Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Зміст позовних вимог [PERSON] звернуся до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що останній не визнає його спадкових прав після смерті їхнього брата [PERSON] на майно, яке належало йому за заповітом [PERSON] , та у первісному позові просив: встановити факт постійного проживання однією сім`єю до дня відкриття спадщини [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати [PERSON] таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом; визнати позивача - [PERSON] спадкоємцем за законом другої черги після смерті [INFO] [PERSON] . 24.11.2021 в ході підготовчого провадження позивач змінив (зменшив та уточнив) зміст позовних вимог та просив: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] на час відкриття спадщини після її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.230 т.1). Позиції сторін та їх аргументи Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка померла [INFO] , доводилась бабою позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] , а також їхньому померлому рідному брату [PERSON] . За життя баба склала заповіт на користь двох своїх внуків: [PERSON] та [PERSON] , а також свого зятя [PERSON] , який згодом помер раніше неї 13.07.2020, а тому не набув спадкових прав за заповітом. Брат позивача та відповідача [PERSON] , хоч і був зареєстрований там де й позивач - у [ADDRESS] , однак багато років до смерті баби [PERSON] та трохи більше як три місяці після її смерті (до дня своєї смерті) [PERSON] постійно проживав разом з бабою у її хаті по [ADDRESS] , де і помер [INFO] . Реєстрація місця проживання [PERSON] у місті Києві зберігалась за його бажанням та була необхідна у зв`язку з перебуванням обліку у лікаря-інфекціоніста, для отримання рецептів на ліки та можливості пройти лікування стаціонарно у спеціалізованому Київському медичному закладі, оскільки брат часто та подовгу хворів. Саме у зв`язку з такою необхідністю, а інколи щоб провідати племінників [PERSON] приїздив із села у м. Київ і зупинявся на кілька днів у тій квартирі. Задля зручності у таких випадках у київській квартирі за братом залишалась кімната та спальне місце. Водночас його приїзди були обумовлені не проживанням, а необхідністю у кваліфікованій медичній допомозі, відвідуванням лікаря та дуже рідкими гостьовими візитами. Свого окремого житла, а також сім`ї [PERSON] не мав, у Києві постійної роботи в нього не було, а тому проживав в селі Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району з бабою [PERSON] у її хаті та мав намір проживати там і надалі вже після смерті баби, оскільки знав, що являється одним із спадкоємцем тієї хати за заповітом. Позивач зазначає, що встановлення факту постійного проживання померлого брата [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини для нього має юридичне значення, оскільки цей факт слугуватиме доказом прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що дозволить позивачу, як спадкоємцю за законом другої черги після смерті брата, на ряду з відповідачем [PERSON] реалізувати свої спадкові права на майно, яке належало [PERSON] на день її смерті та, яке у відповідності до положень ч.5 ст. 1268 ЦК України після смерті баби стало належати спадкоємцям за заповітом, які прийняли спадщину, в тому числі і [PERSON] , оскільки той за життя від свого права за заповітом не відмовився. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали. У відзиві на позов та в судовому засіданні зазначили, що у їхній родині, в тому числі між сторонами у справі була домовленість, що після смерті батька [PERSON] квартира у м. Києві залишиться позивачу і його дітям, оскільки той одружився мав трьох дітей, власного житла не мав і проживав своєю сім`єю у тій квартирі постійно. Водночас, батьку сторін [PERSON] , відповідачу [PERSON] , який мав окреме житло у м. Києві, та ще одному брату [PERSON] , який не мав своєї сім`ї та власного житла, мала б залишитися хата баби [PERSON] в селі Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району. Однак позивач хоч і прийняв у спадщину квартиру у м. Києві за заповітом батька, захотів ще й частину у бабиній хаті. Представник відповідача [PERSON] наголосила, а відповідач підтвердив, що [PERSON] фактично мав два місця проживання, а саме: в [ADDRESS] , де разом з ним також переважно проживали його батьки, які померли раніше баби, та у [ADDRESS] , де він був зареєстрований. За наявності кількох місць проживання постійним місцем проживання [PERSON] , на думку представника позивача, треба вважати місце, до якого він відносився як до постійного, а це була квартира у місті Києві за місцем його реєстрації, оскільки він повідомляв це місце своєму сімейному лікарю, це місце зазначалось і в медичних документах при госпіталізації до Київської клінічної лікарні, а також [PERSON] мав у тій квартирі кімнату та спальне місце, де міг проживати без обмеження в часі. Представник відповідача зазначила, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] за аналогією ст. 1264 ЦК України, має доводитись наявністю між цими особами сімейних відносин щонайменше пів року до часу відкриття спадщини. Однак таке не підтверджується належними доказами. При цьому представник просила врахувати, що тяжкі хвороби та потреба медичного нагляду та лікування [PERSON] у профільних медичних установах м. Києва, вимагало його постійного проживання у м. Києві. Також [PERSON] бачив його знайомий на ринку в м. Києві. В село Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району до баби [PERSON] приїздив регулярно та залишався там на певний час хіба що для відпочинку, так як за станом здоров`я він не міг вести спільне господарство з [PERSON] , ніде не працював, не мав джерел доходу та сам потребував матеріальної допомоги, а тому [PERSON] не мав і не міг мати спільний бюджет з бабою [PERSON] , а отже не мав з бабою взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, що виключає факт прийняття ним спадщини після її смерті в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Той факт, що після смерті [PERSON] позивач подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса міста Києва, а не до нотаріуса Переяслав-Хмельницького району вказує на те, що позивач сам вважав постійним місцем проживання [PERSON] місце реєстрації у місті Києві, а не у селі Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району, тому цей позов є надуманим. Треті особи у справі: представник Дівичківської сільської ради Бориспільського району (колишній Переяслав-Хмельницький район) та представник Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори у розгляді справи участі не брали, у своїх заявах посили розглянути справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом з посиланням на докази. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, в тому числі матеріали спадкових справ, судом встановлено наступне. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] , Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] , відповідно (т.1 а.с.29, а.с. 63, а.с. 65 звор.) Позивач [PERSON] згідно даних паспорта з 21.09.1999 значиться зареєстрованим у [ADDRESS] (а.с.30-31 т.1). Відповідач [PERSON] згідно паспорта з 26.01.1995 зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.91 т.1). Мати сторін [PERSON] згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] померла [INFO] (а.с.15 т.1). Батько сторін [PERSON] згідно свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] помер [INFO] , (а.с. 21 т.1). [PERSON] по день смерті був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Києва за № 52480923 від 25.08.2020 (а.с.72 т.1). За життя 06.02.2019 [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачу [PERSON] та трьом онукам (дітям позивача) квартиру [ADDRESS] (а.с. 74 т.1). [INFO] у селі Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області померла [PERSON] , [INFO] ( у віці 95 років), яка згідно матеріалів спадкової справи є бабою сторін по матері [PERSON] . Реєстрація смерті [PERSON] проведена 04.09.2020 виконавчим комітетом Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району( т.1 а.с. 19, 55 звор, 62). 03.07.2017 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району, яким усе своє майно заповіла: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Цим заповітом [PERSON] змінила попередній свій заповіт від 15.09.2010, яким спадкоємцями всього свого майна призначала дочку [PERSON] та зятя [PERSON] , оскільки дочка померла раніше неї (а.с.59 т.1). По день смерті ( [INFO] ) [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Стовп`язького старостинського округу Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району №1-18 від 14.01.2021, де додатково зазначено, що на день смерті з нею проживав її онук [PERSON] (а.с.25 т.1). На ім`я [PERSON] як власника будинку [ADDRESS] за її життя, зокрема у 2019-2020 роках, оформлялись квитанції за комунальні послуги (а.с. 215-221 т.1). [INFO] у селі Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області помер брат сторін [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 19.12.2020, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Переяславу та Переяслав-Хмельницькому району (а.с.14 т.1). 17.09.2020 позивач [PERSON] подав до 15-ї Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 913/2020 (а.с.68-74 т.1). 01.12.2020 до 15-ї Київської державної нотаріальної контори у спадкову справу № 913/2020, заведену після смерті [PERSON] також надійшли заяви про прийняття спадщини від [PERSON] та від [PERSON] (а.с.82-84 т.1). 06.01.2021 позивач [PERSON] подав до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] баби [PERSON] , на підставі чого державним нотаріусом Коляденко Я.В. заведено спадкову справу №2/2021 (а.с.51 т.1). 16.02.2021 відповідач [PERSON] також подав до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.55 т.1). В матеріалах спадкової справи №2/2021, заведеної після смерті [PERSON] міститься довідка Стовп`язького старостинського округу Дівичківської сільської ради № 1-18 від 14.01.2021 про фактичне місце проживання та реєстрації [PERSON] до дня її смерті - [ADDRESS] з додатковими відомостями, що на день її смерті з нею проживав її онук [PERSON] (а.с. 58 звор. т.1) 30.04.2021 позивач [PERSON] подав до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори заяву про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . У цій заяві [PERSON] вказав про наявність у нього такого права за представленням, так як дочка спадкодавця та мати позивача [PERSON] померла раніше баби [INFO] та в порядку спадкування після смерті [INFO] гр. брата [PERSON] , який мав частку у спадщині за заповітом [PERSON] (а.с.63 звор. т.1) Постановою №289/02-31 від 30.04.2021 державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Коляденко Я.В. відмовив [PERSON] в оформленні його спадкових прав за законом після смерті [INFO] його баби [PERSON] на частку в житловому будинку [ADDRESS] та часток земельних ділянок, що розташовані за тією ж адресою. Постанова нотаріуса серед іншого мотивована тим, що гр. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Стовп`язькою сільською радою 03.07.2017, яким спадкоємцями усього свого майна призначила [PERSON] 1971 р.н., [PERSON] 1973 р.н. (помер [INFO] ) та [PERSON] 1948 р.н. (помер [INFO] ). У порядку спадкової трансмісії заяв про прийняття спадщини [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] у строки, передбачені законом ні позивач, ні будь-хто інший не подавав. Належних доказів проживання однією сім`єю гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в розумінні ст. 3 СК України нотаріусу не надано (а.с.66 т.1). 27.05.2021 відповідач [PERSON] подав до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хоменко В.В. заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] брата [PERSON] . Нотаріусом заведено спадкову справу № 05/2021 (а.с.108 т.1). 01.06.2021 до державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори надійшла нотаріально посвідчена заява позивача [PERSON] про прийняття ним спадщини після смерті [INFO] брата [PERSON] . Державним нотаріусом заведено спадкову справу № 609/2021, яка в подальшому на вимогу приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хоменко В.В. була передана йому для об`єднання з раніше заведеною спадковою справою № 05/2021 (т.1 а.с.129, 125, 126). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва № 62174741 від 26.05.2021 [PERSON] з 05.11.1996 по день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.111 т.1). 18.11.2018 [PERSON] 18.11.2018 подав декларацію про вибір сімейного лікаря до УНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Деснянського району м. Києва, що по проспекту Володимира Маяковського,32-Б, де у відомостях про себе зазначив зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а.с.165 т.1). Згідно довідки Стовп`язького старостинського округу Дівичківської сільської ради № 1-130 від 20.04.2021 [PERSON] не був зареєстрованим, але постійно проживав в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] (а.с. 64 т.1) За змістом наданого позивачем Акта депутата Дівичківської сільської ради, складеного 26.10.2021 за участі [PERSON] та [PERSON] - сусідів домогосподарства по [ADDRESS] [PERSON] проживав без реєстрації на території Стовп`язького старостинського округу за вказаною адресою з 2005 року (а.с.186 т.1). Відповідно до Акта ОСББ «Світлодар» №19/19 від 10.05.2019 та Акта ОСББ «Світлодар» №45/19 від 10.10.2019, затверджених Головою правління [PERSON] мешканці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] гр. [PERSON] та гр. [PERSON] засвідчили, що в квартирі [ADDRESS] цього будинку [PERSON] дійсно не проживає (а.с.26-18 т.1). Вказані Акти, а також аналогічний Акт від 18.10.2018 позивач, згідно його пояснень, здавав до відділу субсидій для доведення факту не проживання [PERSON] за місцем реєстрації для врахування цих обставин в розрахунок субсидій, як на той час вимагалось. У період з 18.05.2020 по 28.05.2020 [PERSON] проходив стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КНП «Київська міська клінічна лікарня №1», що підтверджується випискою із медичної картки №7665, де зазначено про наявність у нього чотирьох тяжких захворювань, в тому числі хронічних, призначено подальше амбулаторне лікування та консультація КМКЛ №5 у лікарів інфекціоніста та гематолога (а.с.163 -164 т.1). Згідно показань свідка [PERSON] , який є постійним мешканцем села Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району, [PERSON] проживав з бабою [PERSON] в її хаті багато років. Певний час він підтримував відносини з однією жінкою з села. У бабиній хаті також проживали мати та батько [PERSON] , які, як відомо свідку, померли раніше нього. Домогосподарство завжди було доглянуте. Він (свідок) часто впродовж зустрічав у селі [PERSON] . Востаннє він бачив його на вулиці села приблизно за місяць до смерті. Про смерть [PERSON] дізнався від односельців. Згідно показань свідка [PERSON] вона постійно протягом більше як десяти років чи не щодня їздила з м. Переяслава у село Стовп`яги доглядати своїх батьків, потоваришувала з батьками [PERSON] та добре знала його самого. Знає, що у м. Києві у них була квартира, в якій потім залишився проживати [PERSON] , так як одружився і в нього були діти. Батьки [PERSON] часто приїздили в село до баби, а він сам там був постійно. Після того як [PERSON] вийшов на пенсію, приблизно у 2010-2012 році вони всі переїхали в до [PERSON] на постійне проживання. [PERSON] проживав з батьками і бабою, він не був одружений, деякий час працював в сусідньому селі Мирному, був майстровитим і часто допомагав односельцям. Вона особисто неодноразово зверталась до нього за допомогою. [PERSON] з батьком утепляли бабину хату та весь час поралися на городі і в дворі як господарі. Спочатку померла мати [PERSON] , через кілька років батько. Тоді [PERSON] залишився сам з бабою [PERSON] . Він добре доглядав її, практично не відходив. Вона (свідок) приблизно місяць до смерті баби ходила у її хату, щоб допомогти [PERSON] зі старенькою: помити переодягти тощо. Знає, що [PERSON] дуже хворів останній рік свого життя та лікувався в м. Києві. За кілька місяців після смерті [PERSON] помер [PERSON] у тій хаті. Уся їхня сім`я: баба [PERSON] , її онук [PERSON] та його батьки поховані в селі Стовп`яги на хуторі «Сосновій». Свідок зі сторони відповідача [PERSON] повідомив суду, що добре знав і спілкувався з [PERSON] (відповідачем у справі). Їхню сім`ю знає давно, так як вони до переселення проживали в м. Прип`ять Чорнобильського району. У м. Києві вони проживали недалеко один від одного та разом з [PERSON] працювали на ринку, часто спілкувались по приятельські, спілкуються і до тепер. У кінці літа, а більш всього - у вересні 2020 року він (свідок) випадково на Троєщинському ринку у м. Києві зустрів [PERSON] , фактично зіткнувся з ним та запитав чому він тут. З його короткої відповіді свідок зрозумів, що той на ринку по роботі: чи то шукає, чи то працює. З показань відповідача [PERSON] , допитаного за його бажанням як свідка, також слідує, що [PERSON] подовгу був у баби в селі Стовп`яги, ще як була жива мати та батько, але він, як показав відповідач, мало приймав участі у господарюванні та ремонті будинку, скоріше був у селі на відпочинку, а проживав, як вважає відповідач, у м. Києві за місцем своєї реєстрації, у зв`язку з тим, що перебував на обліку у лікаря-інфекціоніста, не працював та останні роки весь час лікувався. Баба [PERSON] на нього часто скаржилась, то щось не купив, то не зробив. Після смерті батька [PERSON] зобов`язався доглядати бабу, але й см хворів та їздив на лікування до Києва, або на консультацію до лікаря. Тому йому (відповідачу) періодично доводилось просити сусідку доглянути за бабою. Після останнього лікування, що було вже після смерті [PERSON] він привіз брата [PERSON] з м. Києва у село вже дуже слабкого і той за тиждень чи два помер. Дружина відповідача [PERSON] , допитана у суді як свідок, не надала суду переконливих свідчень щодо дійсного постійного місця проживання [PERSON] у продовж 2019-2020 років. Водночас показала, що він багато років поспіль до смерті баби [PERSON] часто бував у селі Стовп`яги, але баба на нього скаржилась, казала, що не хоче робить по господарству, кудись пропадає, не купив ліки, грубить їй тощо. [PERSON] знав про заповіт та після смерті [PERSON] мав намір залишатись у її хаті надалі, так як за місцем реєстрації у київській квартирі проживала велика сім`я позивача. При цьому, залишившись проживати у селі Стовпяги в бабиній хаті після її смерті, [PERSON] розраховував на допомогу її чоловіка [PERSON] , оскільки останні пів року був дуже слабкий та хворий і йому самому важко було б утримувати будинок. Вона чула розмову між ними, що за таких умов належна [PERSON] частина майна за заповітом [PERSON] залишилась би чи то її чоловіку [PERSON] , чи то їхній дитині. Зміст спірних правовідносин, норми закону, якими вони регулюються Між сторонами існує спір щодо фактичного прийняття спадщини їхнім братом [PERSON] після смерті баби [PERSON] у спосіб постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , яку він пережив на три місяці і три дні. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 та ч.1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Заповіт є особистим розпорядженням особи на випадок своєї [PERSON] . Заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну бо кілька фізичних осіб (ст. 1233, ч.1 ст. 1236 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). За правилами ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таке ж визначення поняття місця проживання наведено в абзаці 5 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382 - IV в редакції чинній з 02.09.2014 Згідно положень ст. 2 Закону № 1382 - IV громадянам України,\~а також\~іноземцям та\~особам без\~громадянства,\~які на\~законних підставах\~перебувають в\~Україні,\~гарантуються вільний\~вибір місця\~проживання на\~її території,\~за винятком\~обмежень,\~які встановлені\~цим Законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати (азбз. 3 ст. 3 Закону № 1382 IV) У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) було визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Отже врозумінні положень ч. 1 ст. 29 ЦК України, ст. 2 та ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом пункту 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем та інші документи. У пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таку ж правову позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18. Мотиви, з яких виходив суд, та оцінка аргументів сторін У даній справі встановлення факту постійного проживання одного спадкодавця [PERSON] з іншим спадкодавцем [PERSON] необхідне позивачу для підтвердженням фактичного прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] його братом [PERSON] , яку він пережив на три місяці. Вказаний факт має юридичне значення для позивача, оскільки від цього факту залежить виникнення у нього права на спадкування за законом у порядку другої черги після смерті [PERSON] частини майна [PERSON] , фактично прийнятого братом від неї у спадщину за заповітом. Водночас, встановлення цього факту впливає на спадкові права другого спадкоємця за заповітом відповідача у справі [PERSON] , оскільки за умови не прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] він в розумінні положень ч.1 ст. 1275 ЦК України залишиться єдиним спадкоємцем за заповітом усього майна [PERSON] , яка як встановлено судом і позивачу, і відповідачу, і померлому [PERSON] доводилась бабою по матері. Як випливає з наведених вище норм права щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Така правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц., від 25.05.2022 у справі № 542/1648/19) Виходячи з показань свідків, втому числі відповідача, враховуючи сукупность письмових доказів, зокрема довідок органу місцевого самоврядування про фактичне постійне проживання [PERSON] до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] , де також до дня своєї смерті проживала [PERSON] , яка померла на три місяці раніше від [PERSON] , Суд находить переконливими аргументи позивача, що [PERSON] хоч і був зареєстрованим у [ADDRESS] , але фактично протягом багатьох років проживав разом з [PERSON] до дня її смерті у [ADDRESS] . Ці обставини а також тривалість такого проживання підтвердили безсторонні (незацікавлені) свідки [PERSON] та [PERSON] та не спростовані показаннями свідків зі сторони відповідача (самим відповідачем [PERSON] , його дружиною [PERSON] та товаришем [PERSON] ). При цьому, суд звернув увагу, що на запитання: хто із членів родини останні два роки за життя [PERSON] був вхожий у її хату та господарство по [ADDRESS] , допитаний в суді свідком відповідач назвав себе, позивача, інших осіб, крім самої [PERSON] , свого батька [PERSON] та брата [PERSON] , що може бути у тому випадку, коли відповідач сприймає цих осіб, як постійних мешканців тієї хати. Аргументи відповідача стосовно постійного місця проживання [PERSON] за адресою реєстрації : [ADDRESS] , в тому числі і останні пів року рік до дня його смерті, по причині необхідності постійного лікування в м. Києві, суд відхиляє оскільки суду не надані достатні докази таких обставин, а висновки суду не можуть гуртуватися на припущеннях. Крім цього, в розумінні положень си.2 та ст. 3 Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» обов`язковою характеризуючою ознакою поняття місця проживання особи є її вільне волевиявлення на проживання у тому чи іншому місці, тобто волевиявлення, яке не пов`язане з необхідністю проживати в певному місці, в певний час чи в певний період, в силу тих чи інших життєвих обставин. А тому постійне проживання\~особи на\~відміну від\~місця перебування\~або тимчасового\~місця проживання,\~характеризується тривалістю\~фактичного проживання\~або наміром\~проживати без\~обмежень в\~часі у\~певному житлі\~на території\~адміністративно-територіальної\~одиниці,\~яке особа\~обирає вільно,\~за внутрішнім\~бажанням, не\~обмежуючи таке\~проживання певною\~метою і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою будь яких обов`язків чи зобов`язань. Проживання особи у певному місці у зв`язку з відрядженням, навчанням, лікуванням тощо слід вважати тимчасовим місцем проживання, якщо особа має інше місце проживання до якого вона повертається (повернеться), коли такі обставини відпадають (відпадуть). У даній справі не встановлено будь-яких обставин, які б вказували на те, що [PERSON] тривалий час (щонайменше два роки поспіль) до дня смерті [PERSON] та після її смерті проживав у [ADDRESS] , вимушено, або в силу необхідності. Навпаки, встановлено, що він мав житлові умови для проживання за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , однак користувався цим помешканням тимчасово: короткочасно та періодично, в більшості випадків у зв`язку з необхідністю лікування чи проходженням медичного огляду у Київських медичних закладах. Такі обставини в суді підтвердили як позивач, так і відповідач та його дружина, допитані як свідки. Щодо аргументів сторони відповідача, що постійне місце проживання зі спадкоємцем треба розуміти як проживання з ним однією сім`єю, ознаки якої наведено у ст. 3 СК України, то суд погоджується з цим твердженням. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно в одному помешканні, і були пов`язані спільним побутом, оскільки сторони та свідки показали, що [PERSON] господарював біля будинку, брав фізичну участь в утепленні цілого будинку, а отже спільно з [PERSON] користувався одними і тими ж умовами побуту та проживання. Щодо наявності взаємних прав та обов`язків між [PERSON] та [PERSON] , то у суду немає сумнівів, що такі взаємні права та обов`язки між ними були, оскільки, як показав відповідач, [PERSON] скаржилась на [PERSON] , що той не зробив те чи інше по господарству, щось не купив, або що пішов, не сказавши куди. На переконання суду не реалізація одним із членів сім`ї своїх сімейних прав чи невиконання або неналежне виконання тих чи інших обов`язків, не спростовує факту існування сімейних відносин між членами такої сім`ї, оскільки в розумінні положень ст. 3 СК України сім`я характеризуються наявністю взаємних прав та обов`язків, а не їх реалізацією чи виконанням. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і такий факт для позивача має юридичне значення, оскільки однією з підстав відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав позивача в порядку 2 черги за законом після смерті брата на майно, яке за заповітом [PERSON] належало спадкодавцю [PERSON] , було не надання нотаріусу достатніх доказів спільного проживання цих осіб на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved