Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

19.04.2022 позивач [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] , в якій просить зобов`язати Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м.Львів) зняти арешт з транспортного засобу, який було накладено в межах виконавчого провадження №61538691. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власницею автомобіля марки "Nissan Juke" на який відповідно до постанови про опис та арешт майна від 30.09.2021накладено арешт. Вказує, що на момент покупки нею вказаного автомобіля та укладення договору купівлі-продажу та перереєстрації транспортного засобу на неї як нового власника, автомобіль у арешті не перебував, а про включення до опису на накладення арешту вона дізналась з постанови. Вказаний арешт не дає їй змоги вільно розпоряджатись належним їй на праві приватної власності майном. Причин, з яких було накладено заборону на майно їй невідомі, у зв`язку з тим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 06.05.2022 позовну заяву залишено без руху. 02.06.2022 позивач усунула вказані недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 02.06.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.06.2022 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Шевченківського відділу ДВС у місті Львові ЗМУМЮ (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 03.08.2022 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 4644 від 10.08.2021, [PERSON] є власницею автомобіля марки "Nissan Juke", 2015 року випуску, VIN [NUMBER] (а.с.10). Як встановлено судом, згідно з постанови про опис та арешт майна боржника [PERSON] від 30.09.2021, виданої на підставі виконавчого листа № 465/6918/19 від 29.01.2020 Франківським районним судом м.Львова, на автомобіль марки "Nissan Juke", 2015 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1,6 бензин, пробіг 59114 км. накладено арешт та встановлено обмеження в праві користування (а.с.5). Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що накладення такого арешту на майно, яке належить їй на праві приватної власності призводить до порушення її права вільно користуватись, розпоряджатись майном. Даний спір належить розглядати даному суду, так як згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації його права володіння користування та розпорядження належним йому майном. Як видно із матеріалів справи, а саме з постанови про опис та арешт майна божника від 30.09.2021, виданої на підставі виконавчого листа № 465/6918/19 виданого 29.01.2020 Франківським районним судом м.Львова, у такій вирішено описати на накласти арешт на майно боржника [PERSON] , а саме на автомобіль марки "Nissan Juke", 2015 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1,6 бензин, пробіг 59114 км. Разом з тим, судовим розглядом беззаперечно встановлено, що під час винесення постанови державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Львові ЗМУМЮ (м.Львів) від 30.09.2021 про опис та арешт автомобіля марки "Nissan Juke", власником цього автомобіля була позивачка у справі [PERSON] , а тому її вимоги про зняття арешту з автомобіля є обґрунтованими, наявність такого арешту порушує її права як власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] в законний спосіб набула право власності на спіргий автомобіль, а саме згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 4644 від 10.08.2021, на момент укладення договору купівлі-продажу та перереєстрації транспортного засобу на неї як нового власника, автомобіль у арешті не перебував. Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, оскільки наявність арешту на належне позивачу на праві приватної власності майно, порушує права позивача [PERSON] , то суд вважає позовні вимоги підставні та такі, що підлягають до задоволення. Суд задовольняючи позов вважає, що вірно застосованим способом захисту прав позивача, у даних правовідносинах, є саме зняття арешту з майна, яке належить їй на праві приватної власності, а не зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт оскільки [PERSON] не є учасником виконавчого провадження та не має прав для звернення до суду з такою вимогою. Причому, на переконання суду, у даному випадку не має місця вихід за межі позовних вимог, оскільки сама зміна формулювання вжитого позивачкою способу захисту не змінює мети, з якою позивачка зверталась до суду та загалом відповідає суті порушеного права, за захистом якого позивач звернулась до суду. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів судовий збір на користь позивача у розмірі 992,40 грн., тобто по 496,20 грн. з кожного.

Outcome: approved