Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 21 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб під актовим записом № 1966. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що їх шлюб на даний час розпався через несумісність характерів, наявність протиріч та різні погляди на життя. Їхні фактичні шлюбні відносини припинені з 2015 року, вони проживають окремо. В подальшому збереження шлюбу між відповідачем та позивачем на думку останньої не можливе, так як вказане суперечить її особистим інтересам. Позивач просить суд розірвати шлюб, понесені судові витрати зі сплати судового збору покласти на неї. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачем та відповідачем 21 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб під актовим записом № 1966 (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У даному випадку не стоїть питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне, а тому суд після розірвання шлюбу вважає за необхідне залишити позивачу її шлюбне прізвище.

Outcome: approved