Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

у червні 2021 року позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Циб С.В. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору, у якому просить визнати недійсною з моменту укладання договору умову оферти № 200239813, укладеної 18.12.2019 року [PERSON] , якою передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, визначеної в п.4 паспорту споживчого кредиту як щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, яка нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі в сумі з 18.12.2019 р. по 18.02.2021 року - 0 грн. 00 коп., з 19.02.2020 р. - 1136 грн. 36 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати за надання йому правової допомоги у розмірі 7500 грн. На мотивування своїх позовних вимог вказує , що 18.12.2019 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір Оферта № 200239813 назва продукту «КОКО КЕШ дистанційний», на суму кредиту 28480 грн., строком на 1462 дні на період з 18.12.2019 року по 18.12.2023 року, зі ставкою на строкову частину основного боргу 0,01% річних, ставкою на прострочену суму основного збору 0,00001% річних, зі щомісячною комісією в сумі з 18.12.2019 по 18.02.2021 р. - 0 грн. 00 коп., з 19.02.2020 р. - 1136,36 грн., та платою за порушення платежів: першого - 350 грн., другого (підряд) - 350 грн., трьох (підряд) 400 грн., чотирьох (підряд) та кожного наступного 400 грн. Кредитний договір 200239813 складається з оферти № 200239813, Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард» затверджених Наказом № 444 від 07.10.2019 року, паспорту споживчого кредиту, тарифів та умов по картам. Мета отримання кредиту - на споживчі потреби. Спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (перерахування коштів згідно доручень клієнта на рахунок одержувача. Відповідно до графіку платежів за продуктом «КОКО КЕШ», позивач щомісячно зобов`язаний вносити на рахунок кредитора суму 1718 грн., до якої входить погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, щомісячна комісія, плата за СМС- сервіс. Згідно розділу «Кредитний договір» Оферти № 200239813 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії (блок 1 Оферти № 200239813), згідно п. 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) в розмірі 3,99 %, нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі, плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги. Даних про те, за які саме послуги стягується щомісячна комісія ні паспорт споживчого кредитування ні оферта № 200239813 не містять. Позивач вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними, посилаючись на те, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Позивач вказує, що умови кредитного договору щодо сплати позичальником щомісяця комісії за обслуговування банком кредитної заборгованості є несправедливими, оскільки, всупереч принципу добросовісності, наслідком такої домовленості є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду Позивачу, який отримавши кредит у сумі 28 480 грн., має сплатити банку за додаткові та супутні послуги за обслуговування кредитної заборгованості 52 272 грн. 56 коп. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.22 -23). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Представником відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» Діабате К.М. подано відзив на позов (а.с.26-31) у якому вказано, що відповідач позов не визнає у повному обсязі, оскільки під час укладання договору позивач визнав умови цього договору прийнятними для себе, підписав їх особисто. Позивач [PERSON] , 18.12.2019 р. підписав оферту, яку подав до АТ «Банк ФОРВАРД» для укладення кредитного договору та договору про відкриття рахунку відповідно на умовах, викладених в цій Оферті. На Умовах надання та обслуговування кредитів просив АТ «Банк Форвард» Банк укласти з ним кредитний договір. В даній оферті містяться умови кредитування та відомості орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка включає і комісії банку за обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до вказаних документів, [PERSON] пропонує Банку укласти угоду про надання та відкриття рахунку на умовах продукту «КОКО-КЕШ дистанційний», а саме: тип кредиту кредит готівкою сума та валюта кредиту 28480грн., процентна ставка за користування кредитом 0,01 % річних, тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 91,86 %, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору - щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %, яка нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі. Загальні витрати за кредитом 53958,17 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі, податки та інші платежі). За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, вставлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти користування кредитом на умовах, встановлених договором: загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу заявникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. За змістом статей 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачена така витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. У липні 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Овсієнко А.В. було вчинено виконавчий напис для стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №200239813 від 18.12.2019 року, що на думку представника відповідача позивач подав позовну заяву до суду з метою ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Представником позивача Циб С.В. подана відповідь на відзив (а.с.63-69), у якій він заперечує проти аргументів викладених у відзиві на позовну заяву, та зазначає, що на його думку хоч позивач і був ознайомлений, розумів та повністю погоджувався з умовами надання і обслуговування кредиту та зобов`язалася неухильно їх виконувати, у тому числі сплачувати щомісячну комісійну винагороду, а також те, що позивач був ініціатором виникнення кредитних правовідносин, це не впливає на несправедливість щомісячної комісії та необхідності визнання умов кредитного договору недійсними. Та фактично підтримує у відзиві аргументи наведені у позовній заяві. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між 18.12.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір Оферта № 200239813 назва продукту «КОКО КЕШ дистанційний», на суму кредиту 28480 грн., строком на 1462 дні на період з 18.12.2019 року по 18.12.2023 року, зі ставкою на строкову частину основного боргу 0,01% річних, ставкою на прострочену суму основного збору 0,00001% річних, зі щомісячною комісією в сумі з 18.12.2019 по 18.02.2021 р. - 0 грн. 00коп., з 19.02.2020 р. - 1136,36 грн., та платою за порушення платежів: першого - 350грн., другого (підряд) - 350 грн., трьох (підряд) 400 грн., чотирьох (підряд) та кожного наступного 400 грн.(а.с.5-8). Кредитний договір 200239813 складається з оферти № 200239813, Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард» затверджених Наказом № 444від 07.10.2019 року, паспорту споживчого кредиту, тарифів та умов по картам. Мета отримання кредиту-споживчі потреби. Спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом. Відповідно до графіку платежів за продуктом «КОКО КЕШ», позивач щомісячно зобов`язаний вносити на рахунок кредитора суму 1718 грн., до якої входить погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, щомісячна комісія, плата за СМС- сервіс. Згідно розділу «Кредитний договір» Оферти № 200239813 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії (блок 1 Оферти № 200239813), згідно п. 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) в розмірі 3,99 %, нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі, плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох та більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог сумісності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За таких обставин укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, який в свою чергу вчинив певну сукупність дій, спрямованих на отримання позики. Оцінивши спірний договір, суд зазначає, що Кредитний договір № 200239813 (а.с.5-8) суд зазначає, що він вчинений у передбаченій чинним законодавством формі. Зміст правочину не суперечить нормам чинного законодавства та містить всі істотні умови, передбачені законом для такого виду договорів, які були погоджені сторонами, про що свідчить підписання договору позивачем та його подальше виконання (а.с.9-11). Отже, матеріалами справи підтверджено, що волевиявлення сторін договору на його укладення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Крім того, статями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено додаткові підстави визнання договору (чи його умов) недійсним. Так, за приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється, зокрема, у формі будь-якої діяльності (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Для кваліфікації умов договору як «несправедливі» необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, закріплений законодавцем у пункті 6 частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України та частині третій ст. 509 Цивільного кодексу України; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Суд зауважує, що принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Зміст цього принципу полягає в тому, що умови правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. У Кредитному договорі (а.с.5-7) та паспорті споживчого кредиту(а.с7-8) чітко викладені умови надання коштів, а саме: тип та спосіб надання позики, розмір позики, строк та плата за користування позикою, тип процентної ставки, порядок розрахунків за договором, наслідки прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обоє`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника Аналізуючи умови оспорюваного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в ньому несправедливих умов чи його здійснення відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, а твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як небажання виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів. Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частині першій, другій ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частинами першою, шостою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову щодо визнання недійсною умови Кредитного договору № 200239813 від 18.12.2019 року [PERSON] , яким передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, визначеної в п.4 паспорту споживчого кредиту як щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, що нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі в сумі з 18.12.2019 р. по 18.02.2021 року - 0 грн. 00 коп., з 19.02.2020 р. - 1136 грн. 36 коп. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed