Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

В грудні 2020 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (надалі - АТ «Кредобанк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № СL- 93583 від 16 лютого 2018 року у розмірі 116 447,80 грн.. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 16 лютого 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № СL- 93583, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 77 840,00 грн. на строк до 15 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,99 % річних. [PERSON] не виконав належним чином умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 грудня 2020 року становить 116 447,80 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 69 099,28 грн.; прострочені відсотки - 43 493,88 грн.; пеня - 3 854,64 грн.. Зважаючи на те, що позичальник не дотримувався умов кредитного договору № СL-93583 від 16 лютого 2018, АТ «Кредобанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у сумі 116 447,80 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 138,00 грн.. Ухвалою Подільського районного суду від 05 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду (суддя Васильченко О.В.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 02.06.2021 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Рибалці Ю.В.. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 10.02.2022 року залучено до участі у справі ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», як правонаступника первісного позивача АТ «Кредобанк». Представник позивача в судове засідання не з`вився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв`язку з тим, що він буде залучений на невідкладні слідчі дії, однак документів на підтвердження ним не подано. Крім того, відповідач неодноразово надсилав заяви на судові засідання, в яких просив розгляд справи переносити на інші дати. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-93583 від 16 лютого 2018 року, за умовами якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 77 840, 00 грн. на строк на 15 лютого 2023 року. Відповідно до п. 2.4 Договору, позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби. Відповідно до п. 2.5 Договору, для обліку наданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 44, 99 % річних. Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредиту у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 3308,00 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, продовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору. Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованість за Кредитним договором CL-93583 від 16 лютого 2018 року станом на 01 грудня 2020 року становить 116 447,80 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 69 099,28 грн.; прострочені відсотки - 43 493,88 грн.; пеня - 3 854,64 грн.. Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем [PERSON] , як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2020 року представник АТ «Кредобанк» - адвокат Хоменко О.М. зверталась до відповідача із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором. 19.11.2020 року вимога отримана. Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за Кредитним договором № CL-93583 від 16 лютого 2018 року, шляхом пред`явлення позову до суду. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № CL-93583 від 16 лютого 2018 року у розмірі 116 447,80 грн. Окрім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15 138,00 грн. виходячи з наступного. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи між адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» та «АТ «Кредобанк» був укладений Договір про надання правової допомоги від 11 квітня 2019 року. Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду, представником позивача не додано до матеріалів справи доказів, які б підтвердили оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, крім того, в матеріалах справи відсутній акт про виконання робіт, який складається між виконавцем та клієнтом, який би підтверджував вид надання правової допомоги, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved