Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти за невиконану роботу в розмірі 1 575 грн. та моральну шкоду в розмірі 6 500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 30.08.2021 на сайті OLХ вона знайшла оголошення [PERSON] про надання послуг на ведення сторінки в Instagram. За домовленістю між ними - шляхом переписки повідомленнями у Viber та декількома дзвінками з мобільного телефону, [PERSON] отримала від неї доступ до сторінки. На протязі місяця відповідачка повинна була щоденно викладати сторіс та публікації. Також за домовленістю, у ті дні коли [PERSON] за планом не повинна була викладати публікації, вона могла викладати самостійно публікації. Ще вона відсилала їй посилання на свій Google Диск, де надала доступ до папки, яка містила величезну кількість відео та фото по темі її сторінки, а також текстів у PDF файлі, для повноцінної роботи та використання при створенні сторіс та публікацій. Також, вони домовились, що вартість такої роботи - 3 150 грн. за місяць, вона оплатила їй одразу 50 % - 1 575 грн. та решту повинна була сплатити через 15 днів. 30.08.2021 вона перерахувала [PERSON] за домовленістю 1 575 грн. на її банківську картку, яку вона надала їй в повідомленні у Viber. 01.09.2021 вона надіслала на Viber їй план-приклад фотографій для публікацій із зазначенням дати та часу викладення в Instagram. 02.09.2021 [PERSON] виклала першу публікацію з 1 фото та 1 фото сторіс. Було прописано 3 хештега, які не мали відношення до теми її сторінки, хоча домовленість була менше ніж 15. 03.09.2021 вона написала на Viber [PERSON] , що публікація та сторіс не відповідає домовленості, на що [PERSON] відреагувала негативно та відповіла, що якщо їй не подобається її робота, щоб вона шукала іншого SMM менеджера. На її прохання про повернення коштів, відповідач відповіла, що не збирається повертати їй кошти, але 05.09.2021 виклала за планом-прикладом 1 фото публікації та 2 фото сторіс з тими же недоробками. На прохання про повернення коштів, відповідачка видалила всі свої повідомлення у Viber та заблокувала її. Впродовж всього часу, за допомогою декількох мобільних телефонів та електронної пошти знайомих, вона надсилала їй повідомлення з вимогою про повернення коштів за невиконану роботу, але [PERSON] відразу після прочитання блокувала. Також в цей період, відповідачка вийшла на зв`язок у Viber та написала, що кошти повертати відмовляється та щоб вона її не турбувала. На електронну пошту та рекомендованим повідомленням вона направляла відповідачці вимогу про повернення коштів. Вона намагалась вирішити питання в добровільному порядку - звертаючись до чоловіка [PERSON] . Станом на 07.10.2021 сума за невиконану роботу не повернута. У зв`язку з протиправними діями [PERSON] вона зазнала душевні страждання. Вона інвалід 2 групи без ноги та намагається заробити будь-які кошти для існування. Вона перебуває в надзвичайно пригніченому стані. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 13.10.2022 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 13.12.2021 від представника відповідача - адвоката Бутко Д.Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував та зазначив про те, що позивачка не навела доказів та фактів порушення умов домовленості з відповідачкою, а саме: що публікації на сторінці від 02.09.2021 та від 05.09.2021 були складені та викладені відповідачкою, адже такі публікації можуть бути змінені, додані та видалені усіма хто має доступ до сторінки, не надала доказів погодження або доказів непогодження тексту публікацій, відсутні докази узгодження сторонами обов`язок відповідачки зазначити до публікацій мінімум 15 хештегів. Позивачка не скаржиться на виконані роботи в інші дні, а за результатами співпраці, останній насправді не сподобався відсоток нових підписантів та переглядів, а ніби то неналежне виконання зобов`язань відповідачкою, стало лише формальним приводом для розірвання відносин. Відсоток нових підписантів та переглядів сторінки є обставинами, які не залежать від відповідачки і остання не брала на себе відповідальність за незадовільність таких показників. Позивачка просить стягнути з відповідачки повну вартість попередньої оплати, не зазначаючи чи зменшувалась пропорційно ціна роботи та чи включені збитки, враховуючи, що зі слів позивачки частина роботи все ж таки була виконана. Сторони 30.08.2021 у переписці чітко визначили перелік робіт, які мала виконувати відповідачка. Однак в подальшому позивачка почала вимагати від відповідачки виконання інших недоговорених умов (зобов`язань), а саме: додавання до публікацій «хештегів» та створення фотоматеріалів в форматі «каруселі». Такі роботи не оговорювалися сторонами, а проведення таких робіт відповідачкою є її особистою ініціативою і робилося на власний ризик. Тому посилання позивачки, що такі роботи невиконані або виконані неякісно не заслуговують на увагу. Вважає, вимоги позивачки щодо відшкодування матеріальної шкоди безпідставними в повному обсязі. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Протокольною ухвалою від 18.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву про можливість слухати справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, за твердженням позивача 30.08.2021 між нею та відповідачкою - [PERSON] , було досягнуто домовленості щодо просування її інтернет-сторінки в рамках соціальної мережі Instagram, шляхом обміну повідомленнями у мобільному додатку Viber. Зокрема, між сторонами було погоджено оплату послуг, 1 575 грн. - попередня оплата, що складає 50% від загальної вартості робіт до початку надання послуг, а інші 50% мають бути сплачені через 15 календарних днів після попередньої оплати. Позивачка надала згоду на отримання такого виду послуг з відповідною ціною, про що нею було зазначено у переписці в мобільному додатку 30.08.2021. На підтвердження оплати послуг [PERSON] було надано копію квитанції Р24А1480000261С5297 від 30.08.2021 на суму 1 575 грн. (одержувач [PERSON] ). У матеріалах справи наявні відомості про електронне листування між [PERSON] та [PERSON] , з якого випливає, що 31.08.2021 відповідачка приступила до виконання своїх зобов`язань, згідно умов, які були узгоджені сторонами та 08.09.2021 позивачка через невдоволення виконаною роботою, відмовилася від подальшої співпраці та попросила повернути сплачені кошти. Так, законодавство України дозволяє укладати договори у спрощений спосіб шляхом обміну листами чи документами, з яких зрозуміло, що між сторонами є певна домовленість та якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.205 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10.09.2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18). Судом встановлено, що позивачка за допомогою мобільного застосунку «Viber» узгоджувала із відповідачкою план дій щодо просування її інтернет-сторінки в рамках соціальної мережі Instagram, отримала інформацію та погодилась на оплату 50 % - у розмірі 1 575 грн. Запланована робота була виконана, відтак перерахунок грошових коштів позивачем на особистий рахунок відповідача був здійснений не помилково, а свідомо та виключно в силу відносин, які склалися між позивачем та відповідачем, і такі відносини передбачали необхідність проведення перерахунку коштів (постанова Верховного Суду від 18.08.2021 року у справі № 475/897/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed