Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної державної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просила визнати за позивачем право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира, нерухоме майно). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.1970 дідусю позивача, [PERSON] Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано ордер № В 9092 на право зайняття житлового приміщення: квартири [ADDRESS] . Відтак у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач з дитинства до одруження (2012 рік) проживала у спірній квартирі та після розлучення, з жовтня 2018 року знову почала проживати в ній, мала право користування спірним майном як член сім`ї наймача. [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька позивача остання продовжує проживати у спірній квартирі, користуватись нею, отримувати кореспонденцію за вказаною адресою. Водночас позивач позбавлена можливості зареєструватись у вказаній квартирі, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом на підставі ст. 61, 64, 65 ЖК України. Представник відповідача у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що відповідач як орган державної виконавчої влади приймає дійсно приймає відповідні розпорядження про зміну договорів найму за наявності відповідних правових підстав. Водночас позивач не зверталась до відповідача у порядку ст. 64, 106 ЖК України із заявою про укладення договору найму спірної квартири. Крім того, відповідач вказав, що позивачем не надано доказів проживання останньої у спірному житловому приміщенні, оскільки у відповідача відсутня інформація про проживання у вказаній квартирі мешканців. У вказаній квартирі позивач не зареєстрована, в ордері на жиле приміщення не значилась, із заявою щодо зміни договору найму на квартиру [ADDRESS] не зверталась, квартира не приватизована.Тому відповідач вважає, що останньою не доведено факту дотримання встановленого ст. 65, 156 ЖК України порядку вселення у спірну квартиру, остання не набула права користування нею, користується майном як тимчасовий мешканець і після смерті наймача підлягає виселенню із спірного приміщення. З огляду на зазначене, відповідачем права позивача не порушувались, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи у своїх поясненнях позовні вимоги не підтримав, вказав, що позов є безпідставним, а обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, останньою належними та допустимими доказами не підтверджені. 20.09.2021 ухвалою суду по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 15.11.2021 представником позивача подано заяву про виклик свідків. 15.11.2021 ухвалою суду задоволено частково заяву представника позивача про виклик свідків. 18.11.2021 від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову. 02.12.2021 від представника відповідача надійшов відзив. 25.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив. 26.01.2022 від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив. 31.01.2022 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чине заперечував проти позовних вимог, при розгляді справи покладалась на думку суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. У своїх письмових поясненнях справу просив розглядати за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. У відповідності до положень ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Правила, встановлені частиною першої цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей економіки України (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав жиле приміщення не у зв`язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів. При цьому, вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у м. Києві (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно з ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в м.Києві, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Додатку 10 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відноситься до категорії житлового господарства, включений до переліку об`єктів комунальної власності територіально громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі. Квартира [ADDRESS] на момент розгляду справи на праві власності не зареєстрована, будь-які мешканці у квартирі зареєстрованими не значаться. Відповідач - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як місцевий орган державної виконавчої влади та у відповідності до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 121 від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» приймає розпорядження про зміну договорів найму за наявності відповідних правових підстав. Судом встановлено, що 31.08.1970 [PERSON] Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано ордер № В 9092 на право зайняття житлового приміщення: квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Як вбачається з матеріалів справи, позивач, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , сина наймача квартири, а також рідною онукою дружини наймача квартири [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що бабуся позивача померла [INFO] , батько позивача помер [INFO] . Витрати на поховання несла позивач, що також підтверджується матеріалами справи. Судом також встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі, постійно користується нею та несе витрати щодо утримання зазначеного майна. Вказані обставини підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , а також наданими до матеріалів справи доказів, зокрема, копіями рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг. Представник відповідача у своєму відзиві визнав ту обставину, що позивач користується спірним майном як тимчасовий мешканець. Статтею 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). Доказів того, що позивач вселилась до спірної квартири всупереч вимог чинного законодавства або ж того, що позивач має інше місце постійного проживання матеріали справи не містять. З огляду на зазначене, враховуючи положення ст. 64, 65, 106 ЖК України, позивач має право вимагати визнання її наймачем спірної квартири та зміни умов договору найму. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що не може зареєструватись у спірній квартирі у встановленому законом порядку, що призводить до порушення її законних прав та інтересів та що послугувало підставою для звернення до суду з вказаним позовом Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що остання зверталась до відповідача у порядку ст. 64, 65, 106 ЖК України з вимогою про визнання її наймачем спірної квартири та пропозицією щодо переукладення договору найму спірного жилого приміщення. Також не надано позивачем доказів і того, що остання зверталась до відповідача з вимогою щодо реєстрації її у спірному житловому приміщенні. З огляду на зазначене, позивачем не доведено порушення прав останньої відповідачем, а відтак позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed