Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 19.11.2016 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 383. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що більше року як вони припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. Мір до збереження сім`ї ніхто із них за вказаний період не приймав. Вони втратили почуття один до одного, в сім`ї відбувалися постійні сварки, які негативно впливали на розвиток дитини. Вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, шлюб носить формальний характер. Спір про місце проживання малолітньої дитини у них відсутній. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, просила стягнути з неї судовий збір в сумі 496,20 грн., а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 19.11.2016 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 383, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки припинені через втрату почуття один до одного, в сім`ї відбувалися постійні сварки, які негативно впливали на розвиток дитини. Спір про розподіл майна на даний момент відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачкою до початку розгляду справи по суті було подано заяву, в якій вона зазначила, що позов визнає, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки на користь позивача половину документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 496,20 грн.

Outcome: approved