Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

13 липня 2022 до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 18, 24, 51, 56, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 04 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 107. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який зареєстровано 04 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 107. Причиною звернення до суду є те, що в силу психологічної несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння в сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. У результаті того, що у позивача та відповідача різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, вони так і не змогли побудувати міцну сім`ю. Між сторонами часто виникають сварки через розбіжність у поглядах на сімейні стосунки, що призвело до того, що почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено, сім`я розпалася. Фактичні шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб між сторонами існує формально. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Спірні питання щодо розподілу сумісно нажитого майна відсутні. Ухвалою судді від 28 липня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 17 серпня 2022 року. В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій він просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] одружились 04 вересня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, про що в книзі реєстрації актів про одруження 04 вересня 2002 року зроблено запис за № 107. Після одруження присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є позивач, мати - відповідач, який є повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09 червня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду є те, що в силу психологічної несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння в сторін не склалися нормальні сімейні стосунки. У результаті того, що у позивача та відповідача різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, вони не змогли побудувати міцну сім`ю. Між сторонами часто виникають сварки через розбіжність у поглядах на сімейні стосунки, що призвело до того, що почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено, сім`я розпалася. Фактичні шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб між сторонами існує формально. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Спірні питання щодо розподілу сумісно нажитого майна відсутні. У відповідності до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496,20 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved