Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» - Климко А.Д. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року включно в розмірі 14 046,65 грн, з яких: основний борг - 12 497,70 грн; 3% річних від простроченої суми - 336,71 грн; інфляційні втрати - 1 182,24 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідно до рішення правління АТ КХ «Київміськбуд»№199 від 05 жовтня 2005 року та АВІЗО №293 від 27 квітня 2006 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова». [PERSON] є власником квартири №140 у вищезазначеному багатоквартирного будинку на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2006 року. Представник позивача зазначає, що утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У будинку, зокрема і квартирі №140 , позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, чим спричиняє позивачу збитки. За період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року у відповідача утворилась заборгованість перед ТОВ «Новобудова» у розмірі 12 497,70 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 182,24 грн та 3% річних у розмірі 336,71 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1, а.с. 25-26). 28 квітня 2022 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.27). Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 15 червня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 29). Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 29 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що до 01 березня 2020 року позивачем за адресою: [ADDRESS] , відповідно до індивідуального договору №140-14Б укладеного між сторонами, надавались послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за які відповідач вчасно розраховувався. У квітні 2020 році відповідач отримав від ТОВ «Новобудова» рахунок за березень 2020 року на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком, в якому були відсутні будь-які пояснення щодо правових підстав запровадження послуги з управління, тоді як абзацом 12 пункту 8 Договору №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком прямо передбачений обов`язок позивача протягом одного місяця після підписання договору видати під розписку або надіслати рекомендованим листом кожному співвласникові завірену підписом управителя і печаткою (за наявності) копію цього договору, що ТОВ «Новобудова» не виконало. Відповідач зазначає, що не отримавши офіційних пояснень від позивача у квітні 2020 року, він був вимушений призупинити розрахунки з ТОВ «Новобудова» до з`ясування підстав, з яких йому був надісланий розрахунок на послугу з управління. [PERSON] вважає, що не мав іншого вибору ніж продовжувати не оплачувати рахунки від ТОВ «Новобудова» на час досудового врегулювання спору, оскільки не визнавав і не визнає дійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та задля того, щоб факт оплати будь-якої суми не міг бути сприйнятий як його згода з умовами договору. Також відповідач звертає увагу суду на те, що на його думку, договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком підписаний від імені співвласників, особами які не мали повноважень на підписання договору. Крім того, співвласниками будинку було виявлено підроблення їхніх підписів в документах, які стали підставою для укладання договору. Відповідач зазначає, що на загальних зборах співвласників 09 грудня 2019 року не розглядалось питання про визначення переліку та розміру витрат на управління будинком, а питання про затвердження умов договору не містить істотної умови щодо ціни послуги з управління багатоквартирним будинком, складовою якої є винагорода управителю, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність волевиявлення співвласників щодо укладення договору з ТОВ «Новобудова» на умовах, на яких він підписний уповноваженими особами співвласників, що є другою підставою для визнання такого договору недійним. Так, відповідач зазначає, що не заповнював і не підписував список та листок письмового опитування, підшитий у додатку до протоколу 09 грудня 2019 року, а також не доручав нікому підписувати їх від його імені. На думку відповідача, співвласники жодним чином не були повідомлені про рішення зборів 09 червня 2019 року та 09 грудня 2019 року, чим порушено ч. 10 ст. 10 Закону України ««Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а відсутність визначеного ч.6 ст. 10 Закону України ««Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» волевиявлення співвласників щодо затвердження умов договору є першою підставою для визнання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком недійсним, зокрема відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України. Вказана позивачем інформація щодо визначення управителем будинку ТОВ «Новобудова» на підставі рішення зборів співвласників від 09 грудня 2019 року, на думку відповідача, не відповідає дійсності, оскільки питання визначення управителя будинку не входило до порядку денного зборів 09 грудня 2019 року, а результати голосування співвласників з цього питання не містяться у протоколі 09 грудня 2019 року. Відповідач вважає, що наявність та розмір заборгованості перед позивачем, яка є предметом доказування, безпосередньо пов`язана з дійсністю протоколів і дійсністю договору, укладеного на їх підставі. На думку відповідача, чинним законодавством України не передбачений інший спосіб визначення ціни і вартості послуг з управління багатоквартирним будинком аніж за рішенням зборів співвласників, що позбавляє права позивача проводити будь-які нарахування за послуги з управління (включно з винагородою управителю) і відповідно, розрахунок заборгованості за їх надання, у разі відсутності та/або недійсності таких рішень співвласниками. Посилаючись на ч.1 ст. 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідач вважає, що не несе відповідальності за зобов`язаннями (договором), що виникли внаслідок дій окремих співвласників та позивача, вчинених з перевищенням наданих їм повноважень. (т. 1, а.с. 30-35) Також, 29 червня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсними протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, в якій відповідач просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом (т.2, а.с. 162-180). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсними протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, разом з долученими матеріалами повернуто заявнику (т.2, а.с. 184-185). 15 липня 2022 року представник позивача ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. направила відповідь на відзив, у якій просила задовольнити позов у повному обсязі та зазначила, що у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] , позивачем протягом спірного періоду, починаючи з 01 березня 2020 року по сьогоднішній день надаються послуги з управління багатоквартирним будинком та вивезенням твердих побутових відходів. Представник позивача зазначає, що запропонований ТОВ «Новобудова» на зборах співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідає змістом типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05 вересня 2018 року та містить всі істотні умови, передбачені ЦК України. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] від 09 червня 2016 року та від 09 грудня 2019 року, оформлених протоколами зборів співвласників від 24 червня 2016 року, та від 25 грудня 2019 року, ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку, затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, обрано уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, та уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги. 28 лютого 2020 року між позивачем та уповноваженим зборами співвласників будинку особами, підписаний договір №14-Б про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Представник позивача зазначає, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в силу прямої вказівки норм ч. 11 ст.10, ч.5 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», та ч. 1 ст.15 Закону №2189-VIII є обов`язковим для виконання усіма співвласниками (як фізичними, так і юридичними особами), тобто житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, незалежно від наявності підпису кожного із співвласників на такому договорі. Також зазначає, що жодних даних про реалізацію співвласниками свого права про відкликання управителя, затвердження та зміни умов договору з управителем в матеріалах справи немає, також в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким би визнавались недійсними прийняті співвласниками будинку на зборах рішення від 09 червня 2016 року та від 09 грудня 2019 року, оформлені протоколами зборів співвласників від 24 червня 2016 року та від 25 грудня 2019 року, згідно з якими ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, обрано уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, та уповноважено товариство на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги. Представник позивача вважає, що позивач у будинку виконує обов`язковий перелік робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, в тому числі здійснює технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових комунікаційних мереж, натомість, відповідачем не надано фактичних даних того, що в спірний період послуги зі сторони позивача у вказаному періоді не надавались, або надавались не в повному обсязі чи неналежної якості. На думку представника позивача, оскільки жодних претензій щодо якості надання або ненадання позивачем послуг протягом спірного періоду в розумінні ст.27-28 Закону №2189-VIII від відповідача по справ не надходило, відтак відсутні підстави для зменшення або звільнення від оплати за надані житлово-комунальні послуги по спірній квартирі. Крім того, зазначено, що відзив на позовну заяву позивачем отримано 30 червня 2022 року, однак в наданий судом п`ятиденний термін через введений на території України воєнний стан позивач не встиг підготувати відповідь на відзив, у зв`язку з чим просить поновити строк для подання відповіді на відзив (т.2, а.с. 189-193). Відповідно до частин 3, 4 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2022 року про відкриття провадження у справі встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частин третьої - п`ятої ст. 178 ЦПК України, в якій позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені представником позивача доводи, врахувавши рекомендації Ради суддів України, суд приходить до висновку, що строк на подання відповіді на відзив має бути продовженим. 01 серпня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення, в яких просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що на думку відповідача, у відповіді на відзив не викладено жодних пояснень, міркувань або аргументів по суті щодо наведених відповідачем у відзиві фактів грубих порушень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» при організації зборів співвласників 09 червня 2016 року і 09 грудня 2019 року, проведенні письмового опитування щодо питань порядку денного зборів і заповнення листків письмового опитування, підрахунку результатів голосування та їх оприлюднення. Відповідач зазначив, що позивач не коментує по суті посилання відповідача на факти фальшування дат заповнення листків письмового опитування співвласників та дати оформлення протоколу зборів від 09 грудня 2019 року, фальсифікації волевиявлення співвласників у листках письмового опитування, що мало своїм наслідком фіксацію у протоколі рішень, які не були прийняті на зборах від 09 грудня 2019 року, перевищення повноважень особами, які підписали з позивачем від імені всіх співвласників договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Також відповідач зазначив, що співвласники заявили у зверненні до позивача про невизнання договору дійсним та вимагали повернутися до виконання індивідуальних договорів з позивачем про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак позивач фактично проігнорував вимоги співвласників, чим на думку відповідача, підтвердив недобросовісність своїх дій та створив перешкоди для позасудового відновлення порушених прав співвласників. Позивач вважає, що посилання позивача на обов`язковість виконання договору усіма співвласниками як презумпція дійсності договору є правомочним лише у разі, якщо при укладені такого договору не були порушені інші вимоги законів України. Позивач зазначає, що 11 лютого 2021 року зборами жодного рішення прийнято не було, оскільки співвласники не підтримують умови договору, на які не було їх волевиявлення на зборах 09 грудня 2019 року. Водночас, факт неприйняття рішення з приводу укладання додаткової угоди №1 до договору не припинило надання позивачем послуги з управління. Вважає, що посилання позивача на те, що співвласники не реалізували свої права по відкликанню управителя або зміні договору не можуть сприйматися, оскільки на момент проведення зборів співвласників від 07 лютого 2021 року договір за формальними ознаками та відповідно до чинного законодавства був формально автоматично пролонгований, оскільки уповноважені особи співвласників, які були в подальшому позбавлені повноважень зборами співвласників від 07 лютого 2021 року, не повідомили позивача письмово за один місяць до закінчення однорічного строку дії договору про відмову від нього. Відповідач наголошує, що позивач не надав доказів на підтвердження надання ним послуги з вивезення твердих побутових відходів, в матеріалах справи немає ані копії кошторису витрат позивача, ані копій договорів на надання комунальних послуг стосовно спільного майна будинку, зокрема утримання ліфтів, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна будинку тощо (т.2 а.с. 202-207). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» від 05 жовтня 2005 року №199 житловий будинок [ADDRESS] передано на баланс, обслуговування і експлуатацію без права відчуження ТОВ «Новобудова» (т.1 а.с.7), що також підтверджується авізо №293 від 27 квітня 2006 року про передачу на баланс для зарахування в основні фонди (т.1 а.с.8). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,40 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 16 лютого 2006 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (т.1 а.с.9). Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року за місцезнаходженням [ADDRESS] , оформленим протоколом від 24 червня 2016 року вирішено, серед іншого, що управителем багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] визначено ТОВ «Новобудова» та уповноважено його подати на зберігання протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку; обрано уповноважених осіб (т.1 а.с.47-68). Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням [ADDRESS] , оформленим протоколом від 25 грудня 2019 року вирішено: затвердити умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] ; уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги (т.1 а.с.218-221). Отже, рішеннями зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленими протоколами від 24 червня 2016 року та від 25 грудня 2019 року, якими управителем будинку визначено ТОВ «Новобудова», затверджено умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснення розрахунків зі співвласниками за спожиті послуги, що спростовує твердження відповідача [PERSON] щодо недійсності договору та безпідставність надання послуг позивачем. 28 лютого 2020 року між позивачем ТОВ «Новобудова», в особі генерального директора Гончаренка Анатолія Івановича, що діє на підставі Статуту, та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] в особі [PERSON] (н/п №2), [PERSON] (кв. [NUMBER] ), [PERSON] (кв. [NUMBER] ) [PERSON] ( [NUMBER] ), [PERSON] (кв. [NUMBER] ), що діють на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року, та Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, укладено договір №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с.10-15). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. За змістом ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що відбулись 07 лютого 2021 року, оформленим протоколом від 10 лютого 2021 року, серед іншого, припинено повноваження уповноважених осіб співвласників [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), обраних загальними зборами співвласників від 09 червня 2016 року (т.2 а.с. 82-149). Суд відхиляє твердження відповідача щодо перевищення повноважень особами, які підписали договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки повноваження уповноважених осіб співвласників, що діяли на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2018 року, та Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, під час підписання договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року, припинені лише рішенням загальних зборів, що відбулись 07 лютого 2021 року. Відповідно до п.1 договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п.3 договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року). Згідно змісту п. 10 договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року ціна послуги з управління становить: 7,54 грн (в том числі ПДВ) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та виключає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,46 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За змістом ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. За визначеннями, які вживаються в цьому Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та містяться в ст. 1 Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Згідно положень ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 21) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. (ч.2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», д о житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 802/2021/16-а (провадження № К/9901/34858/18) міститься такий висновок: формування тарифів і їх затвердження це різні за своїм змістом поняття, при чому формування тарифів другої групи житлово-комунальних послуг здійснюється виключно відповідним підприємством, що надає послуги, а встановлення тарифів на такі послуги здійснюється органом місцевого самоврядування в межах його компетенції та у спосіб, визначений законом. Так, відповідно до договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року ціна послуги становить 7,54 грн (в том числі ПДВ) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Що стосується доводів відповідача щодо несплати рахунків ТОВ «Новобудова» у зв`язку з невиконанням позивачем абз.12 п.8 договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року слід зазначити наступне. За договором №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року управитель зобов`язаний, серед іншого, протягом одного місяця після підписання цього договору (змін, доповнень до нього) видати під розписку або надіслати рекомендованим листом кожному співвласникові завірені підписом управителя і печаткою (за наявності) копію цього договору (змін, доповнень до нього). Стороною позивача не спростовані ці доводи, однак не надсилання копії договору співвласнику не може бути підставою для звільнення співвласника багатоквартирного будинку від оплати наданих та фактично отриманих послуг. Слід також зазначити, що посилання відповідача на не долучення позивачем доказів на підтвердження надання ним послуги з вивезення твердих побутових відходів не спростовує факт надання таких послуги, враховуючи майже щомісячну сплату відповідачем такої послуги та, згідно розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, відсутність боргу за вивезення твердих побутових відходів станом на 01 січня 2022 року. Згідно розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року за [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] , наявна заборгованість в розмірі 12 497,70 грн (т.1 а.с.17). Разом з тим, [PERSON] не спростував розмір заборгованості та не надав контр-розрахунку. Також відповідач не надав суду доказів щодо неналежного надання послуг позивачем, а також відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. Отже відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати за житлово-комунальні послуги, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не здійснює платежі за житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків 3% річних за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року та інфляційних втрат за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року, ТОВ «Новобудова» нарахувало 3% річних в розмірі 366,71 грн та інфляційні втрати - 1182,24 грн (т. 1 а.с.18, 19). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Разом з тим, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Соvid-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат, отже їх нарахування з 17 березня 2020 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми чинного законодавства. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 17 березня 2020 року по 01 січня 2022 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону, не підлягають задоволенню. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Виходячи з наведеного, за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року включно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 5,29 грн (100,8/100 * 661,20 грн - 661,20 грн) та 3% річних в розмірі 0,87 грн. (661,20 грн * 3 * 16/365/100) Що стосується інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, то Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, на підставі доказів, поданих учасниками справи, беручи до уваги принцип змагальності сторін, виходячи із встановлених судом фактів і відповідних їм правовідносин, належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку в їх сукупності, враховуючи наявність заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами з боку відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 481,00 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом - в мінімальному розмірі, визначеному на дату звернення до суду з даним позовом.

Outcome: partial