Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 27878 грн. 06 коп., яка складається з 8500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18410 грн. 45 коп. відсотків за користування кредитом, 967 грн. 61 коп. збитків у вигляду упущеної вигоди, а також судові витрати. Мотивував свої вимоги тим, що 28 жовтня 2020 року між ТзОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір № 3120618 про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав позику в розмірі 8500 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,95 % від суми кредиту за кожен день користування та 1,90 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до згаданого договору, відповідач зобов`язався повернути борг в повному обсязі та сплатити 2422 грн. 50 коп. відсотків у строк до 27 листопада 2020 року. 28 листопада 2020 року відповідачем сплачено 2584 грн. відсотків за користування кредитом, 28 грудня 2020 року сплачено 4845 грн. відсотків за користування кредитом. 12 лютого 2021 року відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 100 грн. 29 червня 2021 року він сплатив 869 грн. 55 коп. Вважає, що станом на 28 січня 2021 року відповідач борг у розмірі 8500 грн. та нараховані відсотки в розмірі 4845 грн. не сплатив. У зв`язку з наведеними обставинами виникла заборгованість за кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача. Повідомив, що 29 червня 2021 року на підставі укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Ум Факторинг» договору факторингу № 1 від 06 червня 2019 року, право вимоги до відповідача за договором № 3239779 від 23 листопада 2020 року відступлено на користь позивача. Крім того, зазначив, що невиконанням відповідачем своїх зобов`язань йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 967 грн. 61 коп. Розмір збитків мотивований тим, що у разі своєчасного повернення відповідачем споживчого кредиту та розміщення таких коштів на депозитному рахунку при стандартній ставці позивач міг би отримати прибуток у вказаному розмірі. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. 29 квітня 2022 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про витребування у ТзОВ «Фінансова компанія Вей Фор Пей» доказів. Ухвалою судді від 18 травня 2022 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 18 травня 2022 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, у третьої особи ТзОВ «Фінансова компанія Вей Фор Пей» витребувано належним чином засвідчену копію платіжного доручення про зарахування на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на суму 8500 грн. за номером транзакції в системі WayForPay creditplus-11726849, інформацію про зарахування на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за номером транзакції WayForPay creditplus-11726849 про повний номер карти № [NUMBER] та банк емітента карти (який випустив карту) № [NUMBER] . Ухвала від 18 травня 2022 року не була виконана ТзОВ «Фінансова компанія Вей Фор Пей». 30 червня 2022 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 11 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] відмовлено. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Треті особи ТзОВ «Авентус Україна», ТзОВ «Фінансова компанія Вей Фор Пей», будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом, письмові пояснення по справі не подали. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що до позовної заяви додано копію договору № 3120618 про надання споживчого кредиту від 28 жовтня 2020 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , згідно якого останній отримав кредит в розмірі 8500 грн. строком на 30 днів і зобов`язався її повернути до та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,95 % за день від суми кредиту, а також 1,90 % за день від суми кредиту у випадку прострочення повернення суми позики. Крім того, відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 3120618 віл 28 жовтня 2020 року стверджується, що [PERSON] зобов`язався повернути суму кредиту в розмірі 8500 грн. та 2422 грн. 50 коп. нарахованих відсотків до 27 листопада 2020 року. Вказані договір та графік платежів підписані директором товариства [PERSON] та [PERSON] , за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора М142893 від 28 жовтня 2020 року Термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором» визначено у п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач, є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов до висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль , або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. У позовній заяві позивач зазначив, що 29 червня 2021 року на підставі укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Ум Факторинг» договору факторингу № 1 від 06 червня 2019 року, право вимоги до відповідача за договором № 3239779 від 23 листопада 2020 року відступлено на користь позивача. При цьому, договір факторингу № 1 від 06 червня 2019 року позивачем суду не надано. Водночас, як вбачається з договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року, ТзОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТзОВ «Ум Факторинг» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. У доданій до позовній заяві формі реєстру прав вимоги, яка підписана уповноваженими особами ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Ум Факторинг», відсутня будь-яка інформація про боржників, кредитні договори та заборгованості, право вимоги за якими передається клієнтом фактору. Вказана форма реєстру прав вимоги виконана на виконання договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року, однак вона не містить дати її підписання. Крім того, позивачем додано до позовної заяви витяг від 21 квітня 2022 року з реєстру прав вимоги № 13 від 29 червня 2021 року. При цьому, сам реєстр прав вимоги № 13 датований 29 червня 2020 року, згідно якої ТзОВ «Авентус Україна» передало на користь ТзОВ «Ум Факторинг» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 28 жовтня 2020 року. Таким чином, судом встановлено, що вказаний реєстр прав вимоги № 13 від 29 червня 2020 року виготовлений до виникнення у [PERSON] будь-яких правовідносин з ТзОВ «Авентус Україна», зокрема кредитних правовідносин на підставі договору від 28 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п. 12\~Наказу Міністерства юстиції від 18 червня 2015 № 1000/5 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства. Слід також зазначити, що вказаний витяг не підписаний сторонами, будь-які докази на підтвердження його підписання за допомогою електронного підпису відсутні, а також у такому відсутні вказівки про те, що оригінал такого було підписано представниками товариств. Крім того, вказаний витяг не містить вказівки на те, що він є додатком саме до договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року. Вказані обставини свідчать про недоведеність належними та допустимими доказами передання ТзОВ «Авентус Україна» на користь ТзОВ «Ум Факторинг» прав вимоги до відповідача за відповідним кредитним договором. Натомість долучений акт повернення прав вимоги може свідчити про відсутність уступки права вимоги до позивача за договором факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року. Таким чином, судом встановлено, що ТзОВ «Ум Факторинг» не має права вимоги до [PERSON] за договором № 3120618 про надання споживчого кредиту від 28 жовтня 2020 року, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та збитків відсутні. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed