Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

У листопаді 2021р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 10 000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову [PERSON] послалась на те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Взаємовідносини між сторонами припинено на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2019р. про розірвання шлюбу, за яким, зокрема, доньку [PERSON] залишено на проживання з матір`ю. Оскільки відповідач є працездатною особою, має у власності нерухомість, працює дальнобійником та здатний сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно, але у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити. У відзиві від 07.06.2021р. відповідач вказав, що проживає та працює у Польщі. Звертає увагу на те, що він щомісячно перераховує позивачці кошти на утримання спільної доньки в розмірі 2500-3000 грн. Також [PERSON] у відзиві спростовує доводи позивачки про те, що він має у власності нерухоме майно. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовільнити їх у повному обсязі. Зауважив, що відповідач не сплачує аліментів на дитину від попереднього шлюбу, так як проживає з колишньою дружиною однією сім`єю. На переконання позивача, відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн. на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки. Позивач в засіданні суду підтримала думку представника. Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідач допомагає [PERSON] утримувати їх спільну дитину матеріально. Наголосила на тому, що відповідач не проживає із донькою від попереднього шлюбу, а також сплачує аліменти на її утримання. [PERSON] визнав аліменти в розмірі 2500 грн. Третя особа [PERSON] в заяві від 09.06.2022р. просила провести розгляд справи без її участі, щодо заявлений вимог заперечила, на її думку позов є необгрунтованим, а розмір аліментів значно завищеним. Суд, заслухавши учасників процесу, встановивши обставини справи, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2014р. по 26.12.2019р., шлюбні стосунки між сторонами припинено на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.12.2019 (а.с.9). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З матеріалів позовної заяви встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. З наданих суду доказів, вбачається, що [PERSON] перераховував позивачці кошти на утримання доньки [PERSON] щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивачки та дитини, працює у Польщі, має дохід, який згідно трудової угоди від 19.09.2019р., складає 2600,00 злотих в місяць, що згідно валютних курсів НБ України на 26.08.2022 р. становить 19 942 грн. Також встановлено, що згідно рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 05.02.2014р. [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.01.2014 і до досягнення дочкою повноліття. З урахуванням встановлених обставин суд не знаходить законних підстав для визначення розміру аліментів в сумі 10000 грн., оскільки доказів щомісячних витрат на дину в такому розмірі, а також жодних доказів наявності у відповідача відповідних доходів, з яких він має можливість сплачувати вказані кошти, позивачка не надала. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника аліментів порівняно із становищем одержувача аліментів У зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial