Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 18 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що вона ( [PERSON] ) є власником транспортного засобу ЗАЗ 110307 1197, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2003, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . Приблизно у лютому-березні 2018 року позивачка надала довіреність [PERSON] на право керування та користування цим транспортним засобом. У жовтні 2019 року, за попередньою домовленістю із позивачкою, з метою подальшого продажу автомобіля, [PERSON] передав оригінал довіреності на керування транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та транспортний засіб [PERSON] , який зазначав, що протягом одного місяця сплатить грошові кошти за автомобіль. Після спливу обумовленого часу, відповідач кошти не сплатив, [PERSON] неодноразово звертався до нього з проханням сплатити кошти або повернути автомобіль разом із документами, однак відповідач або ігнорував прохання або казав, що заплатить пізніше. 08 травня 2021 року приватний нотаріус посвідчив нову довіреність стосовно надання [PERSON] прав керувати, користуватися автомобілем та на представлення інтересів в органах Національної поліції. З приводу незаконного заволодіння транспортним засобом, позивачка зверталася із заявами до правоохоронних органів, але їй було відмовлено у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР з посиланням на те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини. 15 листопада 2021 року та 24 листопада 2021 року позивачка направила листи відповідачу з проханням повернути належне їй майно, листи були вручені відповідачу, однак відповіді відповідач не надав. На прохання прибути для складання договору купівлі - продажу транспортного засобу та його переоформлення в органах державної реєстрації транспортних засобів, відповідач не реагує, автомобіль не повертає, грошові кошти не передає. Позивачка, посилаючись на статтю 41 Конституції України, статті 15, 317, 387, 321 ЦК України, статті 4, 5, 12, 175, 177 ЦПК України просить: витребувати з незаконного володіння у [PERSON] та передати [PERSON] належний їй на праві власності автомобіль ЗАЗ 110307 1197, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2003, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] в належному технічно-справному стані, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( [NUMBER] від 04 травня 2016 року) та ключі до замка запалення до вищезазначеного автомобіля; вирішити питання судових витрат. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що передав грошові кошти за автомобіль. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. Згідно із повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області № 31/25/6-К-42 а/з від 05 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] є власником транспортного засобу ЗАЗ 110307 1197, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2003, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] (арк. с. 11). 08 травня 2021 року приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В. посвідчив Довіреність, згідно з якою [PERSON] уповноважила [PERSON] керувати, користуватися автомобілем та представляти інтереси, зокрема, в органах Національної поліції (арк. с. 15). Стосовно незаконного заволодіння транспортним засобом, позивачка зверталася із заявами про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, але їй було відмовлено у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (арк. с. 16-20, 25). 15 листопада 2021 року та 24 листопада 2021 року позивачка [PERSON] направила [PERSON] листи, у яких просила повернути їй або її представнику за довіреністю, майно - транспортний засіб ЗАЗ 110307 1197, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2003, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] (арк. с. 21-22). Свідки [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні за змістом показання про те, що бачили, що [PERSON] близько двох років користується спірним транспортним засобом. Свідок [PERSON] надав показання про те, що [PERSON] надала йому довіреність щодо розпорядження транспортним засобом, на підставі якої він за усною домовленістю про продаж автомобіля за 900 доларів США, передав [PERSON] спірний транспортний засіб, документи на нього та ключі. Щодо строків сплати коштів за автомобіль була домовленість про сплату [PERSON] усіх коштів протягом шести місяців. [PERSON] користується автомобілем, грошові кошти не передав та відмовляється повернути автомобіль. Свідок [PERSON] надав показання про те, що три року тому у його присутності [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 800 доларів США за спірний транспортний засіб. 4.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до статтей 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо володіння транспортним засобом: ЗАЗ 110307 1197, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2003, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , власником якого є позивачка та який перебуває у володінні відповідача. Право власності позивачки на спірний автомобіль відповідач не оспорював. Позивачка, з метою захисту своїх прав, звернулася до суду із позовом про витребування спірного транспортного засобу з незаконного володіння відповідача. Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що спірний транспортний засіб він купив у [PERSON] , з яким узгодили ціну автомобіля - 900 доларів США, з яких 800 доларів США він передав [PERSON] , а решту обіцяв передати пізніше. Відповідач не заперечував те, що станом на дату ухвалення рішення - 04 серпня 2022 року у його володінні перебуває спірний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до замка запалення. Відповідач не надав письмових документів, які б свідчили про укладання між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, а також доказів щодо виконання умов такого правочину в частині передачі відповідачем грошових коштів за транспортний засіб, що свідчить про те, що правочин стосовно спірного транспортного засобу, який би відповідав вимогам статтей 206, 208 ЦК України між сторонами не вчинений. За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Позивачка при подачі позову сплатила судовий збір у сумі 992,40 гривень, а тому, на підставі статті 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов у повному обсязі, стягує з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір. При вирішенні заяви позивачки про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснював адвокат Карнаух В. А. на підставі Договору про надання правової допомоги від 04 січня 2022року, ордеру від 18 січня 2022 року (арк. с. 39-41). Згідно з договором про надання правової допомоги, адвокат Карнаух В. А. надає правову допомогу клієнту [PERSON] щодо складання заяв та представництва інтересів за позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, сторони договору узгодили розмір гонорару - 5 000,00 грн. На підтвердження виконання робіт та надання послуг адвокатом, та сплати позивачкою витрат на правничу допомогу, до позовної заяви доданий Акт виконаних робіт від 14 січня 2022 року (арк. с. 42). Суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивачки 5 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved