Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громадивиконавчого комітету Боярської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, визначення особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, в якому просила визнати відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , такими, які втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язати Відділ реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання перебуванняфізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчогокомітету Боярської міської ради зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня 2014. Відомості про реєстрацію відповідачів у вказаному житловому будинку їй стало відомо з довідки про склад сім`ї виданої ЦНАП виконкомуБоярської міської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були родичами колишніх власників житлового будинку з якими її чоловік [PERSON] , [INFO] уклав договір купівлі-продажу житлового будинку. Фактична адреса місця проживання відповідачів їй не відома. Відповідачі залишили місце реєстрації та проживання з 1998 року (тобто більше як 5 років) і з того часу та по даний час не проживають у ньому, їх особисті речі відсутні, вони не сплачують комунальні платежі, в утриманні і ремонті житла не приймають участі. Позивач вважає, що реєстрація відповідачів порушує її законні права, перешкоджає у повному обсязі реалізувати своє право власності щодо належного їй майна, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Чурсіної І.О. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому ж зазначено, що позов позивачка [PERSON] підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі на підставі наявних матеріалів. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та часу судового розгляду був повідомлений належним чином. На запит суду від Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області надійшла відповідь від 19.08.2022 року № 02-10/3388, в якій зазначено, що згідно інформації про зареєстрованих осіб, внесеної до будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , щодо [PERSON] 1912 р.н. та [PERSON] , 1914 р.н., наявні відомості про прописку (реєстрацію місця проживання проживання) з 08.12.1962 року, відомості про виписку (зняття з реєстрації місця проживання) відсутні. З 04.04.2016 року зняття з реєстрації місця проживання органом реєстрації не здійснювалось. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце слухання справи були повідомлені завчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації: [ADDRESS] , а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки https://https://court.gov.ua/fair/). Заяв про розгляд справи без участі відповідачів або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачами у запропонований судом строк до суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання, призначене на 23 серпня 2022 року за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, викладену у позовній заяві та клопотанні, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , є власницею житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 березня 2014 року Згідно відповіді Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19.08.2022 року № 02-10/3388, інформації про зареєстрованих осіб, внесеної до будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , щодо [PERSON] 1912 р.н. та [PERSON] , 1914 р.н., наявні відомості про прописку (реєстрацію місця проживання проживання) з 08.12.1962 року, відомості про виписку (зняття з реєстрації місця проживання) відсутні. З 04.04.2016 року зняття з реєстрації місця проживання органом реєстрації не здійснювалось Факт непроживання відповідачів в належному позивачу на праві власності житловому будинку з 1998 року та по даний час (тобто більше як 5 років) підтверджується актом депутата Боярської міської ради від 31 серпня 2021 року. Доказів, які б спростовували даний факт, матеріали справи не містять. Відповідачі добровільно змінити місце реєстрації, не бажали проживати та не проживають у житловому будинку [ADDRESS] , їх особисті речі відсутні, не сплачують комунальні платежі, в утриманні і ремонті житла не приймають участі. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР Про ратифікацію Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Суд встановив, що сторони на теперішній час разом не мешкають та не пов`язані спільним побутом, отже не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином права відповідачів на користування чужим майном підлягають припиненню на вимогу власника на підставі ст. 405, 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи неявки в судові засідання відповідачів, які обізнані, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, визначення особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, неподання відповідачами відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від них, суд дійшов висновку, що відповідачі не оспорюють позовних вимог. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є особами такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні відповідачів свідчить про фактичну втрату ними відповідно до норм ст. 405 ЦК права на користування таким житлом, через що повністю наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення [PERSON] , [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні » реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст.7Закону України«Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов`язки з реєстрації місця проживання громадян. Тому, у вимогах позову щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання суд відмовляє. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial