Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що 05.01.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 1298941. Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується при недостатності коштів на рахунку клієнта № [NUMBER] відкритому в банку надати клієнту в межах встановленого у сумі та на умовах обумовлених цим договором ліміту кредитування надати у власність клієнта грошові кошти у національній валюті, шляхом дебатування рахунку за рахунок кредитних коштів банку на суму , що перевищує залишок коштів на рахунок для здійснення видаткових операцій по рахунку з використанням банківської платіжної картки та/або для оплати визначених цим договором розрахункових документів, а клієнт зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти, комісії та інші платежі за користування ним. Відповідно до п. 1.3 договору банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн. при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених п. 1.2 цього договору за один календарний місяць (протягом перших чотирьох календарних місяців з дати укладення цього договору) в сумі, що становить або перевищує 2000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості по договору № 1298941 від 05.01.2018 року станом на 15.02.2022 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 4614,19 грн., що складається із неповернутої суми кредиту 3265,07 грн., прострочені відсотки 1260,24 грн., нараховані відсотки 88,88 грн. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, однак дана вимога залишена відповідачем без реагування. За вказаних обставин позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 4614,19 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача надав клопотання, в якому просив суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 05.01.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 1298941. Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується при недостатності коштів на рахунку клієнта № [NUMBER] відкритому в банку надати клієнту в межах встановленого у сумі та на умовах обумовлених цим договором ліміту кредитування надати у власність клієнта грошові кошти у національній валюті, шляхом дебатування рахунку за рахунок кредитних коштів банку на суму , що перевищує залишок коштів на рахунок для здійснення видаткових операцій по рахунку з використанням банківської платіжної картки та/або для оплати визначених цим договором розрахункових документів, а клієнт зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти, комісії та інші платежі за користування ним. Відповідно до п. 1.3 договору банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн. при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених п. 1.2 цього договору за один календарний місяць (протягом перших чотирьох календарних місяців з дати укладення цього договору) в сумі, що становить або перевищує 2000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості по договору № 1298941 від 05.01.2018 року станом на 15.02.2022 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 4614,19 грн., що складається із неповернутої суми кредиту 3265,07 грн., прострочені відсотки 1260,24 грн., нараховані відсотки 88,88 грн. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, однак дана вимога залишена відповідачем без реагування. Відповідно до статей 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст.\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як судом встановлено, свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі та в порядку, передбаченому договором. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, а тому позовні вимоги про стягнення 4614,19 грн., що складається із неповернутої суми кредиту 3265,07 грн., прострочені відсотки 1260,24 грн., нараховані відсотки 88,88 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат позивача на правову професійну допомогу в розмірі 461,419 грн. (10% від ціни позову) суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучена до позовної заяви копія договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право» не є доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Павленко С.В. у вищевказаній сумі. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акту про виконані роботи (додаток № 5 до договору), акту прийому-передачі документів (додаток № 6 до договору), платіжного доручення про сплату гонорару тощо матеріали справи не містять, а тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved