Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

10 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12 липня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 14414, 93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла. На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 12 липня 2010 року становила 14414, 93 грн. Представник позивача зазначає, що спадкоємцями, які постійно проживають разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 16 лютого 2020 року позивачем було направлено на адресу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, та 05 березня 2020 року отримана відповідь Другої Харківської державної нотаріальної контори. 26 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред?явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Враховуючи те, що на момент смерті [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживали з нею за однією адресою, та не відмовились від спадщини, позивач вважає їх такими, що фактично прийняли спадщину, а отже саме вони повинні відповідати за кредитом спадкодавця. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 23 березня 2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято до провадження вищевказану позовну заяву, відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті померлої [PERSON] - [INFO] . Витребувано з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори (Відокремлений підрозділ Другої Харківської міської державної нотаріальної контори) копію спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка за життя проживала за адресою: [ADDRESS] . 06 квітня 2021 року від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначає, що дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , але проживає в окремій половині будинку. Також зазначив, що з спадкодавцем в нього відсутні будь-які родинні зв?язки, оскільки шлюб з [PERSON] розірвано в 1985 році, а отже [PERSON] не відноситься до кола спадкоємців за законом, та не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до нього є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 06 квітня 2021 року від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона зазначає, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась, а отже спадщину не приймала. Також зазначила, що на момент смерті спадкодавця з нею не проживала та зареєстрована за адресою реєстрації спадкодавця не була, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до неї. 21 квітня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він посилається на те, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів. Також зазначив, що 16 лютого 2020 року позивачем було направлено на адресу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, та 05 березня 2020 року отримана відповідь Другої Харківської державної нотаріальної контори, в якій вказано, що спадкоємці померлої [PERSON] не звертались, будь-які заяви щодо прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавалися. 26 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред?явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Представник позивача для встановлення спадкоємців просив суд прийняти до розгляду клопотання про подання запиту до нотаріальної контори та органів місцевого самоврядування для встановлення фактичних спадкоємців. 20 вересня 2021 року відповідачем по справі [PERSON] було долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та після отримання судом актового запису про смерть, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року провадження у цивільній справі № 639/1573/21 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] , який вибув з процесу, у зв`язку зі смертю. 10 грудня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь Другої Харківської міської державної нотаріальної контори за № 2375/01/6/21 від 09 грудня 2021, відповідно до якої повідомили, що після померлого [INFO] [PERSON] заяви про прийняття та відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року поновлено провадження у цивільній справі 639/1573/21 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. Призначено судове засідання. Ухвалою суду від 11 липня 2022 року провадження у цивільній справі №639/1573/22 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито. У судове засідання 04 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність позовні вимоги підтримав. Відповідачі про причину своєї неявки суд не повідомили, заяву з проханням слухання справи відкласти не надали. Отже суд вважає можливим у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Судом було встановлено, що на підставі Анкети-заяви [PERSON] від 12 липня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 20). [PERSON] погодилась, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 02 грудня 2019 року. ( а.с. 54) Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 12 липня 2010 року становить 14414, 93 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 14414,93 грн.; в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 14414,93 грн. ; заборгованість за нарахованими відсотками - 0, 00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 0,00 грн.; нарахована пеня - 0,00 грн.; нарахована комісія - 0,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. (а.с.7-11). Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому в такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Частиною 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановленні спадкоємці взагалі. Так, 16 лютого 2020 року позивачем було направлено на адресу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, та 05 березня 2020 року отримана відповідь Другої Харківської державної нотаріальної контори, в якій вказано, що спадкоємці померлої [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, будь-які заяви щодо прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавали ( а.с. 57-58). 26 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред?явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано ( а.с. 59-60). Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» заявило претензію до спадкоємців померлої [PERSON] у строк, передбачений ст. 1281 ЦК України. Позивач зазначає, що вимога була направлена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки саме вони на момент смерті [PERSON] проживали з нею за однією адресою, що підтверджується копіями паспортів, а отже, у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. З матеріалів справи вбачається, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця подано до Жовтневого районного суду м. Харкова 10 березня 2021 року, оскільки відповідачі є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Разом з тим, відповідач [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] та після померлого заяви про прийняття та відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася. Оскільки цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв`язку зі смертю, останній не може вважатися відповідачем у справі у розумінні цивільно-процесуального законодавства. Ухвалою суду від 11 липня 2022 року закрито провадження у справі провадження у справі Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] , з підстав п. 7ч.1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 182-185). Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишаються до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після своє смерті - [PERSON] заповіту не залишила, отже спадкування відбувається за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст.ст. 1258, 1261-1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] померла, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 19 лютого 2020 року № 381/02-14/П, в якій вказано, що спадкоємці померлої [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, будь-які заяви щодо прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавали (а.с. 58). Позивач у пред`явленій позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що спадкоємцями у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, які постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання. Що стосується того, що відповідач [PERSON] станом на день смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , перебувала на реєстраційному обліку за одною адресою зі спадкодавцем, то, на переконання суду, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є єдиним спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24 березня 2021 року за адресою [ADDRESS] станом на 30 жовтня 2019 року (тобто на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 90). Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 81). На виконання ухвали суду від 23 березня 2021 року Друга Харківська міська державна нотаріальна контора надала копію Спадкової справи № 88П/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно матеріалів вищевказаної Спадкової справи, заява про прийняття спадщини від [PERSON] не надходила (а.с. 95-104). Отже, відповідач [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] не була зареєстрована разом з останньою за однією адресою, а саме: [ADDRESS] ., з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Таким чином, позивачем не доведено факту, що саме [PERSON] є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті позичальника. Щодо іншого відповідача по справі [PERSON] , то на момент смерті спадкодавця [PERSON] був зареєстрований разом з останньою за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . Проте, як вбачається з відзиву на позовну заяву [PERSON] , зі спадкодавцем [PERSON] в нього відсутні будь-які родинні зв?язки, оскільки шлюб розірвано з [PERSON] в 1985 році, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділенням РАЦС 02 липня 1985 року. ( а.с. 54). Отже, у розумінні ст. 1268 ЦК України [PERSON] не належить до кола спадкоємців першої черги, як такий що прийняв спадщину у встановленому законом порядку, після смерті [PERSON] . Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті позичальника [PERSON] не приймали та не набули статусу спадкоємців, то суд приходить до висновку, що позивач невірно визначився з колом сторін у справі. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців померлої [PERSON] , на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed