Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповіда [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним 26 січня 2015 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб. Від шлюбу між Позивачем та Відповідачем є донька, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2015 року. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання судового рішення позивачкою було отримано виконавчий лист від 29.08.2016 року та пред`явлений до виконання. Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно розрахунку виконаним державнимм виконавцем Савенковою О. станом на 01.08.2021 рік заборгованість [PERSON] за період з січня 2015року до липня 2021 року становить 238 551,75 гривень. Посилаючись на викладені обставини справи позивачем заявлені наступні вимоги: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів за період з січня 2015 року по липень 2021 року в розмірі 238 551,75 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по липень 2021 року в розмірі 238 551,75 гривень. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено її підготовчий розгляд. 01.12.2021 року [PERSON] надав Заперечення на позовну заяву та просить суд звернути увагу на наступне. Відповідач та Позивач перебували у зареєстрованому шлюбу з 05.05.2006 року по 26.01.2015 рік. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2015 року. У задоволені вимоги про стягнення аліментів у іншому розмірі-відмовити. [PERSON] у позовній заяві про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів від 11 жовтня 2021 року було надано копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.08.2021 року по ВП №54166895 [PERSON] станом на 01 серпня 2021 року. Даний розрахунок не відповідає дійсності і не може використовуватись, як належний доказ по справі з наступних причин: У вищезазначеному розрахунку вказана заборгованість за весь січень місяць 2015 року, хоча рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року була вказана дата початку сплати аліментів 28.01.2015 року. Тобто [PERSON] повинен був сплатити аліменти не за весь січень 2015 р(31 день), а всього за 4 дні. З 03.01.2013 по 04.12.2015 рік включно відповідач знаходився у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] , що підтверджується копією наказу №09 від 03 січня 2016 року.(а.с.28). Упродовж усього 2016 року відповідач перебував як безробітний у Деснянському районному центрі зайнятості та проходив навчання з підвищення кваліфікації у Національному педагогічному університеті ім.. М.П.Драгоманова, що підтверджується копією свідоцтва про підвищення кваліфікації 12СС 02125295/0060087-16 та копією довідки про доходи вих.№2621-6033/21(а.с.31-32). З 08 січня 2019 року по теперішній час працює журналістом в періодичному виданні «Ліга інформ», що підтверджується копією цивільно-правового договору №0156. Тобто розрахунок розміру аліментів за цей період часу треба вести виходячи з розміру його доходів та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. (а.с.33-34) Також, відповідач зазначає, що приймає активну участь по догляду за дитиною. Неодноразово займається оздоровленням доньки [PERSON] , що підтверджується копіями санітарно-куротних книжок, копією довідки № 415 від 09.06.2016 року виданої Борівською лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини КЗОЗ «Заріченський районний центр ПМСД» та копією запису у медичній картці [PERSON] від 17.06.2015 року. (а.с.66-71) Відповідач у своєму заперечені зазначає про те, що їх спільна донька з позивачем з травня по грудень 2015 року проживала окремо від своєї матері в м. Рівне. Відповідач має літнього батька, [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. [PERSON] зазначає і той факт, що саме він подав позов 19 грудня 2014 року до Святошинського районного суду м. Києва про стягнення аліментів зі [PERSON] ., так як позивачка відмовлялася надавати кошти на утримання спільної дитини, хоча в той час працювала, відповідач знаходився в декретній відпустці по догляду за дитиною. Разом з тим зазначає, що їх спільна з позивачем донька ходить до київського приватного навчального закладу «Лінгвістична Гімназія» з щомісячною оплатою послуг близько 7000 гривень на місяць, тобто близько 84000 гривень на рік. Також, декілька разів на рік [PERSON] разом з донькою відпочивають за кордоном. Виходячи з висновку, всі ці факти вказують на те, що позивач не має проблем з фінансуванням. З огляду на вищезазначене, відповідач просить суд використовувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданий ним, в якості належного доказу; звільнити його від сплати аліментів та утримання [PERSON] з травня по грудень включно 2015 року (вісім місяців), за серпень 2016-2020 років (п`ять місяців), липень 2018,2021 років, березень 2018 року та за жовтень 2021 року; враховуючи матеріальний та сімейний стан, звільнити його від сплати неустойки або зменшити розмір неустойки та розстрочити сплату заборгованості з метою можливості реального виконання зобов`язання; розблокувати банківські картки [PERSON] для подальшої сплати аліментів. 02.12.2021 року відповідачем була подана зустрічна позовна заява, обґрунтована вимогами у запереченні на позовну заяву від 01.12.2021 року та доповнена в частині стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку з травня по грудень включно 2015 року (вісім місяців), за серпень 2016-2020 років ( п`ять місяців), липень 2018,2021 років, березень 2018 року, а також призначення [PERSON] розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500,00 гривень на місяць. 01.02.2022 року від представника позивача, відповідача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання у їх відсутність. 01.02.2022 року Відповідач, користуючись своїм правом надав данні Заперечення на позовну заяву та просить суд звернути увагу на наступне. [PERSON] , звернувся до старшого державного виконавця Савенкової Олесі Володимирівни з вимогою зробити достовірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно Виконавчого листа № 759/21829/14-ц виданого 29.08.2016 року. При виконанні державним виконавцем Савенковою О.В. нового розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за 2015 рік, розрахунок виходив з розміру середньої заробітної плати працівників для м. Києва та складає станом на 01.02.2022 рік 189427,25 гривень. Однак відповідач зазначає, що у весь 2015 рік перебував у відпустці по догляду за дитиною та доходу не мав. На це є підтвердження Наказу № 09 про надання відпустки від 03.01.2013 року, Довідки про доходи №1 від 11.01.2016 року, Наказу № 356/к про звільнення від 08.12.2015 року та довідкою з Пенсійного фонду України. На зауваження по даному факту, Старшим державним виконавцем Савенковою О.В. було надано пояснення, що вона не може врахувати відпустку по догляду за дитиною, як і той факт що доходу у відповідача не було. Тому розрахунок здійснювався відповідно до того, що відповідач увесь 2015 рік працював та мав дохід 71997гривень. Відповідач вважає даний факт таким, що не відповідає дійсності і розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за 2015 рік потрібно робити виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідач просить звернути увагу на той факт, що [PERSON] у своїй позовній заяві від 11.10.2021 року про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2021 року. Даний розрахунок дійсний один місяць, тобто на момент подачі позовної заяви цей розрахунок був вже недійсним. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками доньки, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2015 року. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання судового рішення позивачкою було отримано виконавчий лист від 29.08.2016 року та пред`явлений до виконання. Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. З перерахунку заборгованості, складеного 01.08.2021 року державним виконавцем Деснянського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Савенкової О. встановлено, що за період з січня 2015 року до липня 2021 року, становить 238551,75 гривень. В той же час згідно розрахунку від 01.02.2022 року заборгованість зі сплати аліментів з січня 2015 року по січень 2022 року становить 189427,42 гривень. Позивач мотивує вимоги тим, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем рішення суду, вона на підставі ст. 196 СК України має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів, за кожен день прострочення. За положенням частини 1 статті 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1.ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статею 71 Закону України « Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду та вказано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем, спори щодо розміру розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку встановленому законом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. При цьому, передбачена ст.196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Х = (A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Х - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент подання позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед поданням позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носять періодичний характер і повинні виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення аліментів на підставі ч.1ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установлює строк до якого еожен із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених алементів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня звернення до суду з позовом про стягнення пені, підсумовує розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначає її загальну суму. Відповідно до положення ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З розрахунку державного виконавця від 01.02.2022 встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з січні 2015 по січень 2022 та становить 189427,25 гривень. Від позивача зауважень щодо визначення розміру заборгованості та правильності її нарахування не надійшло, а тому суд дійшов висновку про необхідність прийняти до уваги саме цей розрахунок державного виконавця від 01.02.2022 при вирішенні позовних вимог, оскільки його здійснено з урахуванням наданих доказів про сплату аліментів в період з січня 2015 року по січень 2022 року. А тому, виходячи з вищевказаної формули, а також наданого розрахунку заборгованості (пеня) за прострочення сплати аліментів зстановить 63460,32гривень, Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, підлягають задоволенню частково а саме в розмірі 63460,32грн. Також, враховуючи вищезазначені вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 22 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Оскільки позивачем (за зустрічним позовом) [PERSON] не надано достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог - суд позовні вимоги залишає без задоволення. Крім того, з відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2528,62грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial