Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з даним позовом та з врахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] по 28 338,00 грн. кожній, страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю матері [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 16.04.2020 приблизно о 13 год. 20 хв. на 54 км. + 600 м. автодороги сполучення М-07 «Київ-Ковель», що на території Бородянського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Man TGX 18.460», реєстраційний номер республіки Білорусь [NUMBER] , із напівпричепом марки «РРСТ-51», реєстраційний номер республіки Білорусь [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в смузі для руху в бік м. Ковеля, в`їхавши на ділянку автодороги із обмеженою видимістю внаслідок піщаної бурі, з метою уникнення зіткнення з іншим легковим автомобілем, який перебував нерухомо попереду в його смузі для руху, зупинився в межах вказаної смуги для руху, в зв`язку з цим автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] , із напівпричепом марки «Kоgel», реєстраційний номер республіки [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду в попутному напрямку, також зупинився в межах смуги для руху в бік м. Ковеля. В подальшому автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в`їхавши в зону піщаної бурі, рухаючись в напрямку м. Ковель, допустив зіткнення із задньою частиною напівпричіпа марки «Kоgel», реєстраційний номер республіки [NUMBER] . Далі автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] , із напівпричeпом марки «Krоne» SDP 27, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в`їхавши в зону піщаної бурі, рухаючись в напрямку м. Ковель, допустив зіткнення із автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепом марки «Kоgel», реєстраційний номер [NUMBER] . В подальшому автомобіль марки «Рeugeоt 308», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в`їхавши в зону піщаної бурі, рухаючись в напрямку м. Ковеля, допустив зіткнення із задньою частиною напівпричіпа марки «Krоne» SDP 27, реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував в нерухомому стані. В подальшому автомобіль марки Volvo FN 12, реєстраційний номер [NUMBER] із напівпричепом марки Wielton NS 34, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в`їхавши в зону піщаної бурі допустив зіткнення із автомобілем марки «Рeugeоt 308», реєстраційний номер [NUMBER] та задньою частиною напівпричeпа «Krоne» SDP 27, реєстраційний номер [NUMBER] , які перебували в нерухомому стані. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Рeugeоt 308», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] від отриманих травм загинула на місці пригоди. За вказаним фактом слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110000000234 від 16.04.2020. Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення ч. 3 ст. 286 КК України. 31.12.2021 постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Київській області Харченка І.Б. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110000000234 від 16.04.2020, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Рeugeоt 308», д.н.з. [NUMBER] , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] , застрахована в Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО1821461 від 16.04.2020, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 22.07.2020 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі, через свого представника за довіреністю, звернулися із заявою про виплату страхового відшкодування до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»). 27.07.2020 відповідач отримав заяву, що підтверджується поштовим повідомленням. Проте, станом на звернення до суду з позовом відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив. Ухвалою суду від 12.05.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 01.06.2022 постановлено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін на 04.07.2022. 21.06.2022 представником позивача - адвокатом Лабиком Р.Р. подано заяву про збільшення позовних вимог, з доказами направлення такої заяви відповідачу. 04.07.2022 розгляд справи відкладено до 18.07.2022, 01.08.2022 у зв`язку з неявкою сторін. 01.08.2022 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено до 18.08.2022. Позивачі та їх представник-адвокат Лабик Р.Р. до суду не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача-адвоката Лабик Р.Р. на адресу суду надійшло клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 9). Відповідач - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, а позивачі не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. Із копії постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 вбачається, що кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110000000234 від 16.04.2020, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 28-39). Із свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] слідує, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 40). Як вбачається із довідки про причину смерті видану лікарем [PERSON] від 17.04.2020 [PERSON] померла [INFO] , причина смерті пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою (а.с.41). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 12.06.1991 та серії [NUMBER] від 03.07.1985 (а.с. 46, 48). Копії свідоцтв про шлюб свідчать про зміну прізвищ позивачів. Згідно із полісу № АО1821461 від 16.04.2020, транспортний засіб марки «Рeugeоt 308», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] застрахований в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (а.с. 50). 17.07.2020 позивачі, через свого представника за довіреністю [PERSON] подали відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 51-52). 22.07.2020 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі, через свого представника за довіреністю [PERSON] , звернулися із заявою про виплату страхового відшкодування до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») (а.с. 53-55). 27.07.2020 відповідач отримав заяву, що підтверджується поштовим повідомленням. Проте, станом на звернення з позовом до суду відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив (а.с. 59). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер (п. 4, п. 5, п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц здійснено висновок, що потерпілий в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. У пункті 2 мотивувальної частини даної постанови Верховного Суду від 21.08.2018 вказано про те, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), який регулює відносини у вказаній сфері, та відповідно до його преамбули спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої є смерть [PERSON] , є страховим випадком. Страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхові компанії, в межах встановленого договором страхування розміру страхової суми, зобов`язані нести відповідальність за шкоду завдану внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки). У даному випадку таким відповідальним страховиком згідно із полісом № АО1821461 від 16.04.2020 за шкоду заподіяну життю потерпілого є відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»). Факт смерті [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, причинно-наслідковий зв`язок між її смертю та тілесними ушкодженнями, що були нею отримані внаслідок ДТП підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 та довідкою про причину смерті від 17.04.2020. Відповідно до пункту 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, «страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами». Згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 4723,00 грн. Виходячи із встановленого законом на той час розміру мінімальної заробітної плати, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, становить 56 676,00 грн. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, складає 28 338,00 грн. Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У пункті 27.5 Закону № 1961-IV зазначено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. 22.07.2020 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі, через свого представника за довіреністю [PERSON] , звернулися із заявою про виплату страхового відшкодування до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»). Проте, станом на звернення з позовом до суду відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», то дане зобов`язання про відшкодування шкоди за умовами укладеного між страхувальником і страховиком договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. Таким чином, відповідач безпідставно не виплатив страхового відшкодування позивачам. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням того, що при розгляді даної заяви вирішується питання згідно позовних вимог про розмір відшкодування позивачам шкоди внаслідок настання страхового випадку, а не питання вини особи, та враховуючи висновки Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 759/6119/16-ц), дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався, письмових доказів на спростування заявлених позовних вимог не подав. Таким чином, відповідач очевидно не виконав вимог пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, не прийняв вмотивованого рішення про задоволення або відмову у задоволенні вимог позивачів, та фактично відмовив позивачам у здійсненні страхового відшкодування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, параграф 23, рішення від 18.07.2006). У зв`язку з чим судом надано обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Приймаючи до уваги, що позивачі при зверненні до суду звільненні від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved