Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

24.05.2021 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Прості займи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовується тим що, 10.05.2018 року між сторонами було укладено договір про надання фінансових послуг № 180510-174103 на суму 2000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40 грн. за кожен день користування строком на 16 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка прирівнюється до письмової форми. Так, відповідач заповнив свої дані на сайті позивача. Перш, ніж отримати позику, відповідач ознайомився з правилами та умовами позики (оферта), переглянувши їх за посиланням www.bistrozaim.ua, і підтвердив свою згоду, поставивши відповідну помітку в пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Далі, після подачі заявки, відповідач отримав унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер, зазначений ним при реєстрації на сайті Товариства. СМС відправляється через зовнішній сервіс СМС-розсилок TurboSMS (https://turbosms.ua/). Після отримання СМС відповідач ввів отриманий код на сайті і, таким чином, підтвердив подачу заявки та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором у виді алфавітно-цифрової послідовності. Позивач виконав свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Кошти були перераховані 10.05.2018 року о 17:47:55 год. на банківську картку відповідача платіжною системою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2000 грн. та сплатити проценти у розмірі 640 грн. у строк 16 днів до 25.05.2018 року, а також у разі виникнення заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені, однак не виконав їх. 25.05.2018 року та 12.04.2021 року відповідач частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання боргу. Станом на 27.04.2021 року заборгованість відповідача склала 48 026,63 грн., з яких: сума кредиту - 2000 грн., проценти за користування кредитом - 43 350 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 571,75 грн., три проценти річних від простроченої суми - 2104,88 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором надання фінансових послуг № 180510-174103 від 10.05.2018 року у розмірі 48 026,63 грн. та судові витрати - 2270 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року задоволено частково клопотання сторони позивача про витребування доказів. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи мітиться заява, з якої вбачається, що сторона позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без участі представника та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне з призначених судових засідань, які відкладалися у зв`язку з тривалим невиконанням ухвали суду про витребування доказів та для можливості в черговий раз повідомити сторону про розгляд справи, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст.ст. 1047, 1055 ЦК України встановлено, що договір позики, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Електронний правочин в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Порядок вчинення електронних правочинів на момент виникнення спірних відносин, а саме щодо укладення 10.05.2018 року кредитного договору між сторонами, регламентується Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис» (чинний станом на момент виникнення правовідносин між сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах та може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За положеннями п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З матеріалів справи вбачається, що вчинення відповідачем дій, направлених на укладення кредитного договору в електронній формі, підтверджується електронними доказами, а саме роздруківкою інформації щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій позивача та відповідача щодо укладання електронного договору у мережі в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею. Так, згідно вказаного документу відповідач: зареєструвався та заповнив свої дані на сайті позивача; обрав суму та строк займу; ознайомився з правилами та умовами позики; підтвердив свою згоду, поставивши відповідну помітку в пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій»; прийняв оферту шляхом введення на сайті отриманого коду; підтвердив заявку та підписав кредитний договір. Отже, 10.05.2018 року між ТОВ «Прості займи» та [PERSON] було укладено договір № 180510-174103 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З наданої заяви-анкети для отримання кредиту, що є додатком № 1 до укладеного кредитного договору, відповідач просив надати йому кредит на особисті потреби в розмірі 2000 грн., строком на 16 днів до 25.05.2018 року, які він зобов`язався повернути зі сплатою процентів у розмірі 640 грн. За умовами договору відповідач зобов`язався: - при простроченні оплати за кредитом та процентами - сплатити процент за користування кредитом з розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 10.05.2018 року. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався: - сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % річних за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15й день - 5,02 %, на 30й день - 7,67 %, у порядку, що передбачений розділом 4 Умов. Відповідно до пунктів 4-6 заяви-анкети відповідач підтвердив, що доступ до заповнення від його імені Заяв-анкет на офіційному сайті pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua належить лише йому, ніякі інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання Інтернет-кредиту у Товаристві; всі Заяви-Анкети, що надходять від його імені на сайті pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua є дійсними та надані ним особисто; всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитні кошти, обумовлені умовами договору в розмірі 2000 грн., були перераховані 10.05.2018 року о 17:48:17 год. на зазначену ним платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується листом № 302 від 29.04.2021 року, виданого за підписом директора ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Крім того, на виконання вимог ухвали від 17.06.2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла виписка по рахунку відповідача № [NUMBER] за 10.05.2018 року, зміст якої підтверджує факт зарахування 10.05.2018 року грошових коштів у сумі 2000 грн. на картковий рахунок, що належить [PERSON] . Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Позивач в позовній заяві посилається на те, що на момент 25.05.218 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання. 25.05.2018 року та 12.04.2021 року відповідач частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання боргу. Вказані обставини відповідачем заперечені та спростовані не були. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовами укладеного між сторонами договору визначено строк надання кредиту - 16 днів до 25.05.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідач, не виконуючи умови договору шляхом не сплати коштів у встановлений строк, порушив вимоги ст. 530 ЦК України. За доводами сторони позивача станом на 27.04.2021 року заборгованість відповідача склала 48 026,63 грн., з яких: сума кредиту - 2000 грн., проценти за користування кредитом - 43 350 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 571,75 грн., три проценти річних від простроченої суми - 2104,88 грн., тобто, з наданого розрахунку вбачається, що нарахування процентів здійснювалося поза межами строку дії договору. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Часиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Враховуючи викладене, а також те, що 25.05.2018 року та 12.04.2021 року відповідачем частково була здійснена сплата коштів на виконання свого зобов`язання у розмірі 10 грн. та 1000 грн., відповідно, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитом та відсотками, які були обумовлена договором у межах строку його дії, яка становить 1630 грн., а також нараховані на суму 2630 грн. за період червень 2018 року - квітень 2021 року інфляційні втрати у розмірі 536,61 грн. та три проценти річних у розмірі 229,41 грн. (за період з 26.05.2018 року по 12.04.2021 року на суму 2630 грн., а з 13.04.2021 року по 27.04.2021 року - 1630 грн.). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам. Так, заявлений розмір позовних вимог складав 48 026,63 грн. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2396,02 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 95 % (різниця від 100/48 026,63 х 2396,02). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 113,50 грн. (2270-73,56 %).

Outcome: partial