Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами були укладені договори позики, за умовами яких відповідачу було надано у позику грошові кошти 05.02.2008 року у розмірі 18 000 доларів США, 01.04.2008 року у розмірі 5500 доларів США, 13.06.2008 - 700 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31.12.2010 року, що підтверджується борговими розписками. 16.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір про розстрочку виконання грошових зобов`язань, згідно якого [PERSON] зобов`язується повернути 24 200 доларів США до 31.12.2017 року. Відповідач виконував зобов`язання до 01.08.2017 року. Станом на 01.08.2017 рік відповідачем було сплачено 11 709,77 доларів США. Починаючи з 01.08.2017 року відповідач не сплатив жодного платежу. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики станом на 31.12.2020 року у розмірі 12490,23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.12.2020 складає 352973,90 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1285,44доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.12.2020 становить 36326,53грн, отже загальна сума боргу становить 389300,43 грн та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка та її представник просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що сплатив борг у повному обсязі у розмірі 202 500 гривень у суворій відповідності до умов договору від 16.11.2013, чим виконав свої зобов`язання перед позивачкою в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, за умовами яких відповідачу було надано у позику грошові кошти 05.02.2008 року у розмірі 18 000 доларів США, 01.04.2008 року у розмірі 5 500 доларів США, 13.06.2008 - 700 доларів США , які він зобов`язався повернути до 31.12.2010 року, що підтверджується борговими розписками. На підтвердження укладання договорів позики відповідачем були надані розписки від 05.02.2008, 01.04.2008, 13.06.2008 року про отримання ним від позивача суми позики, яка зазначена вище. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року провадження № 2/756/2775/13, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договорами позики від 05.02.2008 року, від 01.04.2008 року та 13.06.2008 року в розмірі 24 200 (двадцять чотири тисячі двісті) доларів США, що за офіційним курсом на день винесення рішення становить 193 358 (сто дев`яносто три тисячі триста п`ятдесят вісім) грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 11 679 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 45 копійок, а всього на загальну суму 205 037 (двісті п`ять тисяч тридцять сім) гривень 45 копійок. 16.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір про розстрочку виконання грошових зобов`язань, згідно якого [PERSON] зобов`язується повернути 24 200 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 2013 рік становить 193 438 грн. в строк до 31.12.2017 року. У цьому ж договорі сторони обумовили те, що кредитор надає боржнику розстрочку про повернення грошових коштів строком на три роки та які боржник зобов`язується сплачувати кредитору у твердій грошовій готівкою щомісячно у сумі 5 000 грн. До 01.08.2017 відповідач сплачував кошти, обумовлені договором та сплатив всього (за його підрахунком) 202 500 грн. При цьому відповідач вважає, що свої зобов`язання виконав, оскільки повернув суму гривневого еквіваленту боргу, визначеного у договорі (193 438 грн), а позивач вказує на те, що у валюті зобов`язання відповідачем (долар США) сплачено всього 11 358,57 доларів, що значно менше суми запозичених коштів. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснено у п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договорів позики та не повернув взяті у борг грошові кошти в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Згідно розрахунку наданого позивачем, який був перевірений судом та виправлений з огляду на дійсний курс гривні до іноземної валюти на день кожного грошового платежу, вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 19.08.2021 року складає: 12 841,43 доларів США, 3 % річних за користування грошовими коштами складає 1 1 155,73 доларів США. Станом на день звернення позивача до суду із позовними вимогами, відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, таким чином з нього підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 13 997,16 доларів США. Посилання відповідача на те, що ним було виконано зобов`язання за договором, оскільки сплачено 202 500 гривень до 01.08.2017 на думку суду, є наміром уникнути відповідальності за виконання грошового зобов`язання і не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що кошти надані у борг позивачем відповідачу саме у доларах США і, не зважаючи на часткове повернення боргу, вся сума коштів останнім не повернута, сторони не погоджували між собою зміну умов договору, прощення частини боргу тощо. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та за підстав, що зазначені вище. При цьому, суд вважає правильним визначити у судовому рішенні те, що стягненню з відповідача підлягають грошові кошти саме у доларах США. Такі дії суду не є виходом за межі заявлених у справі позовних вимог, а спрямовані на ефективний захист прав позивача і гарантування повернення їй за судовим рішення запозичених коштів в повному обсязі, незалежно від того коли саме та за яким курсом валют це відбуватиметься. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 10 510 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved