Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що з 20 квітня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 12 січня 2012 року шлюб між ними було розірвано. В подальшому 23 серпня 2017 року сторони уклали повторний шлюб, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року. З моменту розлучення [PERSON] проживає окремо. З часу окремого проживання відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки, не спілкується з донькою, участі у її житті не приймає. Дитина весь час проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні. З огляду на вказане, позивач просить суд ухвалити рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком. Позивач та його представник у письмових заявах, поданих до початку розгляду справи, просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач в письмовій заяві визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради Андрусік О.А. попередньо подала до суду копію акту про обстеження місця проживання дитини та заяви [PERSON] , яка бажає проживати з батьком. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому у шлюбі з 20 квітня 2007 року, який рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 12 січня 2012 року, що набрало законної сили, було розірвано (а.с.9). Від даного шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). 23 серпня 2017 року сторони повторно зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с.10). З доводів позивача вбачається, що з часу окремого проживання сторін дитина понад два роки проживає з батьком, вказане підтверджується доказами долученими позивачем при подачі позову (а.с.11, 12-17, 40). [PERSON] офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 19-38, 41-44). Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи факт визнання вимог з боку відповідача, а отже і відсутність спору між сторонами, висновок за результатами спору Службою у справах дітей Луцької міської ради в межах розгляду справи не надавався. Однак, з акту обстеження умов місця проживання від 12 липня 2022 року, долученого органом опіки та піклування до матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови місця проживання відповідають санітарним та побутовим нормам, дитина належно забезпечена всім необхідним для її фізичного та духовного розвитку. Крім того, з долученої заяви [PERSON] вбачається, що остання хоче проживати з батьком, з мамою не спілкується з жовтня 2020 року, її місцезнаходження їй невідомо. В матеріалах справи також наявні письмові свідчення клінічного психолога за результатами проведення психологічного консультування [PERSON] , відповідно до яких разом з батьком дитина почуває себе вільно, захищено та комфортно. Самооцінка у дитини адекватна, вона вважає себе щасливою, так як поруч є батько. [PERSON] не виявляє бажання спілкуватись із донькою. На підставі опитувальних тестів, опитувальників виявляється деспотичне, відсторонене та байдуже виховання з боку матері (а.с.39). У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин сторін, ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до батька, а також факт визнання [PERSON] позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] . На підставі наведеного та

Outcome: approved