Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.02.2016 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 027/16-Т/Ц7, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Хонда», д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 18.11.2016 у м. Київ на проспекті Перемоги, 77/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хонда», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2016 по справі № 759/16826/16-п, вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] [PERSON] . Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Хонда», д/н [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Відповідно до рахунку № 516571/191120161 від 19.11.2016 вартість відновлювального ремонту становить 115 577,42 грн. Таким чином, на підставі рахунку, умов договору страхування наземного транспорту, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» понесло збитки, виплативши страхове відшкодування в сумі 115 577,42 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] була застрахована ПАТ СТ «Іллічівське» (поліс № АЕ/7938644), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства в межах ліміту відповідальності 100 тис. грн. ПАТ СТ «Іллічівська» погодила з потерпілою особою та здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 96 359 гривень 36 копійок без урахування розміру ПДВ. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію № 280317-27215/к від 28.03.2017 з вимогою сплатити страхове відшкодування, але відповідач не відшкодував її в добровільному порядку. Позивач просив визнати причини пропуску позовної давності поважними та поновити строк позовної давності, стягнути на його користь з відповідача суму майнової шкоди у розмірі 19 218,06 грн та суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.12.2021 дану цивільну справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також подав письмові пояснення та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією постанови Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2016 [PERSON] , 18.11.2016, приблизно о 09-34 год., керуючи автомобілем марки «Peugeot Bipper», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Перемоги, 77/1, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в свою чергу через удар допустив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до наступного зіткнення з автомобілем марки «Mersedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно з копією договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 027/16-Т/Ц7 від 01.02.2016, укладеного між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] , ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно з копією страхового акту № 027/16-Т/Ц7-4-1 за договором страхування № 027/16-Т/Ц7 від 01.02.2016, затвердженого головою правління ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вирішено, шо сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті [PERSON] становить 115 577,42 грн. Згідно із копією платіжного доручення № 45009 від 25.11.2016, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 115 577,42 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] , була застрахована ПАТ СТ «Іллічівське» (поліс № АЕ/7938644). ПАТ СТ «Іллічівська» погодила з потерпілою особою та здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 96 359 гривень 36 копійок без урахування розміру ПДВ. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений. Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (із змінами і доповненнями) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, позивач ПрАТ «Арсенал страхування» відшкодувало шкоду, яка була спричинена дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право регресної вимоги обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі. На думку позивача ним не пропущений строк позовної давності, оскільки позивач неодноразово звертався з клопотанням до суду про отримання копії ухвали Подільського районного суду по справі 758/9943/18, проте рекомендованим листом ухвала не надсилалась, а в суді було повідомлено, що справу загублено і потрібний час, щоб її знайти. Позивач отримав ухвалу суду нарочно 27.08.2021. Тому позивач звернувся до суду з пропущеним строком позовної давності та заявляє клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовною заявою та поновити його. Однак відповідач зазначає, що в серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до нього про відшкодування майнової шкоди у сумі 19 218,06 грн. 27.07.2020 Подільським районним судом м. Києва винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання позивача. Дане рішення було оприлюднено 19.10.2020 на сайті Єдиного реєстру судових рішень. Відповідач наполягає на тому, що позивачем не надано доказів поважності пропуску позовної давності та неможливості звернення до суду у період з 19.10.2020 по 06.12.2021, а тому просить застосувати наслідки пропуску позовної давності. Згідно статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37) наведено такий висновок щодо застосування вказаної норми права: «Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається». Задля забезпечення правової визначеності та єдності судової практики щодо однакового застосування норми частини другої статті 264 ЦК України Велика Палата Верховного Суду відступає від зазначеного висновку, сформульованого у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37). Такого висновку Велика Палата Верховного Суду прийшла у постанові у справі № 904/3405/19 від 29.06.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44). При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що позивачем не доведено поважності причин пропуску позовної давності, а тому судом не визнається причина пропуску позовної давності у даному спорі поважною та не поновлюється строк позовної давності. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed