Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] , житель [ADDRESS] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , жительки [ADDRESS] , про визнання права власності на дві земельні частки (паї), розмірами по 67,11 ум.кад.га кожна, що знаходяться на території Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка в свою чергу успадкувала одну із земельних часток (паїв) після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] , а також відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на належну їй земельну ділянку, в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. 27.07.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та Водославської Н.В. належним чином посвідчені копії спадкових справ, у разі їх відкриття, та витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкових справ, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання яких було м. Тлумач Івано-Франківської області.. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розгляд справи провести без її участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0077895, виданого 02.12.2005 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 24.11.2005 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 85, належало право на земельну частку (пай) розміром 67,11 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності ССП «Тлумач», що в м. Тлумач Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 4). Також [PERSON] , згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-1, виданого 06.03.1997 року на підставі рішення ІХ сесії міської Ради ХХІІ скликання від 17.09.1996 року № 9, зареєстрованого у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 33, належало право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 67,11 ум.кад.га, яка розташована на території Тлумацької міської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 5). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 24.05.2018 року [PERSON] та [PERSON] з 18.05.1951 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 21). У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією його свідоцтва про народження (а.с. 22). [INFO] [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки вона вступила в управління спадковим майном та до дня його смерті вони проживали разом, що підстверджується копією довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 314 від 22.02.2022 року та даними, які містяться в копії будинкової книги (а.с. 19-20, 61 зворот). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 286/01-16 від 12.08.2022 року (а.с. 41), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 213/01-16 від 29.07.2022 року (а.с. 38) та Дузінкевич С.М. № 176/01-16 від 04.08.2022 року (а.с. 40) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки він у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 42). Відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 314 від 22.02.2022 року та відомостей, які містяться в копії будинкової книги, [PERSON] (мати) на день своєї смерті проживала одна по [ADDRESS] (а.с. 19. 20, 62). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 53/2017, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 41-65), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак, позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , в т.ч. на належну їй земельну частку (пай) та на земельну частку (пай), яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (батько), у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] (батько), а також відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на належну їй земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області за № 242/02-31 від 15.07.2022 року (а.с. 18). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити спадщину на спадкове майно - земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, [PERSON] (позивач), будучи належним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкові земельні частки (паї) на своє ім`я в нотаріальному порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1225, 1268 ЦК України (в редакції 2003р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved