Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

04 січня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що 24.07.2013 року ПАТ «ОТП Банк» та фізична особа - [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 2004859888, в результаті якого відповідач отримала кредит в розмірі 23360 грн. строком на 24 місяці, із встановленням процентної ставки у розмірі 0,01 % на рік. Крім того, 18.10.2013 року ПАТ «ОТП Банк» та фізична особа - [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 2006317056, в результаті якого відповідач отримала кредит в розмірі 15200 грн. строком на 24 місяці, із встановленням процентної ставки у розмірі 0,01 % на рік. Також позивач у позовній заяві вказує, що 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договори факторингу № 22/12/14/1-1 і № 22/12/14/1-2, за змістом яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги за договорами про надання споживчих кредитів № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилається на те, що [PERSON] зобов`язалась прийняти, належним чином використати і повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитних договорах, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені вищевказаними договорами. ПАТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договорами про надання споживчих кредитів № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредити у встановлених договорами розмірах. Відтак, позивач просить стягнути із відповідача 40388,92 грн., що включає: - по кредитному договору № 2004859888 від 24.07.2013 року заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, в сумі 22890,82 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15578,99 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1,28 грн., заборгованість за комісією у розмірі 7310,55 грн.; - по кредитному договору № 2006317056 від 18.10.2013 рокузаборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, в сумі 17498,10 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12665,61 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 99 коп., заборгованість за комісією у розмірі 4831,50 грн., а також судові витрати у розмірі 1378 грн. 15 лютого 2017 року у даній справі Новодністровським міським судом Чернівецької області було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені. Ухвалено стягнути із відповідача заборгованість в сумі 40388,92 грн., а саме: - по кредитному договору № 2004859888 від 24.07.2013 року в сумі 22 890,82 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 578,99 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1,28 грн., заборгованість за комісією у розмірі 7310,55 грн.; - по кредитному договору № 2006317056 від 18.10.2013 року в сумі 17 498,10 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12 665,61 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 0,99 грн., заборгованість за комісією у розмірі 4831,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 17 грудня 2020 року Новодністровським міським судом було задоволено заяву ТОВ «ФК «Прем`єра» про заміну сторони у виконавчому листі по справі за позовом ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчих листах від 30.05.2017 року № 729/11/17 із ТОВ «Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «ФК «Прем`єра» за правом грошової вимоги до [PERSON] 20 червня 2022 року в суд надійшла заява про перегляд заочного рішення ТОВ «ФК «Прем`єра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що вважає неправильним розрахунок заборгованості позивача, так як умови кредитних договорів в частині сплати комісії банку є нікчемними. Відтак, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 12 142,50 грн. комісії банку є безпідставними, а тому в задоволенні позову в даній частині слід відмовити. Окрім того, позивач пояснила, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом, не отримувала поштову кореспонденцію, у зв`язку з чим не могла подати свої заперечення до позову. Просила скасувати заочне рішення та переглянути справу. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 20.06.2022р. поновлено пропущений процесуальний строк та прийнято заяву про перегляд заочного рішення до розгляду. 05 липня 2022р. судом постановлено ухвалу про скасування заочного рішення та призначенння справи до розгляду на 03.08.2022 року. Представник позивача Сухарник Т.І. в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.23). Відповідач та її представник, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання,не з`явилися, при цьому адвокат Ісопчук В.В. 02.08.2022 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 2004859888 від 24.07.2013 року ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в розмірі 23360 грн. строком на 24 місяці з 24.07.2013 року по 24.07.2015 року із встановленням процентної ставки у розмірі 0,01 % на рік. (а.с. 10-14). В подальшому, 18.10.2013 року ПАТ «ОТП Банк» та фізична особа - [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 2006317056, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит в розмірі 15200 грн. строком на 24 місяці з 18.10.2013 року по 18.10.2015 року із встановленням процентної ставки у розмірі 0,01 % на рік (а.с. 17-21). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п. 3.6. вищевказаних кредитних договорів, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договори факторингу № 22/12/14/1-1 і № 22/12/14/1-2, згідно яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги за договорами про надання споживчих кредитів № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року (а.с. 28-41). 17 рудня 2020 року Новодністровським міським судом було задоволено заяву ТОВ «ФК «Прем`єра» про заміну сторони у справі за позовом ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до [PERSON] та замінено стягувача у виконавчих листах від 30.05.2017р. по справі № 729/11/17 із товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ 36789421, адреса 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д) на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прем`єра» (код ЄДРПОУ 36756239, IBAN: [NUMBER] , банк отримувача АТ «УкрСиббанк», адреса: 03150, м. Київ, вул.Предславинська, буд.28, кімн. 702) за правом грошової вимоги до [PERSON] (ІПН [NUMBER] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] ) Судом встановлено, що первісний кредитор, ПАТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитними договорами № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредити у розмірах, встановлених договорами. Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст.. 1049 ЦК України). Положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставіст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положення ч. 1 ст. 612 ЦК України визначають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитними договорами № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року належним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, внаслідок наступного. Як вбачається із змісту п. 1.4. з підпунктами кредитних договорів, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку платежів, а саме, проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п. 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. Так, щомісячний платіж по кредитному договору № 2004859888 від 24.07.2013 року становив 1707 грн., який включав 973,29 грн. погашення основної суми кредиту, 733,50 грн. комісії і 0,01% річних. Також щомісячний платіж по кредитному договору № 2006317056 від 18.10.2013 рокускладав 1111 грн., який включав 633,59 грн. погашення основної суми кредиту, 477,28 грн. комісії і 0,01% річних. В обох кредитних договорах і додатках до них не конкретизовано, за який саме вид банківської послуги кредитор нараховував розмір комісії в сумі 3,14% щомісячно від суми кредиту. Відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК). За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із чч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. За таких обставин, суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо нікчемності умов кредитних договорів № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року в частині зобов`язання сплати щомісячно комісії в розмірі 3,14% від суми наданого кредиту, а відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 12 142,50 грн. комісії банку слід відмовити. При цьому, як вбачається із наданих позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2004859888 від 24.07.2013 року, банком при оплаті [PERSON] кредитної заборгованості на погашення комісії було зараховано загалом 5134,5 грн. Натомість, за кредитним договором № 2006317056 від 18.10.2013 року кредитор зарахував в рахунок погашення комісії банку 1925,02 грн., сплачених відповідачем. Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність умов кредитних договорів про зобов`язання сплати комісії в сумі 3,14% щомісячно, всі зараховані банком кошти на рахунок оплати позичальником комісії банку необхідно врахувати як погашення основної суми боргу за відповідним кредитним договором, а саме, зменшити суму основної заборгованості за кредитним договором № 2004859888 від 24.07.2013 року на 5134,5 грн., а за кредитним договором № 2004859888 від 24.07.2013 року - на 1925,02 грн. За таких обставин, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами № 2004859888 від 24.07.2013 року та № 2006317056 від 18.10.2013 року, у останньої виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10444,49 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1,28 грн. за першим договором та заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10740,59 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 0,99 грн. за другим кредитним договором. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «Прем`єра» заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 21187,35 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги часткове задоволення вимог позивача, із відповідача на користь ТОВ «Факторингова компанія «Прем`єра» необхідно стягнути 21187,35/40388,92*1378=722,85 грн. Натомість із позивача на користь відповідача слід стягнути 19201,57/40388,92*496,2=235,9 грн. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 486,95грн. (722,85грн.-235,9грн.) судових витрат. На підставі ст.ст. 11, 203, 215, 509, 514, 525-527, 530, 610-612, 614, 631, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 №1023-XII та

Outcome: partial