Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

19.04.2022 [PERSON] звернулась до суду із цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, у вигляді земельної ділянки, розміром 2.07 га, яка розташована на території Байбузівської сільської ради. Позивачка [PERSON] зазначила, що вона є спадкоємцем після смерті свого батька за законом. Крім неї спадкоємцями також є її брат - [PERSON] та її сестра - [PERSON] 29.03.2022 позивачка звернулась до державного нотаріуса Любашівського районного нотаріального округу Одеської області, з приводу прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що нею був пропущений строк встановлений законом для прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] в позові зазначила, що вона мала намір вступити в спадщину в строк визначений законодавством, однак через поганий стан здоров`я не змогла це зробити вчасно. Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 29.04.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 31.05.2022. В подальшому підготовче судове засідання було відкладене на 14.06.2022. 18.05.2022, у межах строку, встановленого судом, відповідачкою [PERSON] засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що свого часу її батьком [PERSON] було складено заповіт, в якому він розпорядився заповісти їй все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області 12.02.2016. Крім того, відповідачка зазначила, що ні [PERSON] ні [PERSON] не є особами, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. У зав`язку з наявністю заповіту, який складений на її користь відповідачка вважає, що лише вона має право на оформлення спадкового майна. Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 25.05.2022. Правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористався. 02.06.2022 представником позивачки адвокатом Жмурко С.Л. засобами поштового зв`язку подано до суду відповідь на відзив у якому вона просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що померлий [PERSON] дійсно 12.02.2016 склав заповіт, яким все своє майно заповів її сестрі [PERSON] . Однак 14.03.2016 покійний [PERSON] скасував вищезазначений заповіт. Отже, спадкове майно, на думку представника позивачки, не може належати [PERSON] . Крім того, представник позивачки, адвокат Жмурко С.Л. звернула увагу на поганий стан здоров`я позивачки, що підтверджується відповідними документами. Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 03.06.2022. 19.06.2022, ухвалою Савранського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.07.2022. В подальшому підготовче судове засідання було призначене на 16.08.2022. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Жмурко С.Л. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте 31.05.2022 подав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте 06.06.2022 та 04.07.2022 подала заяву в якій позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, [PERSON] просила справу розглянути без її участі. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.09.2016, яке видане Савранським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2022, яке видане Савранським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 9). Родинний зв`язок позивачки [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , та [PERSON] , померлою [INFO] , яка приходиться померлим донькою, підтверджений копіями Свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.10-11). Позивачкою не оспорюється її обізнаність про день смерті батька. З довідки Савранської селищної ради № 367/2 від 11.04.2022 вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (батько) (з 10.04.1998 по 28.09.2016), [PERSON] (мати) (з 10.04.1998 по 07.10.2021) та [PERSON] (брат) (з 24.07.2020 по теперішній час) (а.с.12). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, у вигляді земельної ділянки, розміром 2.07 га, яка розташована на території Байбузівської сільської ради, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23271959 від 20.06.2014 (а.с.13). Право власності [PERSON] також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 23272510 від 20.06.2014 (а.с.14). 29.03.2022 позивачка звернулась до державного нотаріуса Любашівського районного нотаріального округу Одеської області, з приводу прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що нею був пропущений строк встановлений законом для прийняття спадщини що підтверджується листом Державного нотаріуса Державної нотаріальної контори Котюжинської Л.Д. від 29.03.2022 № 243/02-14 (а.с.15). В обґрунтування позовних вимог, що [PERSON] мала намір вступити в спадщину в строк визначений законодавством, однак не змогла це зробити вчасно через поганий стан здоров`я, також послалась на наявні в матеріалах справи медичні документи, а саме на: -виписку з історії хвороби, яка видана Балтською центральної районною лікарнею; -виписку № 28005 з медичної картки хворої [PERSON] , яка видана КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» в грудні 2016; -виписку з історії хвороби №337/137, яка видана Балтською центральної районною лікарнею; -виписку з історії хвороби №1529, яка видана Балтською центральної районною лікарнею; -виписний епікриз №127 Клінічного санаторію «Аркадія» Державної прикордонної служби; -висновок ВКК, що виданий Балтської центральною районною лікарнею 04.04.2017; -виписку з протоколу № 312/12 від 20.02.2017; -висновок Діагностичного центру «Юж-Укрмедтех» від 18.11.2016; -висновок Кабінету магнітно-резонансної томографії Одеської обласної клінічної лікарні від 30.11.2016. З листа Державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. від 20.05.2022 № 329/02-14 щодо спадкової справи [PERSON] вбачається, що спадкова справа №19/2017 [PERSON] , померлого [INFO] заведена 30.03.2017 за заявою дочки спадкодавця [PERSON] , мешканки [ADDRESS] . Відповідно до інформації зі Спадкового реєстру, спадкодавцем було складено заповіт 12.02.2016 за реєстровим номером 05 та посвідчений Байбузівською сільською радою Подільського (Савранського) району, але на огляд не надано та до спадкової справи не долучено. Відповідно до довідки №131 від 03.03.2017 Байбузівської сільської ради, разом зі спадкодавцем, станом на день його смерті, була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] , яка згідно статті 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку в спадщині. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Аналіз положень частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21) вказано, що "вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо". Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] послалась на поганий стан здоров`я як на поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини. Так, аналізуючи надані суду медичні документи, суд констатує що ці докази є недостатніми, оскільки охоплюють неповний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Так, відповідно до наданих медичних документів, обставини перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні мали місце у період з 14.11.2016 по 29.11.2016, з 29.11.2016 по 12.12.2016 року, з 20.01.2017 по 30.01.2017, з 21.03.2017 по 04.04.2017 та у відділі медичної реабілітації з 05.04.2017 по 28.04.2017, а отже суд констатує, що вказані періоди стаціонарного лікування не охоплюють весь шестимісячний строк, відведений на прийняття спадщини До того ж, знаходячись на лікарняному, позивачка мала можливість надіслати заяву поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20, провадження № 61-12451св21. Окрім того, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з пунктом 2.1. розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Отже, позивачка не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 751/8889/20 (провадження № 61-9241св21). Також судом встановлено, що позивачка вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини. Так, згідно глави 10 Порядку вбачається, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Пунктом 1.2 пункту 1 глави 10 Порядку передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Пунктом 2.1. пункту 2 глави 10 цього ж порядку вбачається, що Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Суд зазначає, що саме з моменту подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, нотаріус розпочинає процедуру встановлення дотримання заявником вимог Закону та наявність підстав для вступу у спадщину, та приймає відповідне рішення (у тому числі, у разі пропуску 6-місячного строку надає відповідне письмове роз`яснення). Всупереч цьому, позивачка особисто з письмовою заявою до нотаріуса не зверталась, а отже за таких обставин позивачкою не дотримана процедура вступу у спадщину. Водночас з позовної заяви вбачається, що до державного нотаріуса Любашівського районного нотаріального округу Одеської області з приводу оформлення спадщини позивачка звернулась 29.03.2021. Проте з відповіді державного нотаріуса Любашівського районного нотаріального округу Одеської області Котюжинської Л.Д. вбачається, що з усним зверненням щодо прийняття спадщини позивачка звернулась лише 29.03.2022. Отже, беручи до уваги письмову відповідь нотаріуса від 29.03.2022 № 243/02-14, якою позивачці роз`яснюються положення статей 1268-1270 ЦК України із наголошенням на визначеному законом шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця, суд констатує, що пропуск строку є значним та складає близько 5 років після закінчення шестимісячного терміну подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачкою та її представником ні під час підготовчого судового засідання, ані у судовому засіданні, ані у позовній заяві не зазначено про необхідність витребування спадкової справи. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. При цьому, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. (частина 1 статті 84 ЦПК України). Більш того, під час судового засідання позивачу неодноразово ставились питання щодо за явлення клопотання, надання інших доказів, та роз`яснено, що справа розглядатиметься на підставі тих доказів, що містяться у матеріалах справи, однак позивач вказувала про достатність усіх доказів у матеріалах справи та будь-які клопотання відсутні. Окрім цього, згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою в позовній заяві та її представником судовому засіданні, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням заперечення з боку відповідачки [PERSON] , дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням висновків суду по суті заявлених позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору за розгляд вимоги немайнового характеру у сумі 992, 4 грн, суд залишає за позивачкою [PERSON] . На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed