Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

25 липня 2022 року позивач Орган опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини, яка не може самостійно захистити свої права, [PERSON] [INFO] , яка знаходиться в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради» до [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів; треті особи: Служба в справах дітей Петропавлівської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області, КНП «Міський спеціалізований будинок дитини» Одеської міської ради», у якому посилається на те, що [PERSON] , має малолітню дитину [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02.11.2021 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №223 від 02.11.2021 року). 22.11.2021 року до служби у справах дітей Петропавлівської сільської ради надійшло звернення від [PERSON] про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до державного закладу. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради від 16.12.2021 року №92 «Про тимчасове влаштування новонародженої дитини до державного закладу на повне державне утримання», малолітню [PERSON] , було влаштовано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради» на повне державне утримання. Відповідно до інформації від КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради», за час перебування дитини в закладі, її ніхто із родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні не надавав. Тобто батько, [PERSON] , фактично самоусунувся від виховання та утримання дитини. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 09.03.2020 року (справа №513/298/20) [PERSON] був призначений опікуном недієздатної [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої, [PERSON] . Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 03.08.2022 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.08.2022 року підготовче засідання у справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача - Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, на позовних вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, був повідомлений завчасно про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення SMS повідомлення. Поважність причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від суду не направив. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися до суду направили заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Просять позов задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52). Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в смт.Сарата Білгород-Дністровському районі Одеської області, де в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02.11.2021 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.09.2019 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 21.09.2019 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після шлюбу [PERSON] змінила прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно довідки про склад сім`ї від 23.05.2022 року №432 виданої Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] входять: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Родина проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до характеристики від 23.05.2022 року за №431, виданої Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , на території села Фараонівка не працює, виїжджає за межі району, тимчасово працює в м.Одеса за наймом. За характером спокійний, але зловживає спиртними напоями. Від мешканців села та сусідів відносно нього надходили скарги. Згідно акту обстеження умов проживання від 23.11.2021 року, складений комісійно працівниками Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за місцем проживання [PERSON] та його родини, за адресою [ADDRESS] , умови проживання задовільні, родина забезпечена продуктами харчування, дровами, кімнати мебельовані. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: у дітей окрема кімната, є речі особистого вжитку. Згідно довідки від 23.05.2022 року за №433, виданої Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] [INFO] , є мешканцем с.Фараонівка і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але проживає за адресою [ADDRESS] , з дружиною і двома дітьми. Відповідно до ухвали Саратського районного суду Одеської області від 09.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 19 липня 2011року Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , призначено опікуном [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 07 листопада 2019 року, органом 5144. Згідно рішення виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області від 16.12.2021 року №92, новонароджену дитину [PERSON] , [INFO] , вирішено тимчасово влаштувати на повне державне утримання. З клопотання директора комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради Карташової В.О. від 22.06.2022 року за №381, вбачається, що остання клопоче про порушення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до малолітньої [PERSON] , в зв`язку з тим, що за час перебування дитини в закладі, ніхто з її родичів та близьких її не відвідував, допомоги у вихованні та утримуванні не надавав. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. У відповідності з ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищезазначене, органом опіки та піклування Петропавлівської сільської радою Білгород-Дністровського району Одеської області було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який був затверджений рішенням цієї сільської ради від 15.07.2022 року за №75. Висновок органу опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у висновку Органу опіки та піклування. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки та її виховання, не спілкується з дитиною в тому обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Суд приходить до висновку, що поведінку батька дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач не піклується та не цікавиться долею своєї дитини, ні разу не відвідав доньку в дитячому закладі, не надає допомоги у вихованні та утриманні дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде відповідати інтересам малолітної дитини, [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини. У відповідності до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4962 гривні (2481 грн. + 2481 грн.). У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved