Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Старосинявського районного суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини, яку вона народила перебуваючи із ним у зареєстрованому шлюбі, - сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюб з відповідачем розірвано рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 07.11.2011 року. З листопада 2010 року вона з відповідачем проживає окремо, дитина залишилась проживати з нею. Перші роки після розірвання шлюбу відповідач матеріально допомагав утримувати дитину, потім ця допомога припинилась. Потім була періодична допомога, в 2016 році купив дитині спортивний костюм до школи. Позивачка зазначає, що в 2019 році одружилася з [PERSON] , з яким проживає по даний час, він добре відноситься до дитини і між ними є взаєморозуміння. Оскільки з 2017 року відповідач до їхньої спільної дитини не приїжджав, не допомогає матеріально її утримувати, не цікавився життям, здоров`ям та вихованням, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подання даного позову до суду і до досягнення дитиною повнолітя. Ухвалою суду від 06.06.2022 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 15.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Куцоконь В.В., позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позовні вимоги. Судові витрати позивачки по сплаті судового збору просили залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Враховуючи згоду позивачки суд ухвалює рішення у відсутність відповідача в порядку заочного розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, надав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.2010 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок старости сіл Пилява, Олексіївка, Миколаївка Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №142 від 31.05.2022 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] , її син [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері, проживає разом з нею. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , проведеного комісією в складі: начальника відділу-служби у справах дітей Старосинявської селищної ради та головного спеціаліста ССД Хмельницької РДА від 15.06.2021 року, встановлено, що санітарний стан помешкання за місцем проживання позивача із дитиною добрий, сім`я проживає в приватному будинку, у якому створені місця для відпочинку, сну та занять дитини. [PERSON] одружена з [PERSON] , з яким спільно виховують її сина [PERSON] , якому забезпечили всі необхідні умови для проживання та виховання, дитина забезпечена усім необхідним. 30.06.2022 року рішенням виконавчого комітету Старосинявської селищної ради Хмельницької області №08/2022 затверджено висновок виконавчого комітету як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку органу опіки та піклування позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, так як встановлено, що батько дитини не проживає з ним та не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не займається вихованням та розвитком, підготовкою до самостійного життя, матеріально не забезпечує, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, тобто систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Як слідує із довідки про врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя від 15.06.2022 року, виданої начальником відділу служби у справах дітей малолітній [PERSON] пояснив, що проживає з мамою та її чоловіком, якого називає татом. Рідний батько [PERSON] , з ними не проживає більше трьох років (точно пригадати не міг), не приїжджає до нього, не телефонує, не вітає з днем народження. За результатами проведеної бесіди з малолітнім [PERSON] з`ясовано, що батько [PERSON] не приділяє уваги його вихованню та утриманню. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили обставини щодо невиконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона більше десяти років знайома з позивачкою. Приблизно у 2012 році Відповідач поїхав на заробітки і з того часу вона його не бачила. Матеріально дитині не допомагає, вихованням не займається. З вітчимом у дитині гарні відносини, дитина називає його татом. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він з позивачкою одружений близько п`яти років. За цей час відповідач долею дитини не цікавиться. Востаннє приїздив до [PERSON] перед першим вересня, як він мав іти до першого класу. З тих пір долею дитини не цікавиться, не виховує дитину, на утримання дитини кошти не надає. Допитана як свідок позивачка [PERSON] пояснила суду, що з відповідачем вони розлучились у 2011 році, коли дитині було один рік. До трьох років відповідач ще надавав матеріальну допомогу а потім зник. Перед тим, як [PERSON] мав йти до школи в перший клас, відповідач з`явився, купив деякі речі і знову зник. Періодично він телефонував дитині, однак з того часу дитину не бачив. Матеріально дитині не допомагає, долею дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере. Окрім цього, постійно чинить перешкоди для виїзду дитини за кордон, оскільки він зловживає спиртними напоями та втратив паспорт громадянина України, від пропозиції позивачки допомогти поновити паспорт відмовився. Дитина - [PERSON] суду пояснив, що його батько [PERSON] не спілкується з ним, його долею не цікавиться. Востаннє бачив батька близько п`яти років тому, після цього періодично спілкувався з ним по телефону, однак уже тривалий час батько на зв`язок не виходить. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Проаналізувавши письмові докази по справі, оцінивши покази свідків, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] 2010 року народження, так як встановлено, що [PERSON] при відсутності перешкод у спілкуванні батька з дитиною свідомо не займається вихованням та розвитком сина, підготовкою до самостійного життя, матеріально не забезпечує, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не вітає із днем народження та іншими святами, не приймає будь-якої участі у житті малолітньої дитини. Жодних доказів протилежного відповідачем надано не було. Також, в ході розгляду справи в суді не встановлено наявності у [PERSON] бажання на спілкування з дитиною та виконання ним своїх батьківських обов`язків. Так, відповідач [PERSON] , будучи повідомленим телефонограмою про день та час проведення судових засідань у справі на розгляд справи не з`явився, жодних доказів про участь у вихованні дитини не надавав, та навіть після подачі позову до суду, будучи обізнаним про розгляд справи, протягом червня-липня 2022 року не вчинив жодних дій для зустрічі із сином, на засідання комісії із захисту прав дитини також не з`явився, що свідчить про його поведінку та відсутність інтересу як батька до дитини, що дає підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідач [PERSON] суду не надав. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачкою чи іншими особами чинились перешкоди у спілкуванні відповідача з сином, заяв чи позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини [PERSON] не подавав. Таким чином, з врахуванням обставин справи, оскільки факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та протягом тривалого часу не приймає будь-якої участі у житті малолітньої дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування та те, що будь-яких контактів з дитиною за час розгляду справи судом з боку відповідача не відбувалось, суд приходить до висновку, що є підстави для позбавлення [PERSON] його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно відповідних положень ст.164 Сімейного Кодексу України. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітнього сина, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в його утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідач є працездатним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів також слід задовольнити повністю, розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , є мінімальний передбачений законодавством - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2022 року і досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За заявою позивачки суд не стягує її судові витрати по сплаті судового збору з відповідача.

Outcome: approved