Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення їх дочкою повноліття. А також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання як матері дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно із моменту пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною [INFO] трьох років. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала і просила позов задовольнити. Строк на примирення подружжя вважала таким, що не надасть результатів, оскільки чоловік не має наміру відновлювати стосунки, дитину не відвідує, у короткі відпустки приїздить до батьків, не забирає дружину і дитину до себе. Із 2020 року, коли відповідач пішов у зону АТО, їх спілкування зводиться тільки до коротких повідомлень у електронній переписці. Подружніх відносин відтоді вони не підтримують. Аліментні обов"язки відповідача передбачені законодавством, тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини і своє утримання у розмірах, вказаних у позові. Позов просила задовольнити повністю. Відповідач позов визнав. Погоджується сплачувати аліменти у розмірах, зазначених у позові. Строк на примирення просив не надавати, а шлюб розірвати. Вказує, що з позивачем відсутнє порозуміння, вона не усвідомлює тягар його військової служби та його емоційний стан внаслідок пережитих страхіть. Місця постійного проживання відповідач не має, дружину і дитину запросити йому нікуди, залишити військову службу не може. Заслухавши сторін, враховуючи їх вимоги і заперечення, дослідивши письмові докази у справі, встановивши правовідносини сторін і визначившись із правовою нормою, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони разом не проживають із 2020 року, не підтримують подружніх відносин, їх спілкування зводиться тільки до коротких повідомлень у електронній переписці. Доходом відповідача є грошове утримання, пов"язане із проходженням військової служби. Сім"я сторін фактично розпалась, доведене окреме місце проживання. Їх намір розірвати шлюб висловлений у категоричній формі і примирення між сторонами неможливе. Сторони уклали шлюб 19 жовтня 2019 року, зареєстрований Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 1879, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7), виданим Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому шлюб слід розірвати. У шлюбі у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Дитина зареєстрована і проживає разом з матір"ю. Згідно ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин 2-4 статті 84 цього кодексу. На підставі ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їхньою дитиною трирічного віку. Згідно ст. 77, 79 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Доведено, що відповідач є працездатним, має стабільний дохід. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, необхідна умова утримання дружини, з якою проживає дитина, як можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу належними доказами не спростована. Сімейним кодексом регламентовано право на визначення аліментів в розмірі ј частки заробітної плати (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.181 СКУ способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.5 ст.183 СК України - той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки дитина фактично постійно проживає з позивачем, то позивач мала право подати позов про визначення розміру аліментів у законодавчо встановленому розмірі і на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються на дитину у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Суд враховує майновий та сімейний стан відповідача в межах наданих суду доказів, відсутність додаткових виконавчих листів про стягнення та відсутність підтверджених належним чином інших обтяжуючих грошових зобов`язань, які б мали враховуватись при визначенні матеріальної спроможності відповідача щодо сплати аліментів. Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину). Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З урахуванням доводів позову, наданих доказів і визнаного відповідачем позову повністю, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів в розмірі вказаному у позові на неповнолітню дитину, оскільки це в першу чергу, це відповідатиме інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Outcome: approved