Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Адвокат Богославський А.С., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 22 грудня 2021 року, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 серпня 2019 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №412; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16 серпня 2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який фактично мешкає з батьком [PERSON] . Шлюбно-сімейне життя між подружжям не склалось, оскільки зі сплином часу між ними зникли почуття, взаємоповага, взаєморозуміння, почали виникати сварки. Із травня 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Таким чином, шлюб між сторонами розпався остаточно та наразі носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача, яка в майбутньому планує одружитися, в той час як наявна реєстрація шлюбу з [PERSON] може перешкоджати цьому. Спір про визначення місця проживання дитини, майновий спір між сторонами відсутній. Ухвалою суду від 22 квітня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.14). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Аналогічна заява подана представником позивача через канцелярію суду 11 травня 2022 року. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Як слідує з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року у справі №214/1260/20, яке набрало законної сили 28 січня 2021 року (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень), з 28 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому у відділі РАГС Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №144. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2010 року у справі №2-2420/10 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2005 року (а.с.5). 16 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] повторно було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №412. Після укладення шлюбу подружжя дошлюбні прізвища не змінювало (а.с.7). Як вказувала позивач, що також встановлено при розгляді цивільної справи №214/1260/20 та зазначено у рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року, неповнолітній [PERSON] проживає без реєстрації з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спір про визначення місця проживання дитини наразі між сторонами відсутній та був предметом спору у рамках цивільної справи №214/1260/20, який рішенням суду від 16 грудня 2020 року вирішено. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з травня 2020 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, байдужістю один до одного. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на його користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved