Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Рішенням суду від 01 серпня 2022 року шлюб між [PERSON] , який народився [INFO] в місті Броди Бродівського району Львівської області, та [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Луцьку Волинської області, зареєстрований 03 серпня 2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1065 - розірвано. 09 серпня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача з проханням ухвали додаткове рішення суду. Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалюючи рішенням від 01 серпня 2022 року суд не вирішив позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В судовому засіданні позивач заяву підтримала та просила суд її задовольнити. На питання суду підтвердила, що дитина фактично проживає з позивачем, спір між нею та відповідачем відсутній. Відповідач у судове засідання не прибув. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення суду, такого змісту. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У частині першій статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як слідує з пояснень самої позивачки, вони з відповідачем в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання їх спільної дитини сина [PERSON] , [INFO] . Дитина фактично проживає з матір`ю, спору між сторонами не існує. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки сторони, в порядку ч.1 ст.160 СК України, самостійно досягли згоди стосовно місця проживання дитини, відсутні підстави для вирішення цього питання судом, оскільки між сторонами відсутній спір стосовно цього. Крім того, за ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку, жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права позивача на проживання з нею малолітньої дитини. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 суд відхиляє, оскільки обставини справи у ній є нерелевантними, бо у ній відповідач (батько дитини) заперечував визначення місця проживання дитини з матір`ю на стадії перегляду рішення суду про розірвання шлюбу. До того ж, Верховний Суд зазначив, що суд, у разі відсутності спору між сторонами, може, а не зобов`язаний, визначити місце проживання дитини. Крім того, позивач, всупереч ч.4 ст.19 СК України, не клопотала про залучення судом до участі у справі органу опіки та піклування, з наданням відповідного висновку щодо визначення місця проживання дитини. За обставинами розглядуваної справи, враховуючи позицію сторін, які в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання дитини, позицію позивача, яка мотивує необхідність вирішення саме судом питання про місце проживання дитини лише власним баченням та трактуванням положень сімейного законодавства, а не якимись об`єктивними причинами, як то необхідність оформлення соціальних пільг, субсидій тощо, а також зважаючи на те, що жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права позивача, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, як передчасної. Оскільки під час звернення до суду позивач не сплатила судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, а суд відмовив у задоволенні цієї вимоги, з позивача на користь держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved