Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Східний гірничо -збагачувальний комбінат» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік [PERSON] 16 років 8 місяців пропрацював на Смолінській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комплекс» в шкідливих умовах праці із джерелом іонізуючого випромінювання, під впливом шкідливих виробничих факторів радіаційної природи родону і дочерних продуктів розпаду, довгоіснуючих радіонуклідів урану, зовнішнього гамма- випромінювання. Знаходячись під впливом шкідливих факторів трудового процесу у нього виникли захворювання, а саме: радикулопатія шийна і попереко-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і перефиричним нейросудинним синдромами, нейродистрофія у вигляді двохстороннього плечолопаткового періартрозу деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів. Рішенням лікарської експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 24.04.2007 року було визнано, що такі захворювання є професійними і виникли в результаті роботи на Смолінській шахті «ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Висновком огляду медико-соціальної експертної комісії м. Кропивницький від 13.04.2021 року [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності та [INFO] він помер. 14.09.2021 року медико-соціальною експертною комісією м. Кропивницький було надано висновок у вигляді довідки про встановлення причинного зв`язку смерті її чоловіка із професійним захворюванням вказаного у медичному висновку клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григорьєва». Вона, як дружина звернулася до суду про покладення на роботодавця, відповідача по справі, обов`язку виплатити їй моральну шкоду, яка заподіяна смертю її чоловіка через професійне захворювання, посилаючись, при цьому, на вимоги передбачені ст. ст.1,2, 2-1, 153, 173, 237-1 КзпП України, ч.2 ст.1168 ЦК України, ст.ст. 1, 38 Гірничого Закону України. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, поновлено представнику відповідача ДП «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», адвокату Наконечній О.І. строк для подання відзиву та прийнято його до матеріалів справи. Представник відповідача Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» - адвокат Наконечна О.І., у поданому відзиві, зареєстрованому судом 14.11.2021 року за вх.№11548, просила відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування зазначила, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими нормами чинного законодавства, також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає розумності та справедливості. Вказала, що оскільки, нормативно - правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що їй завдано моральну шкоду саме відповідачем, зокрема не підтверджено факту порушення її прав. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що їй завдано моральну шкоду саме діями ДП «Схід ГЗК», зокрема не підтверджено факту порушення її прав, завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю ДП «Схід ГЗК», не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності ДП «СхідГЗК», не встановлено причинного зв`язку і протиправним діянням та виною в заподіянні шкоди. Окрім того, зазначила, що моральна шкода у розмірі 300000 грн є надмірною, оскільки відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди, яку зазначив позивач не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості, як роз`яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Наконечна О.І. у судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи, подала заяву, про проведення судового засідання за відсутності представника ДП «СхідГЗК». Просила врахувати позицію підприємства викладену у відзиві на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який зареєстровано 21.08.2009 року Смолінською селищною радою Маловисківського районну Кіровоградської області, актовий запис №30, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, серії [NUMBER] від 10.08.2012 року (а.с.9). Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці серії [NUMBER] , та не заперечувалося представником відповідача у відзиві, що [PERSON] працював на шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 12.12.1988 року на посаді підземного гірничого робітника 4-го розряду та 09.06.1998 року був звільнений за власним бажанням; 03.07.2001 року прийнятий на посаду учня гірничого - монтажника шахти з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівнику з джерелом іонізуючого випромінювання; 13.09.2001 року переведений гірничо - робочим шахти по 5 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах; 13.09.2001 року переведений гірничим монтажником підземним шахти по 5 розряду, з повним робочим днем в підземних умовах; 01.06.2005 року встановлено 6 розряд гірничо-монтажника підземної ділянки з повним робочим днем у підземних умовах праці; 06.06.2007 року переведений за станом здоров`я підсобним робочим поверхні шахти по 1 розряду, відмінивши категорію «А»; 27.07.2007 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.17-27). Довідкою (про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги) МСЕК серії 10 ААА №049526 від 17.08.2010 року [PERSON] повторним оглядом встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності - безстроково (а.с. 13). Довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №449271 від 17.08.2010 року [PERSON] повторним оглядом у зв`язку з професійним захворюванням, встановлено з 01.08.2010 року третю групу інвалідності - безтерміново (а.с.16). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально - профілактичного закладу ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» про наявність професійного характеру захворювання від 13.05.2021 року № 1, який виданий на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 13.05.2021 року № 1 - [PERSON] , місце останньої робити Смолінська шахта ДП «Схід ГЗК», встановлено захворювання професійного характеру, а саме: центральна бронхокарценома верхньої частини лівої легені Т4 N3M1c, ст. IV b, mts в печінку, лівий наднирник, над-та підключичні лімфовузли зліва, лімфовузли середостіння, кл.гр.4 (а.с.11). Згідно з повідомлення ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» про хронічне професійне захворювання (отруєння), [PERSON] , найменування підприємства (установи, організації) Смолінська шахта ДП «Схід ГЗК», уповноважений орган підприємства (установи, організації) Міністерство енергетик та захисту довкілля України. Основний діагноз: центральна бронхокарценома верхньої частини лівої легені Т4 N3M1c, ст. IV b, mts в печінку, лівий наднирник, над-та підключичні лімфовузли зліва, лімфовузли середостіння, кл.гр.4. Захворювання професійне (13.05.2021 року). Найменування факторів виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили хронічне професійне захворювання (отруєння): іонізувальна радіація - радон і дочерні продукти розпаду радона (ДПР), довго існуючі радіонукліди уранового ряду, зовнішнього гамма-випромінювання (а.с.12). Відповідно до довідки (до акта огляду медико - соціальною експертною комісією) серії 12 ААБ № 575349 від 13.04.2021 року [PERSON] , за результатами повторного огляду було встановлено першу групу інвалідності з 13.04.2021 року безтерміново. Причиною інвалідності є професійне захворювання. За висновком про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду (а.с.41-42). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.04.2021 року Смолінською селищною радою, [PERSON] , помер [INFO] , актовий запис №61 (а.с.10). Згідно із довідкою МСЕК серії 10 ААА №001700 від 14.09.2021 року, встановлено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням від 13.05.2021 року ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» Мішаткіна О.О., який помер [INFO] (а.с.40). Як вбачається, із записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] звільнилася з роботи за згодою сторін - п.1 ст.36 КЗпПУ (а.с.28-29). Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано наступні норми права. Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначена, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити [PERSON] , як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй смертю фізичної особи, тому право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивача на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Аналізуючи наведені вище докази та вищезазначені норми Законів, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку зі смертю її чоловіка, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у чоловіка позивача професійного захворювання, що призвело до смерті її чоловіка. Після чого, позивач відчуває моральні страждання, перенесла психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати, що завдає їй душевного болю. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч.4 ст.10 Цивільного процесуального Кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. На думку суду, в даній справі підлягає застосуванню вище вказане рішення Європейського суду з прав людини, оскільки суд застосовує принцип визначення розміру моральної шкоди, а не сам факт спричинення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини визначив заявнику моральну шкоду в розмірі 3 000 Євро, при цьому, вважаючи що цей розмір не є надмірним. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Позивач втратила близьку людину, смерть рідної людини спричиняє їй хвилювання і по теперішній час, перебуває у постійному стресі через втрату чоловіка, втрата близької людини є зворотною втратою. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Окрім того, розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено її нормальний спосіб життя, останні десять років постійно спостерігала, як тажко хворіє її чоловік, а коли здоров`я її чоловіка суттєво погіршилося та він потребував постійного стороннього догляду, вона була змушена звільнитися з роботи та доглядати чоловіка і разом з ним переживати тяжкі муки та страждання. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме стаж роботи померлого саме на підприємстві відповідача, встановлення йому професійного захворювання та першої групи інвалідності та причини його смерті, які пов`язанів із професійним захворюванням, характер і тривалість моральних страждань позивача у зв`язку із смертю чоловіка, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 260 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2600 грн.

Outcome: partial