Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеса надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому: - просить стягнути за [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, а саме на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 24.07.2021 року та до закінчення навчання, чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку; - стягнути з [PERSON] вартість судових витрат у розмірі 5\~600грн., що складається з витрат на правову допомогу. Обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 11.07.2018 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний момент донька навчається на 1 курсі денної форми навчання, факультету музичної та хореографічної освіти, Південноукраїнського національного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського. Позивачка зазначає про те, що у зв`язку з навчанням, дочка [PERSON] потребує матеріальної допомоги, та вказує про те, що відповідач має можливість надавати таку допомогу, оскільки є фізичною особою підприємцем. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2021 відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 22.06.2021 року на 09год. 45хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2021 клопотання позивачки [PERSON] \~про витребування\~доказів по\~цивільній справі\~за\~позовною\~заявою [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів задоволено. Витребувано від Головного управління ДФС в Одеській області відомості про всі доходи (заробіток) громадянина України [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , зокрема отримані як фізичною особою так і фізичною особою - підприємцем за 2019-2021 роки. Витребувано з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості щодо відкриття рахунків на ім`я [PERSON] , [INFO] ІПН: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , та щодо руху коштів з часу відкриття рахунків з зазначенням залишку на рахунках Копію ухвали направлено до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) - для виконання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суту на 20.10.2021 року на 10год. 15хв. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. До суду від представника [PERSON] надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.103). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином До суду від представника [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.104). Також, до суду від відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив, який міститься в матеріалах справи, в якому позовні вимоги визнав частково у розмірі 1000 грн., починаючи з 27.04.2021 року і до закінчення навчання, або досягнення дининою 23 років (арк.сп.34-35). У відзиві відповідач [PERSON] вказує про те, що позивачка не надала суду доказів того, що дочка проживає разом із нею, не надала підтвердження здійснення її повного утримання та в чому воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обовязку здійснювати утримання доньки. Оскільки, донька зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що є місцем реєстрації відповідача [PERSON] , а тому в неї відсутня потреба винаймання окремого житла, а витрати на проїзд обмежуються лише використанням міського транспорту. Також, відповідач наголошує на тому, що позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі доньці саме у зв`язку із навчанням. Відповідач вказує про те, що будучи фізичною особою підприємцем, має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки складність ситуації в країні, у зв`язку із розповсюдженням короновірусу COVID-19 його діяльність неодноразово припинялася, в період 2020-2021рр. Тому вимога позивачки про стягнення аліментів у розмірі ј від усіх видів доходу не відповідає вимогам закону. Відповідач вказує про те, що постійно спілкується з донькою та допомогає їй у межах своїх можливостей. Також відповідач вказує про те, що позивачка не надала копію контракту, яким визначено умови навчання, та відповідно до якого здійснюється оплата за навчання. Однак, відповідно до наказу №124 від 01.06.2020 року ДЗ «ПУНПУ ім. К.Д. Ушинського» «Про встановлення розміру оплати за навчання у 2020-2021 навчальному році», вартість навчання за спеціальністю Музичне мистецтво становить 7\~575 гривень в семестр (арк.сп.41). Тому, відповідачем на рахунок позивачки добровільно було переведено кошти у розмірі 50 % від загальної суми сплати за навчання, що підтверджується квитанцією №2083-5751-5025-0783 від 14.09.2020 року на суму 4\~321,61 грн., та квитанцією №Р24АР24А915503656С306 від27.01.2021 року на суму 3\~819,10 грн. (арк.сп.46). Також відповідач вказує про те, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько [PERSON] , 1939р.н., який є пенсіонером та має недостатній розмір пенсії, а також сам відповідач хворіє на бронхіальну астму, у зв`язку з чим кошти витрачаються на підтримку його здоров`я, що підтверджується копією виписки №10350 з медичної картки стаціонарного хворого від 14.06.2021 року, та копією виписки №18866 з медичної картки стаціонарного хворого від 09.11.2020 року (арк.сп.80,81). Тому, дохід відповідача вистачає лише на щоденні потреби. Тому, відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 1000 грн. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, є частково доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року розірвано (арк.сп.15). За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] (арк.сп.11). Судом встановлено про те, що 28.02.2019 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] аліменти на коритсь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій суму у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 03.07.2018 року і до повноліття доньки, а саме до [INFO] (арк.сп.16). Судом встановлено про те, що донька [PERSON] досягла віку 18 року, але навчається на 1 курсі денної форми навчання, факультету музичної та хореографічної освіти, Південноукраїнського національного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського, що підтверджується Довідкою №179 від 26.04.2021 року, виданою ПНПУ (м. Одеса) ім. К.Д. Ушинського (арк.сп.12). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.199 СК України, передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Судом встановлено про те, що відповідно до відповіді, отриманої від ГУ ДПС в Одеській області Фізична особа - підприємець [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), згідно даних ITC «Податковий блок», перебуває на обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 22.06.2011 року по теперішній час. Стан платника «0» - платник податку за основним місцем обліку. Відповідно ITC «Податковий блок», до Суворовської ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області ФОП [PERSON] надав податкові декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця, загальна сума доходу за звітний (податковий період) складає: - \~ \~ \~ \~за 2019 рік від 09.01.2020р. № 1615 - 175 680,00 грн.; - \~ \~ \~ \~за 2020 рік від 18.01.2021р. № 5357 - 165 215,00 грн. За 2021 рік строк подання податкової декларації не настав відповідно до ст. 296.2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме: «Платники єдиного податку першої та другої подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду...». Тому доходи за вказаний період надати неможливо (арк.сп.59-60). Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд, допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно дост.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивачка подала її 28.04.2021 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 28.04.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітнії дочку, сина, які продовжують навчання (незалежно від форми навчанн), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3)потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку. Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Судом встановлено про те, що на утриманні відповідача є непрацездатний батько [PERSON] , 1939р.н., який є пенсіонером. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, що підтверджується матеріалами справи. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до положень ч. 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Так, позивачкою на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано розрахунковий документ, ордер, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги від 26.04.2021 року. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. Жодних інших доказів понесених витрат, окрім розрахункового документу, позивачка суду не надала. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми судових витрат у розмірі 5\~600 гривень є не обгрунтованими, є недоказаними, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: partial