Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з літа 2000 року він проживав із відповідачкою [PERSON] у цивільному шлюбі. З 12 листопада 2016 року позивач перебуває з відповідачкою у офіційних шлюбних відносинах, який зареєстровано Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис за №104. Від шлюбу із відповідачкою сторони у справі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Одруження із [PERSON] виявилося невдалим. Протягом останнього часу їхнього спільного із відповідачкою життя сторони не можуть знайти порозуміння з багатьох побутових питань, які виникають у процесі повсякденного життя, у тому числі, з питань виховання дитини. У зв`язку із воєнним станом в державі, сторони були змушені переїхати в іншу місцевість. На даний час більше двох місяців сторони проживають у Дніпропетровській області, в смт.Томаківка. Спільного господарства позивачем із відповідачкою не ведеться, що призвело до остаточного розладу шлюбних відносин. Позивач вважає, що за вказаних обставин подальше збереження шлюбу із [PERSON] неможливе, він носить формальний характер, суперечить його інтересам та їхньої із відповідачкою спільної дитини. Неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується відповідним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.07.2022 року №450, складеного уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, та у подальшому залишається проживати з ним та знаходитися на його утриманні та вихованні. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач також просить суд розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у даній справі перебувають у шлюбі з 12 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис за №104. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від даного шлюбу сторони у справі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.07.2022 року №450, складеного уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, та у подальшому залишається проживати з ним та знаходитися на його утриманні та вихованні. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 3 ст.11 Закону України Про охорону дитинства батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України Про охорону дитинства, ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Оскільки відповідач, відповідно до клопотання не заперечує проти того, щоб дочка проживала разом з батьком, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення місця проживання дитини з ним, що відповідатиме інтересам дитини. При цьому, визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, не позбавляє права та обов`язку матері піклуватися про дитину, бачитись з нею, спілкуватись, приймати участь у її вихованні та проявляти материнську любов. Сплачений судовий збір позивач просить зарахувати на рахунок держави та відповідно звільнити від сплати судового збору відповідача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved