дату народження - залишити без змін. Будучи матір`ю [PERSON] , позивач створила усі необхідні умови для виховання, розвитку та проживання дитини, турбувалася про її здоров`я. Однак, у певний період спільного життя, з [PERSON] почали виникати проблеми. Остання без будь-яких причин самовільно залишала місце проживання та навчання, створювала конфліктні ситуації з однолітками. У 2015-2016 роках дівчина періодично втікала з дому та власними силами була розшукана матір`ю. Вона помітила в поведінці [PERSON] дивні прояви, замкнутість та агресивність, емоційну напруженість та неконтрольовану поведінку. У зв`язку з зазначеним виникла необхідність у посиленому контролі за діями [PERSON] , постійного супроводу з боку матері до місця навчання та відвідування занять. Під час бесід щодо причин втечі [PERSON] вдавалася до маніпулювання, перекручування фактів та брехні. У листопаді 2019 року позивач вимушена була звернутися до поліції з заявою про зникнення [PERSON] . За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР. Впродовж двох тижнів працівники поліції вживали слідчих заходів, за результатами яких [PERSON] було розшукано та виявлено на території Черкаської області. При спілкуванні [PERSON] розповіла, що їй хотілося побути одній. У пошуковій історії інтернет-браузеру мобільного телефону, яким користувалася дівчина, було виявлено, що остання переглядала матеріали суїцидального характеру. На подальші прохання матері не втікати з дому та належно себе поводити, [PERSON] погрожувала їй тим, що знову втече, вчинить суїцидальні дії. Також, неповнолітня вчиняла сварки з іншими учнями в навчальному закладі. Позивач декілька разів зверталася за допомогою до психологів. З листопада 2019 року з [PERSON] періодично проводилися психологічні консультації. У 2022 році мав місце випадок госпіталізації неповнолітньої до лікувального закладу у зв`язку з медикаментозним отруєнням лікарськими засобами, які остання випила навмисно. 05.02.2022 року [PERSON] поїхала до м.Кіцмань, оскільки хотіла побути наодинці. Після цього вона поїхала до м.Вижниця, де перебувала до 07.02.2022 року. 07.02.2022 року неповнолітня зателефонувала до начальника ювенальної превенції та попросила про допомогу. Зокрема, просила помістити її до Центру соціально-психологічної реабілітації, де б вона могла поспілкуватися з психологом. Через неодноразові втечі з дому, [PERSON] було взято на профілактичний облік в секторі ювенальної превенції Чернівецького районного управління ГУНП в Чернівецькій області. За вказаними фактами відносно позивача неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП. Вона почала піддаватися тиску з боку працівників поліції, які намагаються її звинуватити у протиправній поведінці по відношенню до [PERSON] . Зазначила, що між нею, усиновлювачем, та усиновленою дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для скасування усиновлення на підставі п.3 ч.1 ст.238 СК України. Просила скасувати усиновлення [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ) громадянкою [PERSON] , вчинене на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 липня 2008 року по справі №2-о-133/08. Внести зміни до актового запису про народження №1368 від 12.07.2008 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а саме: змінити записи про матір дитини із « [PERSON] » на « [PERSON] », про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », інші відомості залишити без змін. Повернути [PERSON] її прізвище до усиновлення - [PERSON] . Неповнолітню [PERSON] передати під опіку органу опіки та піклування за місцем первинного обліку до її усиновлення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.05.2022 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі у справі у якості третьої особи неповнолітню [PERSON] та призначено підготовче засідання. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Натомість, до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування про доцільність скасування усиновлення неповнолітньої від 17.06.2022 року та додатки до нього. Ухвалою суду від 29.06.2022 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації. 11.07.2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтвердила. Пояснила суду, що прийняла свідоме рішення про усиновлення дитини. В Органі опіки та піклування їй не дали можливості обрати дитину. Надали можливість усиновити лише [PERSON] , в іншому разі пояснили, що процедура усиновлення затягнеться приблизно на два роки. Вона усім забезпечили [PERSON] , дбала про її здоров`я, розвиток, виховання. Дитина займалась художньою гімнастикою, займала призові місця, закінчила музичну школу за класом фортепіано. Окрім того, вона дбала про те, щоб дівчинка добре вчилась, тому наймала їй репетиторів. Проте, декілька років тому, [PERSON] почала вчиняти крадіжки та втікати з дому. Крадіжки дівчина вчиняла у її знайомих, у школі, у зв`язку з чим вона вимушена була вибачатись та залагоджувати конфліктні ситуації. Також їй стало відомо, що [PERSON] в телеграмі приєдналася до «групи смерті» та згодом стала її адміністратором. У зв`язку з цими подіями у них вдома було проведено обшук працівниками поліції. Позивач підтвердила, що неодноразово застосовувала до доньки фізичне насильство, оскільки виховувала її. Також позивач повідомила, що не приховувала від [PERSON] , що вона усиновлена і казала їй, що вона має бути вдячна їй за те, що вона її усиновила та виховує. На даний час позивач дізналась хто біологічні батьки [PERSON] і вважає, що її поведінка обумовлена генетикою. Вона припинила відвідувати [PERSON] в Центрі , оскільки дитина не захотіла з нею спілкуватися та почався розгляд справи про скасування усиновлення. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Зазначив, що підставою звернення до суду з позовом та скасування усиновлення є саме п.3 ч.1 ст.238 СК України. При цьому вказував на те, що відповідачем з незрозумілих причин було подано до суду висновок на підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу, хоча Орган опіки та піклування до суду з зустрічною позовною заявою не звертався. Просив позов задовольнити. Представник відповідача суду пояснила, що Органом опіки та піклування ЧМР було складно висновок про доцільність скасування усиновлення саме на підставі п.1 ч.1 ст.238 СК України, оскільки у такому разі дитина матиме право на утримання від позивача та збереже право на проживання у житлі. Зазначила, що після поміщення [PERSON] до Центру дівчина пояснила, що не хоче повертатися додому до матері через страх, викликаний тим, що позивач постійно їй дорікає, що вона усиновлена і має бути вдячна. При спілкуванні дитина повідомила, що хоче вступити до Вищого навчального закладу, проживати у гуртожитку та продовжувати спілкуватися з матір`ю. Казала, що мати в неї одна, іншої немає. Після 03.04.2022 року [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає, що усиновлення підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.238 СК України. Представник третьої особи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації суду пояснила, що спочатку після того як [PERSON] було поміщено до Центру [PERSON] її відвідувала. Вони дозволяли спілкуватися матері з донькою без присутності працівників. Однак, після того як дівчина сказала їм, що не бажає гуляти з матір`ю, вони вирішили, що ці зустрічі мають відбуватися у присутності психолога. Зокрема, вона, будучи психологом за освітою, була присутня під час їх зустрічі та помітила, що мати не чує дитину, а тисне на неї, нав`язує свою думку, відбувається постійне дорікання з боку матері у зв`язку з тим, що вона все їй дала і що дитина все втратить. Вона спробувала дати пораду позивачу як спілкуватися з донькою, проте мати не прийняла до уваги її поради. Вважає, що мати не намагалась соціалізувати [PERSON] , яка з дитинства мала проблеми з комунікацією, а навантажила її навчанням, що не допомагало дитині. Зазначила, що [PERSON] проявляла любов до матері, поганого про неї не говорила, проте хотіла проживати окремо, щоб не було тиску. Вказувала на те, що [PERSON] дійсно схильна до маніпуляцій під час спілкування, проте маніпуляція - це набута форма спілкування, а не генетична спадковість. Третя особа [PERSON] суду показала, що [PERSON] її мати, вона сприймає її саме як маму, іншої в неї немає. Вона дійсно неодноразово втікала з дому, це обумовлено тим, що позивач не випускала її з дому, не давала спілкуватись з однолітками, погрожувала. Додому повертатись не хотіла, бо не почувала себе у безпеці, мама не сприймає її погляди на життя. Вказувала на те, що мати неодноразово застосовувала до неї фізичне насильство, у зв`язку з чим вона її боялась. Причиною її втеч були сварки та страх через побої. Вона дійсно раніше вчиняла крадіжки, проте розуміє, що робила погано. До групи смерті в телеграмі вона приєдналась, оскільки шукала друзів. На даний час вона крадіжок не вчиняє та видалилася з вказаної групи. Зазначила, що раніше не бажала скасування усиновлення. Проте зараз їй вже все одно, оскільки вони з позивачем не спілкуються. Мати приходила до неї в березні у лікарню. Сказала їй, що вона сама винна, що потрапила до Центру і поставила умови, на яких можна повернутися додому. Ці умови були для неї неприйнятними, тому вона не повернулась. Зараз із позовом погоджується, проте не бажає змінювати прізвище. Суд, заслухавши вступне слово сторін, їх представників, представника третьої особи, дитини, дослідивши письмові докази справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.07.2008 року заяву [PERSON] про усиновлення дитини було задоволено. Дозволено [PERSON] усиновити [PERSON] , [INFO] , уродженку м.Чернівці, записати [PERSON] , [INFO] її матір`ю, а [PERSON] - її батьком. Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », місце народження з «місто Чернівці» на «місто Київ», ім`я, по-батькові та дату народження залишено без змін. Відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції внести відповідні зміни в актовий запис про народження [PERSON] , №1368 від 12.07.2005 року (а.с.13). 18 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , в якому її матір`ю зазначено позивача ( а.с.51). Згідно звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 09.04.2009 року, [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини нормальний, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку дитини. Пристосування дитини до сім`ї без особливих складнощів, нормально, адаптація до садочка триваліша. Дитина відвідує дитячий садочок, дуже комунікабельна, має друзів, не конфліктує з однолітками. Звіт підписаний матір`ю [PERSON] . На звороті наявний запис матері від руки, в якому остання зазначає, що любить її всім серцем. Повідомляє, що дитина емоційна, допитлива, чутлива, болісно реагує на критику. Росте доброю і чемною дитиною, співчуває і підтримує її (а.с.76). За результатами складеного 22.07.2010 року звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини задовільний, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку дитини. Пристосування дитини до сім`ї: були проблеми в перші місяці. Зараз між мамою та дитиною зменшилися непорозуміння. Відвідує ДНЗ №28, має друзів, прагне бути лідером. Дівчинка любить свою маму (а.с.77). Згідно звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 09.06.2011 року, [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини нормальний, фізичний та розумовий розвиток випереджає вік дитини. [PERSON] добре читає, переказує, вміє рахувати, займається гімнастикою. Пристосування дитини до сім`ї хороше. [PERSON] слухає мати, проблеми, які були спочатку нівелювалися. Дитина відвідує ДНЗ №28, має багато друзів, радісна, щаслива (а.с.78). Згідно звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 12.03.2014 року, [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини задовільний, фізичний та розумовий розвиток випереджає вік дитини. Дівчинка відвідує музичну школу та художню гімнастику. Стосунки між дитиною та матір`ю хороші, повне взаєморозуміння. [PERSON] знає про те, що вона усиновлена, але дуже любить свою маму, скарг немає. Дитина навчається в 3-му класі ЗОШ №41 на високому рівні. В класі товаришує з однією дівчинкою, з іншими не знаходить спільну мову. Мамі запропоновано звернутися до дитячого психолога. (а.с.79). За результатами складеного 24.03.2017 року звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини задовільний, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку дитини. [PERSON] в добрих стосунках з мамою. Інколи проявляє впертість і завжди має власну точку зору. Дівчинка комунікабельна, багато читає, різносторонньо розвинута. Конфліктів з мамою немає. [PERSON] навчається з ЗОШ №2, відвідує музичну школу, займається художньою гімнастикою (а.с.80). Згідно звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 22.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] . Стан здоров`я дитини задовільний, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку дитини. Дівчинка закінчила музичну школу на відмінно, має здібності до малювання, спорту. Стосунки між дитиною та матір`ю добрі, довірливі, але інколи виникають конфліктні ситуації, внаслідок яких [PERSON] може залишити постійне місце проживання. Дитина навчається в 10-му класі ЗОШ №2 на високому рівні. (а.с.81). З характеристики, наданої директором Чернівецького ліцею №3 та класним керівником, вбачається, що [PERSON] навчалася у Чернівецькому ліцеї №3 медичного профілю Чернівецької міської ради з 01.09.2018 року по червень 2021 року. З 01.09.2021 року була переведена на екстернатну форму. За роки навчання проявила себе здібною, творчою ученицею, демонструючи високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Брала активну участь в організації та проведенні позакласних заходів. Не завжди знаходила спільну мову з однокласниками. У стосунках з дорослими відзначалась виваженістю, повагою і толерантністю, але проявляла до них недовіру. Потребувала особливого контролю з боку вчителів та класного керівника. Були спроби покинути навчальний заклад під час навчального процесу без дозволу. З метою запобігання таких випадків проводились виховні заходи: бесіди щодо попередження бродяжництва, зустрічі з представниками превентивних служб (а.с.20). Згідно листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області від 30.03.2022 року малолітня [PERSON] , [INFO] відповідно до обліків Інформаційного порталу Національної поліції неодноразово була фігурантом події - зникнення особи, зареєстрованої 06.07.2021 року, 02.09.2021 року, 05.02.2022 року (а.с.48). Також судом встановлено, що малолітня залишила місце свого постійного проживання у листопаді 2019 року, у зв`язку з чим працівниками поліції здійснювався її пошук (а.с.14). Востаннє неповнолітня [PERSON] залишила місце свого постійного проживання у лютому 2022 року, після чого 07.02.2022 року звернулась до органів поліції про надання їй допомоги щодо повернення до м.Чернівці. При цьому остання особисто попросила повернути її не додому за місцем реєстрації, а в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей, що знаходиться по [ADDRESS] у зв`язку з частими конфліктами з мамою (а.с.16-17, 21). Із дослідженої судом психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , складеної Центром соціально-психологічної реабілітації дітей, встановлено, що дівчина емоційно не стійка, піддається емоційним поривам. Реакції збудження гасяться важко. Критика до власної поведінки, за умови наростання емоційного збудження, відсутня. В такі моменти схильна до вербальної та фізичної агресії. В складних життєвих обставинах спостерігаються втечі як спосіб самозахисту та/чи можливість уникнення прямого конфлікту/тиску. Потребує тактильного контакту від дорослих, з якими побудувала довірливе спілкування. Часто проявляє потребу в усамітненні, самоізоляції. Спостерігається потреба в безпечному просторі, підтримці та теплому ставленні. [PERSON] комфортно в тому середовищі, в якому відсутні знецінення її якостей, критика її дій, зовнішня маніпуляція емоціями та вчинками. Дівчина потребує зовнішнього безумовного інтересу, підтримки в її переживаннях, думках, поглядах. Схильна до обману, що є однією з причин виникнення конфліктів в дитячому колективі. Рекомендовано подальшу роботу з психологом (а.с.26-27). 30.03.2022 року малолітню [PERSON] , [INFO] було взято на облік, як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з систематичним залишенням постійного місця проживання (а.с.83). У червні 2022 року практичними психологами Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД ЧОДА було складено висновок психологічного дослідження, відповідно до якого характерними емоційними станами для [PERSON] є відчуття страху та сорому. Це стримує її у прояві власних почуттів, висловленні та задоволенні потреб, що не може не впливати на динаміку контактів із дорослими. Внутрішній конфлікт самооцінки [PERSON] проявляється в полярних позиціях - від почуття власної нікчемності, меншовартості до переоцінки власних здібностей. Зазвичай причиною цього конфлікту є незадоволення потреб дитини з боку значимих дорослих: схвалення, прийняття дитини, її ідентифікація з материнською фігурою.Рекомендований стиль виховання - ліберальний ( я чую дитину і не тисну на неї, а дозволяю (безоціночно, без критики та висміювання) говорити те, що вона хоче та відчуває, і тоді, коли їй безпечно). В даному випадку сталість, поступовість та послідовність у побудові й підтриманні цікавого діалогу, можу фундаментально впливати на формування емоційної близькості між батьками та дівчиною та, відповідно, на здобуття останньою успішного досвіду соціальної адаптації та безпечного дорослішання (а.с.84-88). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно зі статтею 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 232 Сімейного кодексу України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином, на позивача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов`язки щодо дитини, яка була ним усиновлена. Положеннями ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. У контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька, матері стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги). Частинами 3-5 ст.232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України №3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Позивач, як на правову підставу для скасування усиновлення, посилається на п. 3 ч.1 ст. 238 СК України. Так, відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 239 цього Кодексу у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У судовому засіданні встановлено, що визначальною причиною для скасування усиновлення позивач вказує на зміну поведінки дитини в негативну сторону, вчинення нею втеч із дому, з приводу чого виникли конфліктні відносини між ними, що призвело до ускладнень стосунків між ними та роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх материнських обов`язків. Суд зауважує, що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини, проте позивач не наводять таких підстав, вказуючи на порушення власних прав, зокрема її неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП у зв`язку з неодноразовими втечами [PERSON] з дому. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом пункту 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Проте, як вбачається з заяви усиновленої [PERSON] від 31.05.2022 року, вона не має бажання повернутись на виховання до матері [PERSON] через обставини, які склались у сім`ї, а саме через постійний психологічний тиск з боку матері, неприйняття нею її думки, її поглядів на життя. При цьому неповнолітня зазначає, що любить маму, хоче з нею спілкуватися, але через свій страх до неї не може проживати в таких умовах. Усе своє життя вона прожила із прізвищем [PERSON] та просить його не змінювати на чуже їй « [PERSON] » (а.с.90). Вказана позиція була підтверджена неповнолітньою у судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня сприймає [PERSON] саме як свою маму, любить її, але боїться, у зв`язку з чим не бажає разом із нею проживати. З приводу зазначеного суд звертає увагу на положення ч.2 ст.29 ЦК України, відповідно до яких фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Тобто, враховуючи те, що на даний час неповнолітній виповнилось 17 років, вона має право самостійно обрати своє місце проживання, незалежно від бажання матері. При цьому суд зауважує, що відповідно до проаналізованих звітів про умови проживання та виховання усиновленої дитини, до 2018 року між мамою та дитиною були хороші та довірливі відносини. Дівчина добре навчалася, була комунікабельна, різносторонньо розвинута. Наведені обставини свідчать про те, що усиновлювачем [PERSON] було обрано невірний спосіб виховання дитини, що підтверджується висновком психологічного дослідження [PERSON] та визначено рекомендований стиль виховання - ліберальний (я чую дитину і не тисну на неї, а дозволяю (безоціночно, без критики та висміювання). Тобто між усиновлювачем і дитиною на даний час склалися конфліктні відносини, спричинені з волі усиновлювача, яка на даний час не намагається знайти порозуміння із дитиною, не бажає змінити спосіб виховання доньки, та підлітковим віком усиновленої дитини, яка має власну думку та власні погляди на життя та має право бути почутою. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На виконання вимог статті 19 СК України ухвалою суду від 17.05.2022 року витребувано від органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради висновок органу опіки та піклування щодо доцільності скасування усиновлення неповнолітньої дитини. На виконання ухвали суду від 17.05.2022 року, суду було надано Висновок органу опіки та піклування від 17.06.2022 року про доцільність скасування усиновлення неповнолітньої [PERSON] (а.с.71-75). Із дослідженого висновку вбачається, що після того як [PERSON] дізналась, що її мати [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про скасування усиновлення щодо неї, у дівчини сталися певні зміни у її подальших планах, а також в емоційних станах. Зокрема, потреба «покращити якість спілкування з мамою» втратила актуальність, поглибились проблемі зі встановленням довірливих стосунків із оточуючими, почастішали стани дереалізації і деперсоналізації, погіршився сон, зі слів [PERSON] , її життя розділилось на до і після. 30.05.2022 року проведено розмову з неповнолітньою [PERSON] , в ході якої встановлено, що дівчина любить маму і має бажання спілкуватися з нею, однак через свій страх не може повернутись додому на виховання матері. 16.06.2022 року з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації надійшла інформація, що після такого неочікуваного розвитку подій в житті [PERSON] погіршилось самопочуття, вчинки несуть необдуманий, імпульсивний та агресивний характер. Впродовж останнього тижня перебування у закладі частіше спостерігаються психоемоційні зриви, що супроводжуються криками, істеричними нападами, проявами вербальної та фізичної агресії, демонстративним усамітненням. На вихідних [PERSON] зробила порізи склом на своїх руках. Відповідно до довідки від 11.05.2022 року №01-07/74, наданої Адміністрацією Центру, неповнолітню [PERSON] , згідно книги відвідування вихованців, мати з 03.04.2022 року не навідувала, не телефонувала і не цікавилася станом здоров`я дитини та особливостями перебування в Центрі (а.с.89). Зважаючи на те, що мати [PERSON] фактично самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, беручи до уваги думку дитини, яка через почуття страху не може повернутись до неї на виховання, Орган опіки та піклування вважає скасування усиновлення [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на підставі п.1 ч.1 ст.238 СК України (воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання) є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Суд враховує, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому суд не погоджується з вищевказаним висновком та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів. Зокрема, суд вважає, що викладені у висновку Органу опіки та піклування обставини щодо фактичного самоусунення матері [PERSON] від виконання покладених на неї батьківських обов`язків не свідчать про наявність обставин, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.238 СК України, а вказують на її свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Окрім того суд наголошує, що позивач наділений правом самостійно визначати підстави позову та у даному випадку [PERSON] визначила підставою скасування усиновлення п.3 ч.1 ст.238 СК України. З підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.238 Кодексу, позивач до суду з позовом не зверталась. Щодо доводів, наведених у висновку, про доцільність скасування усиновлення з огляду на те, що дитина через почуття страху не може повернутись до позивача на виховання, суд відхиляє їх та зауважує, що у поданій [PERSON] заяві від 31.05.2022 року остання зазначає про те, що вважає [PERSON] своєю мамою та любить її. Після того, як дитина дізналась про подану до суду позивачем позовну заяву про скасування усиновлення її психоемоційний стан значно погіршився. Також, суд звертає увагу на те, що у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, які виникли між дитиною та усиновлювачем. Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак, позивачем не надано жодного належного доказу наявності зазначених нею підстав для скасування усиновлення. При вирішенні спору суд враховує висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 р., яке набуло статусу остаточного рішення 20.08.2010 р., де Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника. Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 2015 року у справі «Zaiet vs Romania» зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися. Позивачем та її представником суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від її волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Наведені позивачем обставини не свідчать про те, що зміна поведінки дитини в негативну сторону, з приводу чого виникли конфліктні відносини, що призвело до ускладнень стосунків між ними, сталася поза волею позивача, оскільки встановлені у справі обставини вказують на те, що поведінка [PERSON] також вплинула на їх стосунки з дитиною, адже [PERSON] проживає з позивачем з моменту усиновлення - з серпня 2008 року, тобто її вихованням позивач почала займатися коли їй було ще 3 роки 4 місяці. Усиновивши малолітню [PERSON] у трирічному віці, [PERSON] зобов`язалася прийняти її до своєї сім`ї, стати її матір`ю назавжди, а не на певний період часу, незалежно від труднощів, які можуть виникнути у житті. Позивач дала надію дитині на спільне майбутнє, те, що вона стане її підтримкою та опорою у житті. [PERSON] виховувалась у сім`ї позивача чотирнадцять років. Такий тривалий період часу безумовно свідчить про те, що між ними склались родинні відносини. Фактично усе своє свідоме життя дівчина провела поруч із [PERSON] та сприймала її саме як мати. Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам та поясненням учасників справи, суд приходить до висновку, що відносини, які існують на даний час між усиновлювачем і дитиною, пов`язані перш за все з конфліктом між ними та ускладнені особливостями перехідного віку дитини. Перехідний вік дитини безумовно вносить свої корективи, дорослим стає важче знає спільну мову з дітьми. Проте, вказана обставина не свідчить про те, що дитина стає чужою, а лише намагається знайти свій шлях у житті. Дитячий протест - це звертання «почуй мене», воно потребує розуміння з боку дорослого, а не тиску та образи натомість. Дитина не може з усіх аспектів оцінити свої вчинки, а доросла людина може і повинна пояснити та підтримати дитину, не залишаючи її наодинці з власними проблемами. Важливо показати, що доросле життя - це коли людина усвідомлює переваги і ризики і сама відповідає за свої вчинки. Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного суду, викладеним у постанові суду від 27.10.2020 року у справі №204/586/20. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed