Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

У квітні 2022 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України. Вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] на території УСРС, в с. Фрунзенський, Одеської області. 10 вересня 1991 року заявник отримав паспорт громадянина СРСР, який був виданий відділом внутрішніх справ Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська, серії [NUMBER] . Вважає, що з 1973 року, тобто з моменту народження по сьогоднішній день, проживав постійно на території України, за кордон ніколи не виїжджав. 04.02.2022 року заявник звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області зі зверненням про отримання паспорту громадянина України, на що отримав відповідь про неможливість видати паспорт громадянина України внаслідок відсутності відомостей про проживання на території України. Заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення відповідного факту. У зв`язку із викладеним, [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року. Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області подало заперечення на заяву [PERSON] . Вказують, що заявником при зверненні не надано документів, які підтверджують факт проживання на території України, зокрема, документів про народження, отримання освіти, копії паспорта громадянина колишнього СРСР тощо. Документами, які підтверджують факт проживання, може бути судове рішення про встановлення такого факту, проте заявник не надав копії рішення. Посилаючись на викладене, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та просить відмовити у її задоволенні. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (головуючий суддя Кондрашов І.А.) від 22 червня 2022 року, відкрито провадження по даній цивільній справі. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вимоги заяви та пояснив, що народився та постійно проживав на території України, отримав неповну середню освіту. Після розпаду СРСР та отримання Україною незалежності він ніколи не оформлював паспорт громадянина України, оскільки проживав з матір`ю, яка наразі померла, і вважав, що в цьому немає необхідності. Проте на даний час він проживає один, тому вважає за доцільне оформити паспорт, тому просить встановити факт його постійного проживання на території України. Представник Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області заперечував проти задоволення заяви, оскільки заявник не довів факту постійного проживання на території України. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідка, оскільки він є сусідом заявника та є зацікавленою особою. Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в поселенні Фрунзовка, Фрунзовського району, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області, 13 вересня 1973 року, актовий запис № 84. У серпні 1973 року заявник переїхав до м. Дніпропетровська та прописався за адресою: [ADDRESS] , що видно з копії домової книги (дата реєстрації місця проживання 18.08.1973 року. Згідно свідоцтва про неповну середню освіту від 14 травня 1991 року № [NUMBER] , [PERSON] закінчив загальну середню школу № 48 м. Дніпропетровська. 10 вересня 1991 го року заявник отримав паспорт громадянина СРСР, який було видано відділом внутрішніх справ Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Тобто, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області за результатами розгляду заяви [PERSON] від 04.02.2022 року, останньому роз`яснено, що для оформлення паспорту громадянина України спочатку необхідно звернутись до суду, оскільки для підтвердження факту постійного проживання особа подає до підрозділу міграційної служби судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні. Надані заявником документи, на переконання суду, доводять факт проживання [PERSON] на території України. Так, заявник народився у Одеській області, [INFO] , тобто на території колишньої УРСР. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Крім того, заявник проживав у м. Дніпропетровську, був зареєстрований. Навчався у школі № 48 м. Дніпропетровська. Останнім часом заявник проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проживає там і на теперішній час. Таким чином, суд вважає, що заявник мав постійний правовий зв`язок з конкретним місцем проживання, за кордон ніколи не виїжджав, увесь час мешкав в м. Дніпропетровськ, Україна. Беручи до уваги встановлені судом обставини, та вищевикладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] постійно проживав на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання ним паспорту громадянина України. З урахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою, тому її належить задовольнити повністю. Судовий збір у розмірі 496, 20 грн. слід віднести на рахунок заявника, оскільки в окремому провадженні судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: approved