Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

13.07.2022 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що вони з відповідачем мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року у справі № 484/3493/15-ц з відповідача на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року і до повноліття дитини. Визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, тому вона змушена утримувати дитину самостійно, що призвело до вкрай скрутного її становища. Чинним законодавством встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Законом України «Про держаний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідач не сплачує встановлений мінімальний розмір аліментів. Вона не взмозі самостійно утримувати дитину та забезпечувати її належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач є здоровою, працездатною особою, може працювати, не має інших утриманців, тому має можливість сплачувати аліменти. За таких обставин, враховуючи відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 600 грн., на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка телефоном повідомила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач телефоном повідомив, що згоден на зміну способу стягнення аліментів у спосіб та розмірі, заявленому позивачкою. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.2011 року. Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2016 року у справі №484/3490/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Відповідач на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року у справі № 484/3493/15-ц має обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року та до її повноліття. Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх стягнення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Отже, способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів шляхом зміни способу їх присудження, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, який зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд вважає, що раніше визначений рішенням суду розмір аліментів занадто малий. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2018-2022 роках, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку тощо. Розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці, і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що з урахуванням положень ст. 182 СК України мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідач є здоровою, працездатною особою, тобто може мати дохід, не має на утриманні інших осіб. Ним не надано заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці. Навпаки, він телефоном повідомив, що згоден з позовними вимогами позивачки. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільну доньку є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Враховуючи наведене, необхідно змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми в розмірі 600 грн., на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин позов підлягає задоволенню, а виконавчий лист, виданий за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 600 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved