Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Габрук М.А. звернувся 06.06.2022 до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла рідна мати позивачки [PERSON] , яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . При житті остання заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями що знаходиться по [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що спадкоємець [PERSON] протягом 16 років спадщини не прийняв та помер [INFO] . Спадкоємців після смерті останнього не залишилось. Позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном адже постійно проживала разом з матір`ю за однією адресою без реєстрації, оскільки матір потребувала догляду, а після її смерті володіла житловим будинком, і з метою збереження будинку робила ремонт, доглядала за земельною ділянкою. Коли позивачка звернулась до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то отримала роз`яснення щодо порядку спадкування після смерті [PERSON] , що позивачці не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також у зв`язку з відсутністю на ім`я спадкодавця документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім того, нотаріус зазначає, що у вищевказаному заповіті відсутня адреса місця розташування житлового будинку, який заповідався, а тому заповідальне розпорядження викликає неоднозначне тлумачення змісту заповіту. За наведених підстав просить суд: розтлумачити заповіт складений 21.05.1994 [PERSON] ; встановити юридичний факт прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за позивачкою право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Натомість її представник адвокат Габрук М.А. надав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника. Судові витрати просив залишити за позивачкою (а.с. 55). Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання також не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання, відповідно до якого просять розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. У вирішенні справи відповідач покладається на розсуд суду (а.с. 43-44). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи та надані в ній стороною позивача докази на обгрунтування заявлених вимог, дослідивши письмові показання свідків, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 12) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 13) [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 14) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] .. У відповідності до заповіту від 21.05.1994 (а.с. 15) [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належний їй житловий будинок в с. Супрунів Літинського району Вінницької області заповідає в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . У відповідності листа Літинської державної нотаріальної контори за № 183/01-16 від 17.02.2022 (а.с. 16) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті відсутня адреса місця розташування житлового будинку, який заповідався, а тому заповідальне розпорядження викликає неоднозначне тлумачення заповіту. Також в листі зазначається про відсутність факту прийняття спадщини позивачем. Довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 69 від 09.02.2022 (а.с. 17) у [PERSON] , жительки [ADDRESS] знаходиться в користуванні земельна ділянка площею 0,40 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах [ADDRESS] , згідно земельно-кадастрової книги № 3 с. Супрунів. Довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 70 від 09.02.2022 (а.с. 18) [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала на день смерті по [ADDRESS] . Довідками вищезазначеного органу за № 71 від 09.02.2022 (а.с. 19) та № 105 від 30.05.2022 (а.с. 20) зазначається, що згідно погосдподарської книги за № 10 2021-2022 рр., об`єкт погосподраського обліку 03-0063-3, житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] . За [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , на території Пеньківського старостинського округу рахувався лише житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Літинський район Вінницька область). Рішенням виконавчого комітету Пеньківської сільської ради народних депутатів за № 29 від 22.12.1993 (а.с. 21) [PERSON] . (так у документі), жительці с. Супрунів у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,40 га, яка знаходиться в межах населеного пункту, для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі по [ADDRESS] , біля будинку 0,40 га. Технічним паспортом (а.с. 22-26) зазначена технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Відповіддю Літинської державної нотаріальної контори за № 411/01-16 від 15.07.2022 (а.с. 52) зазначається, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Відповідно до витягу із господарської книги за 1991-1995 роки (а.с. 56) зазначається, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня свої смерті проживала і була зареєстрована одна в своєму житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до письмових пояснень. (а.с. 27), засвідчених посадовою особою місцевого самоврядування, свідок [PERSON] повідомляє, що [PERSON] , 1949 року народження, на день смерті своєї матері [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , проживала разом з нею, без реєстрації, в [ADDRESS] . Здійснювала за нею догляд та похоронила за власний рахунок. Відповідно до письмових пояснень. (а.с. 28), засвідчених посадовою особою місцевого самоврядування, свідок [PERSON] повідомляє, що [PERSON] , 1949 року народження, на день смерті своєї матері [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , проживала разом з нею, без реєстрації, в [ADDRESS] . Здійснювала за нею догляд та похоронила за власний рахунок. Щодо позовної вимоги в частині тлумачення заповіту Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1233 ЦК України визначено поняття заповіту, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положенням ст. 213 ЦК України передбачено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, у даному випадку заповіту. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Судом встановлено, що на момент складання 21.05.1994 заповіту спадкодавцем [PERSON] (а.с. 15) останній було відомо про те, що їй належить житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , а тому її волевиявлення було направлене саме на будинковолодіння за вказаною адресою. До того ж в заповіті зазначено про спадкове будинковолодіння в с. Супрунів Літинського району Вінницької області. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заповіт померлої [INFO] [PERSON] розповсюджується на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] саме на них була направлена воля спадкодавця щодо розпорядження належним їй майном, і даний заповіт необхідно саме так тлумачити, щоб позивач змогла реалізувати своє право на отримання спадщини належним чином. Щодо позовної вимоги в частині прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Так, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові показання свідків, суд вважає необхідним встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, інші спадкоємці відсутні а позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 55) слід залишити за за позивачкою [PERSON] ..

Outcome: approved