Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 23.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 554. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу між сторонами, малолітня донька буде проживати разом з матір`ю. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має. Підставою розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Разом з тим вони втратили почуття любові та поваги оди до одного, на даний час взагалі відсутнє будь-яке спілкування між ними. Підстав для примирення та збереження шлюбу не має. Спільного господарства між сторонами не ведеться. На момент подання позовної заяви сторони не проживають однією сім`єю, оскільки відповідач зібрав всі свої речі та виїхав проживати до своїх родичів в Житомирську область Малинський район, с. Новобратське. Спору про поділ спільного майна подружжя немає. На момент подання позовної заяви, між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, що є підставою для пред`явлення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в судовому порядку. Враховуючи тривалий час спільного проживання за час шлюбу з 2015 року по 2022 роки позивач добре обізнана про рівень заробітку відповідача, який є само зайнятою особою без реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця та надає послуги з ремонту житлових будинків, квартир та інших приміщень, а саме - машинна штукатурка стін. Зазначає, що середній заробіток відповідача за останні півроку (6 місяців становить від 30000,00 грн. до 40000,00 грн. Тому позивач просила суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 554; відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », про що зазначити в судовому рішенні; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати винесення судового рішення і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 4492,40 грн. у відповідності до поданого попереднього розрахунку судових витрат. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої заявляє про відмову від позовних вимог про стягнення аліментів та судових витрат, та просить суд задовольнити тільки позовну вимогу про розірвання шлюбу. Також, просила суд розглядати справу без її участі та без участі її представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43 цього Кодексу\~позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Як визначено п. 4 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України, суд своє ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Вивчивши клопотання позивача про відмову від частини позовних вимог до [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позовних вимог до [PERSON] та на підставі\~ст. 255 ЦПК України\~закрити провадження у справі в даній частині позовних вимог, оскільки позивач, відповідно до положень ст. ст.\~49,\~255 ЦПК України\~відмовився від частини позовних вимог до [PERSON] , підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від частини позовних вимог не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачу зрозумілі. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів та судових витрат\~- у зв`язку із відмовою позивача від даної частини позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації складено відповідний актовий запис № 554, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданим 23.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 31.08.2017 року Святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Спільне життя\~з відповідачем\~не склалося.\~Подальше спільне\~життя та\~збереження шлюбу\~між Позивачем\~та Відповідачем\~є неможливим\~через відсутність\~взаєморозуміння,\~відмінність у\~рисах характеру,\~різних поглядах\~на сімейне\~життя та\~цінності,\~втрати почуття\~любові та\~поваги один\~до одного,\~що неодноразово\~приводило до\~конфліктів. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням\~\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2\~ст. 104 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того,\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2\~ст. 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач виявила бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне.

Outcome: approved