Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна», третя особа: ДП «НАІС», про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження автомобіля. Позов обґрунтований\~тим,\~що 20\~квітня 2018\~року в\~територіальному сервісному\~центрі МВС\~№2341\~в Запорізькій\~області між\~позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу DAEWOO, модель SENS T 13110, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] сірого кольору. Транспортний засіб був зареєстрований за позивачем інспектором у Регіональному сервісному центрі МВС в Запорізькій області, який перевірив відповідність інформації по транспортному засобу та не виявив ніяких обтяжень. Дане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію від 20 квітня 2018 року за № [NUMBER] . Відтак на час придбання транспортного засобу Позивачем, автомобіль не перебував в арешті, ніяких заборон на нього не було. Проте, під час реалізації свого права власності, зокрема, розпоряджання вказаним вище автомобілем, у Регіональному сервісному центрі МВС в Запорізькій області Кухарева М.К. було повідомлено, що на його автомобіль накладено арешт. Так, згідно з витягу з Державного реєстр обтяжень рухомого майна Позивач дізнався, що 11 листопада 2019 року (після укладання Договору) реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» до реєстру був внесений запис про приватне обтяження (застава рухомого майна) транспортного засобу Позивача на підставі договору відступлення, серія та номер: 991/К. виданий 16.11.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», боржник: [PERSON] . Проте, на час укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу та наступна його реєстрація на нового власника - [PERSON] були відсутні відомості щодо обтяження транспортного засобу, який був придбаний позивачем. Враховуючи, що транспортний засобів було придбано відповідно до норм чинного законодавства, внесення до реєстру відомостей про обтяження після державної реєстрації транспортного засобу за Позивачем направлені на протиправне позбавлення його власності. Крім того, реєстратор Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» мав можливість пересвідчитись в наявності прав на транспортний засіб у боржника та виключити можливість наявності прав на це майно у інших осіб, шляхом надсилання відповідного запиту з метою перевірки чи дійсно такий транспортний засіб зареєстрований за боржником. А тому, запис про приватне обтяження від 11 листопада 2019 року здійснений безпідставно та протиправно і повинен бути виключений з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Між Позивачем та ТОВ «Росвен Інвест Україна» відсутні будь-які договірні відносини, в тому числі, і боргові зобов`язання, що слугували б підставою для обтяження належного йому на праві власності автомобіля. Таким чином, Позивач, як добросовісний набувач у розумінні ст. 388 ЦУ України, на час укладення договору купівлі-продажу, будь-які обтяження щодо належного йому на праві власності автомобіля були відсутні, а чому накладення обтяжень після придбання такого майна порушує права власності Позивача. Позивач просить виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля легкового DAEWOO, модель SENS T 13110, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вид обтяження: приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, яке зареєстровано 11.11.2019 за №27199822, обтяжував: товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (Ідентифікаційний код 37616221). Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Відзив не надавався. Представник третьої особи подав до суду пояснення на позовну заяву. Зазначає, що ДП «НАІС», як реєстратор реєстру, виконує суто механічну функцію по внесенню/виключенню до/з Реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. Закон покладає відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві, на обтяжувача. Просили вирішити справу з урахуванням норм чинного законодавства, що регулює порядок внесення відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Судом встановлено,\~що 20\~квітня 2018\~року в\~територіальному сервісному\~центрі МВС\~№2341\~в Запорізькій\~області між\~позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу DAEWOO, модель SENS T 13110, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] сірого кольору. Транспортний засіб був зареєстрований за позивачем інспектором у Регіональному сервісному центрі МВС в Запорізькій області, який перевірив відповідність інформації по транспортному засобу та не виявив ніяких обтяжень. Дане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію від 20 квітня 2018 року за № [NUMBER] . 11 листопада 2019 року (після укладання Договору) реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» до реєстру був внесений запис про приватне обтяження (застава рухомого майна) транспортного засобу Позивача на підставі договору відступлення, серія та номер: 991/К. виданий 16.11.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», боржник: [PERSON] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.20 Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За змістом ст.ст.589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 даного Закону визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі ст. 12 Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. З цього випливає, що застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 761/3615/19 / провадження № 61-20681св19 /, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що на\~момент придбання\~позивачем транспортного\~засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження. З урахуванням цього позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу, а тому його вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном суд вважає обґрунтованими. Відповідач, не подавши відзив на позов, будь-яких доказів наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про його обтяження на підставі договору застави на момент придбання позивачем вказаного транспортного засобу не надав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved