Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

10 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] та просила визнати недійсним договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., 13 листопада 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №4790, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та скасувати запис, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2018 17:11:31 на підставі договору дарування квартири. Позов обґрунтований тим, що позивач з 14 листопада 2017 року перебувала у шлюбі із [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Зазначає, що подружжя проживало у квартирі [ADDRESS] . В період перебування у шлюбі [PERSON] , 13 листопада 2018 року між нею та [PERSON] укладено договір дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 4790. Позивач посилався на те, що договір дарування був укладений нею під впливом помилки, оскільки підписуючи договір дарування у нотаріуса вважала, що підписує заповіт на [PERSON] . З 2014 року страждає глухотою, постійно користується слуховим апаратом, за його відсутності нічого не чує. Позивач вважає, що договір дарування квартири від 13 листопада 2018 року укладений з порушенням вимог законодавства, не відповідає волі позивача та вчинений ним під впливом помилки, а отже, підлягає визнанню недійсним. Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позові та просив його задовольнити. Відповідач 1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не ставив. Відповідач 2- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. в судове засідання не з`явилася. Направила суду пояснення, в яких повідомила суд, що Договір дарування квартири був посвідчений нею з дотриманням усіх вимог чинного законодавства на підставі всіх необхідних документів, з використанням відомостей реєстрів, дієздатність осіб перевірено, встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, сторони були ознайомлені з договором дарування квартири (особисто прочитала проект договору), сторони підтвердили, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на хворобу, яка б перешкоджала б усвідомлювати суть договору, однаково розуміли значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Дарувальник та обдарований особисто без будь-якого примусу зі сторони з`явилися до нотаріуса та чітко і однозначно заявили про свої наміри: [PERSON] - подарувати, Обдарований - прийняти у дарунок вищевказану квартиру. Порядок вчинення нотаріальних дій, у тому числі під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно мною дотриманий. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25 грудня 1997 року, зареєстрованого на товарній біржі «Київська біржа нерухомості «ДЖІ-АЙ-ПІ» за реєстровим № 2-0866/97. Встановлено, що 13 листопада 2018 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), було укладено договір дарування квартири, згідно якого дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4790. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14 листопада 2017 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджувала, що спірний правочин вчинений ним під впливом помилки, оскільки думала, що складає заповіт на ім`я свого чоловіка [PERSON] , а не договір дарування квартири, тому на підставі ст.ст. 203, 229, 707 ЦК України просить визнати недійсним спірний договір дарування, на що суд зазначає наступне. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] почав проживати разом із [PERSON] у спірній квартирі з 2004 року. Про свої плани щодо квартири вона їй не розповідала, їй також не було нічого відомо про спірний договір. Щодо стану здоров`я повідомила, що у [PERSON] високий тиск, більше нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] їй щодо квартири нічого не казала. Відносно стану здоров`я повідомила, що позивачка має високий тиск та стала погано чути, може років чотири назад. Свідок [PERSON] повідомила, що до 2004 року [PERSON] проживала з іншим чоловіком,а з 2004 року почала проживати з [PERSON] . Він відгородив її від усіх знайомих, не давав спілкуватися, з дочкою вона також не спілкувалася. Свідок [PERSON] (дочка [PERSON] ) повідомила, що коли помер [PERSON] , почали розбирати документи і знайшли Договір дарування квартири. Раніше я дізналася, що мама його прописала, а потім дізналася, що вони ще і розписалися, а потім я дізналася, що квартира виставлена на продаж. Повідомила, що мама йшла складати заповіт на нього, але не договір дарування. В той же час, до смерті [PERSON] з матір`ю не спілкувалася. Повідомила, що мати має поганий слух років 25, проте слуховий апарат поставили два роки назад. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно частини першої статті 203 ЦК України (в редакції, чинній нас укладення спірного договору) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Так, статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності , волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі , правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Як роз`яснено в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення довіреності суд визначає за такими обставинами, як: вік позивача, стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Так, договір дарування направлений на безповоротне припинення права власності у дарувальника і виникнення права власності у обдаровуваної особи, при цьому, обдаровуваний набуває право на майно,якого раніше у нього не було. Дарувальник повинен бути власником майна, що відчужується. Договір дарування є одностороннім. З його укладенням у сторін, як правило, не виникають взаємні або односторонні обов`язки. Щодо прав, то їх набуває лише обдаровуваний у вигляді повноважень власника стосовно прийнятого майна. Договір дарування завжди є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Це характеризує дарування як договір, що не передбачає яких-небудь зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Нормами статті 719 ЦК України встановлено форму договору дарування, згідно яких, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню , договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно , договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації-з моменту державної реєстрації. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачем не доведено, що спірний договір був укладений позивачем під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, що позивач мав намір скласти заповіт, а не договір дарування. Судом не встановлено тих підстав, що передбачені законом для визнання договору недійсним, зокрема, що позивач мала на момент укладення спірного договору фізичні вади, як-то: проблеми з зором, слухом, які б заважали їй укласти правочин, розуміти його зміст, суть. Під час укладення договору позивач була дієздатною, особисто прочитала його проект, а тому посилання, що вона мала вади слуху, суд не приймає до уваги. Належних та допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні Договору дарування помилки, а саме неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не надано. Основними доказами на підтвердження позовних вимог, позивачем надано аудіограму № 1355 від 08.12.2013 року та покази свідків. Що стосується пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то суд не приймає їх до уваги, оскільки їх судження є такими, що не розкривають об`єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Отже, договір дарування квартири від 13 листопада 2018 року відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідало її внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, підписаний [PERSON] при повному усвідомленні значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення. У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним.

Outcome: dismissed