Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі 5000 грн до закінчення навчання 30.06.2025р. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, який розірвано у 2009 році, мають сина [PERSON] , [INFO] . Після досягнення повноліття син продовжує навчатися на денній формі Національного університету «Чернігівська політехніка» на платній основі, всі фінансові витрати несе вона, тоді як відповідач отримує доходи, інших дітей не має, але матеріальну допомогу на навчання сина не надає, хоча має таку можливість. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що їх син у зв`язку з навчанням потребує коштів на оплату контракту, гуртожитку, харчування, придбання одягу, канцтоварів, комп`ютерної техніки, проїзд; фінансово сина допомогає забезпечувати її новий чоловік, тоді як вона власних джерел доходів не має, перебуває по догляду за похилими бабою й дідом. Вказує, що відповідач є здоровою працездатною особою, сім`ї немає, отримує заробіток від військової служби в лавах ЗСУ й повинен підтримувати сина під час його навчання. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень ст.199 СК України, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р., обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є безспірним, - вони повинні це робити за наступних умов: 1/дочка чи син повинен потребувати матеріальної допомоги; 2/батьки спроможні надавати таку допомогу; наявність цих обставин в силу вимог ст.12, 81 ЦПК України має довести позивач (як і бажаний розмір аліментів) Крім того, з огляду на приписи ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (позивачка по справі), шлюб між якими розірвано в 2009 році. [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю в [ADDRESS] , й після досягнення повноліття продовжує навчатися в Національному університеті «Чернігівська політехніка» за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» на денній формі на платній основі; термін навчання - з 01.09.2021р. по 30.06.2025р. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про народження, розірвання шлюбу, одруження, студентського квитка, довідками про склад сім`ї №1374 від 12.07.2022р. та з навчального закладу №900-23/167 від 07.07.2022р. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ніжинської РДА по догляду за особою більше 80 років та отримує щомісячну компенсацію в розмірі 43 грн. Відповідач є особою працездатного віку, але відомостей про джерела своїх доходів, інших утриманців, стан здоров`я, а також відзиву на позов, не надав. Згідно витребуваної за клопотанням позивачки форми ОК-5 відомості про доходи [PERSON] з 2019 року в реєстрі застрахованих осіб відсутні, за довідкою [INFO] від 25.08.2022р. [PERSON] перебуває в них на військовому обліку, але на військову службу до лав ЗСУ вказаним відділом не призивався. Згідно з ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, суд зважує на ту обставину, що положення СК України надають винятково одержувачу аліментів право вибору способу їх стягнення та подальшої його зміни. Позивачка в заяві клопоче про стягнення з відповідача аліментів на навчання сина саме в фіксованій сумі, що є її диспозитивним правом і суд не вправі самостійно змінювати обраний нею спосіб. На підтвердження понесених на навчання сина витрат позивачка надала ряд документів, з яких підлягають врахуванню: - договір про надання освітніх послуг між НУ «Чернігівська політехніка» та [PERSON] №4377 від 10.08.2021р., де в п.1.2, 5.2 зазначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання (3 роки 10 місяців) становить 106240 грн, тобто, 2310 грн за місяць навчання; - угода про найом житла студентами в гуртожитку №1 НУ «Чернігівська політехніка» №105 від 25.08.2021р. з додатком, згідно якої вартість оплати за навчальний рік (10 місяців) складає 5200 грн, тобто, 520 грн за місяць навчання; - платіжні документи на придбання сучасного смартфону та комп`ютерної техніки на загальну суму 28010 грн (3356+6877+17777), що відповідає учбовій спеціалізації [PERSON] та з огляду термін навчання витрати становлять 609 грн на місяць. Отже, з вказаних документів вбачається понесення витрат на навчання [PERSON] у щомісячному розмірі 3439 грн, окрім яких здобувач освіти забезпечується одягом, взуттям, харчуванням, канцтоварами, проїздом, що також потребує певних фінансових затрат. Водночас посилання позивачки на необхідність врахування витрат й щодо навчання сина для отримання посвідчення водія, придбання автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки нею не доведено, що ці витрати були необхідними для забезпечення навчального процесу з урахуванням обраного освітнього профілю. Одночасно суд констатує, що згідно наданого позивачкою договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.08.2022р. його вартість складає 80000 грн, тобто, вказану суму грошей [PERSON] як покупець повинен сплатити [PERSON] як продавцю, що свідчить про наявність у вказаних осіб певних коштів, які б могли бути спрямовані перш за все для забезпечення потреб у навчанні дитини. Твердження позивачки, що вона фактично подарувала автомобіль сину, оформивши це договором купівлі-продажу за відсутності в Територіальному сервісному центрі інших видів угод, не заслуговують на увагу, оскільки приписами ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Таким чином, враховуючи розміри матеріального забезпечення дитини та її батьків, їх сімейне становище, стан здоров`я, суд приходить до висновку про можливість надання [PERSON] певної матеріальної допомоги на навчання сина [PERSON] , якої той потребує (оплата контракту, проживання, проїзд, одяг, взуття, харчування, канцтовари, тощо), але вважає заявлений позивачкою розмір аліментів завеликим для відповідача. При цьому, суд враховує і ту обставину, що позивачка всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не навела суду ніяких розрахунків, підтверджених належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, на обгрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача коштів на навчання саме в розмірі 5000 грн, а не в більшому чи меншому розмірах, в тому числі й шляхом застосування методу витрат платника аліментів. Отже, при таких обставинах справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на навчання сина аліменти в розмірі 2500 грн щомісячно, що з урахуванням аналогічної участі іншого з батьків, встановленого законом прожиткового мінімуму буде покривати вартість освітньої послуги та додаткових витрат здобувача освіти. Відповідно до ч.2 ст.199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом приписів ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тому, аліменти з відповідача на користь позивачки слід стягувати з дня пред`явлення позову до суду - 13 липня 2022 року і до припинення навчання, але не пізніше 30 червня 2025 року (закінчення терміну навчання згідно довідки навчального закладу). Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial