Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 21.10.2006 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, а тому шлюб носить лише формальний характер. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей. Крім того, позивач зазначила, що син має бронхіальну астму, а донька потребує індивідуальних занять з логопедом, що вимагає додаткових коштів на оздоровлення та лікування. Позивач вважає, що їх стосунки припинені остаточно, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн на кожну дитину. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав частково, надавши письмовий відзив. У своєму відзиві відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а також вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №782 (а.с. 4) 21.10.2006 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком вказаних дітей записаний відповідач у справі, а позивач матір`ю. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, сторони спільного господарства не ведуть. У зв`язку з чим, їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У силу ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу визначення місця проживання дітей та розподілу спільного майна подружжя не має, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд прийшов до таких висновків. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~зі ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення\~нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач, у своєму позові, обґрунтовуючи розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача посилається на те, що син має бронхіальну астму, а донька потребує індивідуальних занять з логопедом, що вимагає додаткових коштів на оздоровлення та лікування, разом з цим, вимог щодо стягнення додаткових витрат не заявляє. Крім того, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження\~№ 61-18284св19),\~від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18). На підставі\~вищевикладеного,\~враховуючи часткове\~визнання позовних\~вимог відповідачем,\~та,\~приймаючи до\~уваги те,\~що відповідач\~офіційно не\~працює,\~має нестабільний\~дохід,\~доказів про\~наявність на\~утриманні відповідача\~інших неповнолітніх\~осіб та\~непрацездатних батьків\~не встановлено,\~суд вважає\~за необхідне\~визначити розмір\~аліментів на\~утримання двох\~дітей у\~розмірі 1/3\~частини з\~усіх видів\~заробітку (доходу), до досягнення\~ними повноліття,\~але не\~менше,\~ніж 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн.

Outcome: partial