Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

у вересні 2011 року позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом в якому просив: стягнути з [PERSON] заборгованість за договором поруки, яка станом на 22.08.2011 року складає9 429 707, 54 грн. та 182 196,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 452 383,22 грн. Позовні вимоги позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк»(далі-ПАТ «ПУМБ») обґрунтував тим, що відповідно до умов кредитного договору № 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року, з врахуванням додаткових угод до нього, ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було надано ТОВ «СІЕЛ ФОРС» кредит в розмірі 6139288,39 грн. та 130840,07 дол. США строком до 25.11.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,50 % річних для кредиту в доларах США та 25 % для кредиту в гривнях. Разом із тим, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 12.05.2009 року між ПАТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 94-09/П2-SEL та додаткові угоди до нього. У зв`язку з виникненням станом на 22.08.2011 року у ТОВ «СІЕЛ ФОРС» заборгованості за кредитним договором, яку воно у добровільному порядку не сплачує, а також не сплачує поручитель [PERSON] , позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за договором поруки. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк`до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року скасовано та призначено справу до розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2015 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2015 року справу передано судді Сіромашенко Н.В. 03.02.2016 року відповідач [PERSON] подав до Шевченківського районного суду м. Києва зустрічний позов, який був прийнятий судом. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що 12.05.2009 року між ним та ПАТ «ПУМБ було укладено договір поруки № 94-09/П2-SEL з метою забезпечення виконання ТОВ «СІЕЛ ФОРС» зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ за кредитним договором № 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України, зазначив, що він не укладав та не підписував договір поруки, тобто позовні вимоги за первісним позовом пред`явлені до нього на підставі нікчемного правочину, тому він звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення нікчемності договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року. 04.02.2016 року позивач ПАТ «ПУМБ» подав уточнення вимог до позовної заяви, згідно яких просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 5 304 812,22 грн. та 51 356,91 дол. США, вказані уточнення також були прийняті судом до розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2016 року справу передано судді Савицькому О.А. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2017 року відмовлено ПАТ «ПУМБ» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки та відмовлено [PERSON] в задоволенні зустрічного позову до ПАТ «ПУМБ» про встановлення нікчемності правочину. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2017 і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2018 року справу передано судді Кондратенко О.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справив порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. 01.10.2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ «СІЕЛ ФОРС» ліквідовано у рамках справи про банкрутство №5023/10404/11, вимоги кредитора ПАТ «ПУМБ», які виникли на підставі саме кредитного договору №94-09/КP-SEL, погашені. Відповідно до п. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що застосовувалася під час ліквідації ТОВ «СІЕЛ ФОРС», вимоги кредиторів не задоволені за недостатністю майна вважаються погашеними. Вважає, що внаслідок ліквідації ТОВ «СІЕЛ ФОРС» у позивача відсутні права вимоги за припиненими зобов`язаннями. Окрім того, відповідач у відзиві стверджує, що не укладав договору поруки із ПАТ «ПУМБ», матеріали справи не містять жодних доказів підписання ним спірного договору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року справу передано судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року прийнято до розгляду дану справу та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в загальному позовному проваджені. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач та представник відповідача заперечували проти первісного позову, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібраніпо справі докази, вважає, що позовні вимоги та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Судом встановлено, що 12.05.2009 року міжЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ТОВ «СІЕЛ ФОРС» було укладено кредитний договір № 94-09/КР-SEL згідно якого, з урахуванням додаткових угод до нього, ТОВ «СІЕЛ ФОРС» було надано кредит в розмірі 6139288,39 грн. та 130840,07 дол. США строком до 25.11.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,50 % річних для кредиту в доларах США та 25 % для кредиту в гривнях. 12.05.2009 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] було укладено договір поруки № 94-09/П2-SEL та додаткових угод до нього: №1 від 27.08.2009 та № 2 від 30.03.2010 (т.1 а.с. 45-53), згідно яких [PERSON] поручився перед ПАТ «ПУМБ» за виконання ТОВ «СІЕЛ ФОРС» зобов`язань, що випливають за кредитним договором № 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року. Зі змісту зазначеного договору поруки вбачається, що підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору № 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року, про що свідчить підпис поручителя без будь яких застережень та зауважень щодо змісту договору. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ст. 554 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя про виконання договору поруки у солідарному порядку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував факт підписання договору поруки, тому він просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов в якому просив встановити нікчемність договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів. За змістом ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою учасників справи. Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Згідно з п. 1.1 Розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Відповідно до п. 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Враховуючи, що визначення справжності підпису віднесено до компетенції експертів в галузі почеркознавства, ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2016 року та від 12.12.2019 року призначалася судово-почеркознавча експертиза та в розпорядження експертів було надано цивільну справу №2-4125/11, оригінал оспорюваного договору поруки, зразки підпису, вільні зразки підпису та умовно-вільні зразки підпису [PERSON] . Відповідно до висновків експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі-Київський НДІ судових експертиз) №6662/6663/16-32 від 01.12.2016 року (а.с. 214 т.1), № 22287/22315/20-32/28485/20-32 від 23.11.2020 року (а.с. 217 т.2) не виявилось можливим встановити, чи виконаний підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Поручитель» у договорі поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, укладений від імені ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] або іншою особою з причин, що зазначені у п. 2 дослідницької частини висновку експертів. Так, у п. 2 дослідницької частини висновку №6662/6663/16-32 від 01.12.2016 рокуекспертами зазначено, що виявити походження розбіжностей, зазначених у висновку, експерт не зміг у зв`язку з малою кількістю вільних зразків підпису [PERSON] , а у п. 2 дослідницької частини висновку № 22287/22315/20-32/28485/20-32 від 23.11.2020 року зазначено, що встановити, чи виконаний досліджуваний підпис [PERSON] або іншою особою, не виявилося можливим через варіаційність наданих зразків підпису [PERSON] та обмеження обсягом наданих зразків його підпису певного варіанту, максимально подібного за будовою елементів до досліджуваного підпису. Окрім того, відповідно до п. 3 висновку експертів Київського НДІ судових експертиз № 22287/22315/20-32/28485/20-32 від 23.11.2020 року, підпис від імені [PERSON] , що містить в графі «Поручитель» у додатковій угоді №1 від 27.08.2009 року до договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, укладеного від імені ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] , виконаний ймовірно [PERSON] . В п. 3 дослідницької частини експертами зазначено, що наведені збіжні почеркові ознаки хоча й чисельні, проте враховуючи вказані розбіжності, достатні лише для імовірного висновку про те, що даний досліджуваний підпис виконаний [PERSON] . Некатегоричність висновку пояснюється наявністю у розпорядженні експертів обмеженого обсягу зразків підпису [PERSON] , максимально подібного за будовою елементів для досліджуваного підпису. Відповідною ухвалою від 17.06.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної почеркознавчої експертизи. Вподальшому, що на час розгляду даної справи, 21.07.2021 року [PERSON] звернувся до Подільської окружної прокуратури м. Києва із заявою про вчинення службовими особами ПАТ «ПУМБ» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190,ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, в якій зазначив, що працівниками банку було підроблено його підпис в оспорюваному договорі поруки. Відомості по заяві були внесені до ЄРДР №12021100120000087 від 29.07.2021 року. В рамках даного кримінального провадження постановою слідчого СВ управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м. Києві від 17.08.2021 року призначено судово-почеркознавчу експертизу підписів, які містяться у договорі поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, додатковій угоді №1 до договору поруки від 27.08.2009 року та у додатковій угоді №2 до договору поруки від 30.03.2010 року, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (далі - Київський НДЕКЦ МВС України). Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року задоволено клопотання слідчого про надання тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-4225/11, а саме до оригіналів договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, додаткової угоди №1 до договору поруки від 27.08.2009 року та додаткової угоди №2 до договору поруки від 30.03.2010 року, з можливістю ознайомлення з ними та їх вилучення. Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що вказані вище документи необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12021100120000087 від 29.07.2021 року. 03.08.2022 року під час розгляду справи суд, за клопотанням сторони відповідача, визнав поважними причини неподання доказів відповідачем разом з відзивом та долучив до матеріалів справи копію висновку експерта Київський НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/39709-ПЧ від 17.11.2021 року, складений за результатами проведення почеркознавчої експертизи, призначеної постановою слідчого СВ управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м. Києві від 17.08.2021 року у кримінальному провадженні №12021100120000087. Відповідно до даного висновку, підпис у графі «Поручитель: Громадянин України [PERSON] » у договорі поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року, додатковій угоді №1 до договору поруки від 27.08.2009 року та у додатковій угоді №2 до договору поруки від 30.03.2010 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису (т.3 а.с.66-84). Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд при наявності в матеріалах справи трьох висновків судово-почеркознавчої експертизи вважає, що висновки Київського НДІ судових експертиз№6662/6663/16-32 від 01.12.2016 року, № 22287/22315/20-32/28485/20-32 від 23.11.2020 року не можуть бути визнані судом як належний та допустимий доказ наявності чи відсутності волевиявлення [PERSON] на укладання (підписання) спірного договору, оскільки не містять категоричної форми, а п. 3 останнього висновку має ознаки ймовірності. Тому ймовірний висновок та висновок, який не містить категоричної форми, не може бути покладений в основу рішення. При цьому суд вважає, що при вирішенні спору в частині стягнення заборгованості з [PERSON] за договором поруки, необхідно взяти до уваги саме висновок експерта Київського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/39709-ПЧ від 17.11.2021 року, складений за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №12021100120000087, як такий, що отриманий у встановленому законом порядку, має категоричну форму твердження і даний висновок оцінюється судом як документ, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування та мають значення для вирішення спору по суті, а саме, що відповідач по первісному позову [PERSON] не підписував оспорюваний договір поруки на підставі якого позивач просить стягнути з нього заборгованість, враховуючи і ту обставиу, що надані позивачем письмові докази не спростували таких обставин. Заперечення представника позивача, що даний висновок не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, суд оцінює критично, оскільки судово-почеркознавча експертиза проведена на підставі постанови слідчого, із даного висновку експерта вбачається, що відповідно до вимог ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку, суд врахував, що вищевказаний висновок експерта підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України і тому суд визнає допустимість такого висновку експерта як доказу, оскільки експертиза хоч і проведена в межах кримінального провадження, разом із тим містить інформацію щодо предмета доказування у вказаному цивільному провадженні, не зважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що у відповідача було відсутнє його вільне волевиявлення при укладанні оспорюваного договору поруки оскільки судом встановлено здійснення підробки його підпису на договорі, а тому суд приходить до висновку про неможливість зобов`язання відповідача [PERSON] виконати умови договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 року та додаткових угод до нього шляхом здійснення стягнення з нього суми заборгованості за цим договором, оскільки оспорюваний договір поруки між позивачем та відповідачем не був укладений, а тому не породжує для відповідача [PERSON] зобов`язання щодо його виконання. Таким чином, у позивача не виникло права вимоги до відповідача щодо виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за договором поруки, який був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором№ 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ТОВ «СІЕЛ ФОРС», в зв`язку із чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу ПАТ «ПУМБ» у задоволенні його позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки № 94-09/П2-SEL та додаткових угод до нього в сумі 5 304 812,22 грн. та 51 356,91 доларів США. Незважаючи на ту обставину, що судом відмовлено в задоволені первісного позову, оскільки встановлено відсутність волевиявлення відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] на укладання та підписання оспорюваного договору поруки, суд вважає зустрічний позов по встановлення нікчемності договору поруки таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Враховуючи наведене, а також дослідивши докази в судовому засіданні, суд вважає за необхідне встановити, що договір поруки № 94-09/П2-SEL з додатковими угодами до нього: №1 від 27.08.2009 та № 2 від 30.03.2010 (т.1 а.с. 45-53), згідно яких [PERSON] поручився перед ПАТ «ПУМБ» за виконання ТОВ «СІЕЛ ФОРС» зобов`язань, що випливають за кредитним договором № 94-09/КР-SEL від 12.05.2009 року - є неукладеним. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Таким чином, у задоволенні зустрічної позовної заяви з вимогою встановити нікчемність договору поруки № 94-09/П2-SEL від 12.05.2009 суд відмовляє саме з підстав обрання позивачем [PERSON] неефективного способу захисту, оскільки неможливо встановити нікчемність неукладеного правочину, враховуючи і ту обставину, що позивач у зустрічному позові просив фактично встановити факт, а не захистити його цивільне право в разі його порушення відповідно до способів згідно ст.16 ЦК України у взаєморозумінні із приписами ст.5 ЦПК України. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами первісного та зустрічного позовів, їх предметів спору та підстав, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилались сторони як на підставу для задоволення первісного та зустрічного позовів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову як у задоволенні повністю позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки, так і у задоволенні повністю зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про встановлення нікчемності правочину. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, судові витрати в даному випадку покладені на обох позивачів по первісному та зустрічному позову, оскільки їм обом відмовлено в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed