Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 0742/2020/2280059 від 03.11.2020 про відчуження транспортного засобу, що був укладений в Територіальному сервісному центрі МВС 0742 РСЦ МВС в Волинській області між [PERSON] та [PERSON] з передбачених 203, 215, 317, 319, 638, 626 ЦК України підстав. А саме, що оспорюваний договір позивач не укладав та не підписував. Фактично відповідач [PERSON] маючи довіреність від свого сина позивача [PERSON] перереєстрував автомобіль на своє ім`я, що прямо заборонено законодавчими приписами про інститут представництва, де представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Вимоги обґрунтував, тим що договір про відчуження транспортного засобу не укладав, згоди на його укладення не давав, автомобіль відчужений без його згоди. З приводу не правомірних дій відповідача позивач звернувся до правоохоронних органів, однак листом позивачу рекомендовано звернутися із захистом свої прав до суду. Відповідач подав через канцелярію суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Предметом спору є дійсність договору купівлі продажу 0742/2020/2280059 згідно якого [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки Volkswagen моделі LT35 2000 року випуску, номер кузову [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини, а також вищенаведені положення матеріального та процесуального закону, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved