Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Представник позивача Керуючий АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ОЛЕКСАНДРА НЕГРАБОВА» Неграбов Олександр Вікторович в інтересах позивача [PERSON] звернувся із позовом до відповідачів: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», фізичної особи підприємця [PERSON] , фізичної особи підприємця [PERSON] про визнання договорів факторингу недійсними. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 19 вересня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компаній Ю.Ес.Ай» (далі - ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» або Страховик) та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1796437, яким було забезпечено транспортний засіб Ореl р. н. [NUMBER] . 10 травня 2020 року на а/д Е105/1418 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Орель р. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Орель р. н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . У результаті ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2020, позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.07.2020, позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. За результатами розгляду матеріалів цієї події, на підставі заяви [PERSON] від 13 травня 2020 року, ТДВ СК «Ю.Ес.Ай», відповідно до умов Закону України «Про обов`язкове страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 90 289,22 грн. 14 травня 2021 року між ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/АК, за умовами якого новий кредитор набуває права вимоги за укладеними Договорами страхування і понесеними судовими витратами та сплачує первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошті у сумі, що дорівнює ціні договору. 01 грудня 2021 року між суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/1/АК, за умовами якого новий кредитор набуває права вимоги за укладеними Договорами страхування і понесеними судовими витратами та сплачує первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошті у сумі, що дорівнює ціні договору. За додатками №1/АК, №1/1/АК до договорів про відступлення права вимоги, які є частинами договорів, відбулося відступлення щодо № справи РС/20.1796437-2947/1, де страхувальником значиться [PERSON] , дата випадку 10.05.2020, боржником [PERSON] , сума боргу 90289,22 грн. Оскільки, Договір 1/АК та Договір №1/1/АК містять ознаки договору факторингу, а відповідачі: фізична особа підприємець [PERSON] , фізична особа підприємець [PERSON] не наділені чинним законодавством України на укладення договорів факторингу, з тієї підстави, що останні є фізичними особами - підприємцями та не наділені правом надавати фінансові послуги, тому вказані договори є недійсними. З огляду на викладене, представник позивача просив: -визнати Договір про відступлення права вимоги № 1/АК від 14 травня 2021 року, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] - недійсним; -визнати Договір про відступлення права вимоги № 1/1 /АК від 01 грудня 2021 року, укладеного між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] - недійсним; -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», фізичної особою- підприємця [PERSON] та з фізичної особи -підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог. За матеріалами справи вбачається, що представник відповідача фізичної особи підприємця [PERSON] - [PERSON] подала відзив, за яким остання посилалася на ту обставину, що оспорювані договори відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року та 01 грудня 2021 року є договором купівлі-продажу (цесії). Тому позовні вимоги є необгрунтованими. Разом з тим, необгрунтованими є вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі вимоги є необгрунтованими, неспівмірними та недоведеними. З огляду на викладене, просила у позові відмовити повністю. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача фізичної особи підприємця [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила при винесені рішення врахувати попередньо наданий відзив. Відповідач - фізична особа підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в позові слід відмовити з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що за полісом №АО/1796437 від 20.09.2019, 19 вересня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компаній Ю.Ес.Ай» (далі - ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» або Страховик) та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було забезпечено транспортний засіб Ореl vectra р. н. [NUMBER] (а.с.9). Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа №183/2727/20) від 29.07.2020, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме за те, що остання, керувала автомобілем Ореl Vektra р.н. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння (а.с.11-12). Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа №183/2724/20) від 06.07.2020, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що остання 10.05.2020, керуючи автомобілем Ореl vectra р.н. [NUMBER] , допустила порушення п. п. 1.3, 1.5, 10.1 ПДР та допустила зіткнення з автомобілем Ореl Astra [NUMBER] (а.с.10). За повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 19.05.2020, [PERSON] повідомив Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компаній Ю.Ес.Ай» про ДТП, яка мала місце 10.05.2020 (а.с.13). За заявою від 19.05.2022, [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компаній Ю.Ес.Ай» про відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням майна Ореl Astra [NUMBER] , розмір яких за розрахунком страхового відшкодування становить 90289,22 грн (а.с.14). 14 травня 2021 року між ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/АК, за умовами якого новий кредитор набуває права вимоги за укладеними Договорами страхування і понесеними судовими витратами та сплачує первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошті у сумі, що дорівнює ціні договору. За вказаним договором ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» отримало від ФОП [PERSON] фінансування у розмірі 100 785,76 грн, а ФОП [PERSON] , в свою чергу, набув право одержання прибутку у формі різниці між загальним розміром (реальною вартістю) права вимоги, що відступається (14 096 427,54 грн) і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги (100 785,76 грн) (а.с.19-23). 01 грудня 2021 року між суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/1/АК, за умовами якого новий кредитор набуває права вимоги за укладеними Договорами страхування і понесеними судовими витратами та сплачує первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошті у сумі, що дорівнює ціні договору. За вказаним договором ФОП [PERSON] отримав фінансування у розмірі 25 000,00 грн, а ФОП [PERSON] , в свою чергу, набула право одержання прибутку у формі різниці між загальним розміром (реальною вартістю) права вимоги, що відступається (5 153 798,14 грн) і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги (25 000,00 грн) (а.с.24-27). За додатками №1/АК, №1/1/АК до договорів про відступлення права вимоги, які є частинами договорів, відбулося відступлення щодо № справи РС/20.1796437-2947/1, де страхувальником значиться [PERSON] , дата випадку 10.05.2020, боржником [PERSON] , сума боргу 90289,22 грн (а.с.22-23, 27). Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався на те, що оспорювані договори відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року та 01 грудня 2021 року є договорами факторингу і суперечить статті 1079 ЦК України, статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки такий договір може бути укладений лише з фінансовою установою, проте відповідачі: фізична особа підприємець [PERSON] , фізична особа підприємець [PERSON] не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на здійснення факторингових операцій, тому вказані договори є недійсними. З урахуванням викладеного, суд дослідив умови оспорюваних договорів і надав їм оцінку, враховуючи наступне. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)). Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)). Разом з тим, якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)). Отже, оскаржувані договори № 1/1/АК від 01 грудня 2021 року та № 1/АК від 14 травня 2021 року за своїми ознаками є договорами відступлення права вимоги. Фізична особа підприємець [PERSON] , а потім фізична особа підприємець [PERSON] набули лише право вимагати виконання зобов`язань за договором страхування в порядку регресу. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Указана позиція суду за результатами розгляду справи узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 191/3904/18. Тому, враховуючи викладене, суд відмовляє у позові повністю. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, суд відмовляє позивачу у вимозі про стягнення суми судових витрат у повному розмірі.

Outcome: dismissed