Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, 3-ї особи: Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду і просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що відносно нього 28.05.2016 року СУ ГУНП в Сумській області було порушено кримінальне провадження, яке внесене 28.05.2016 року до ЄРДР №12016200060000434 за ч. 3 ст. 289 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження було проведено ряд слідчих дій, після яких 09.06.2016 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а 10.06.2016 року оголошено у розшук. Також під час кримінального провадження за ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2016 року, 04.08.2016 року було проведено ряд обшуків у нього та його родини. 16.09.2016 року на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2016 року його було затримано о 14 год. 30 хв. у порядку ст. 208-213 КПК України під час відпочинку в центрі м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2016 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у 411000 грн., а у разі внесення застави з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначено строк дії ухвали до 24 год. 12.11.2016 року. Фактично він перебував у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у період з 17.09.2016 року по 29.09.2016 року, до Сумського СІЗО прибув 17.09.2016 року. В подальшому заставодавцем [PERSON] в рахунок застави було перераховано кошти у сумі 411000 грн. на спеціальний рахунок суду. По зазначеному кримінальному провадженню постановою заступника прокурора Сумської області досудове слідство було продовжено спочатку до 4 місяців до 22.11.2016 року, а потім до 6 місяців до 22.01.2017 року включно. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016 року було продовжено строк дії виконання обов`язків відносно [PERSON] , визначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2016 року, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та визначено строк дії ухвали до 24 год. 09.01.2017 року. Відповідно до повідомлення про підозру від 09.06.2016 року він підозрювався у тяжкому злочині, а саме у тому, що 28.05.2016 року в період часу з 16:05 год. до 16:50 год., скориставшись відповідним приладдям, що слугує для подолання охоронної системи, незаконно заволодів автомобілем «Mitsubishi L200» біля супермаркету «АТБ» у м. Охтирка Сумської області. Зазначає, що він вказаного злочину не скоював, неодноразово про це заявляв поліції, писав скарги на дії поліції, оскаржував постанови слідчих та ухвали суду. 14.07.2017 року прокурором відділу процесуального керівництва при проведенні досудового розслідування нагляду прокуратури Сумської області Коротких Ж.О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2017 року внесена застава, як запобіжний захід, була повернута. Таким чином, кримінальне переслідування відносно нього тривало з 28.05.2016 року по 14.07.2017 року. Зазначає, що протягом вказаного часу безперервно здійснювалися слідчі дії: допити його особисто, допити членів його сім`ї, обшуки за місцем його проживання та за місцем проживання родичів, відносно нього незаконно здійснювалося кримінальне переслідування: пред`явлена підозра у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, оголошено у розшук, затримано, арештовано та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інформацію про начебто скоєння ним злочину прес-служба правоохоронних органів розповсюдила через ЗМІ та в інтернеті. Закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування. Вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди 500000 грн. є обґрунтованим. Крім того, він поніс витрати на сплату послуг адвоката в розмірі 10000 грн., які також просить відшкодувати. Ухвалою суду від 11.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче судове засідання призначено на 17.01.2020 року. Підготовче судове засідання відкладалося з різних причин. Ухвалою суду від 15.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 29.12.2020 року. 29.12.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2021 року за клопотанням представника відповідачів для ознайомлення з долученими документами. 19.02.2021 року оголошено у судовому засіданні перерву за клопотанням представника позивача та клопотанням представника третьої особи до 26.04.2021 року. 26.04.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку і зміною відповідача до 22.06.2021 року. 22.06.2021 року судове засідання відкладено на 01.09.2021 року. 01.09.2021 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою позивача та представника позивача на 25.11.2021 року. 25.11.2021 року відкладено судове засідання за клопотанням представника відповідача на 02.12.2021 року. 02.12.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з закінченням процесуального часу, відведеного для розгляду справи, до 02.02.2022 року. 02.02.2022 року судове засідання відкладено на 18.04.2022 року. 18.04.2022 року судове засідання не відбулося, відкладено на 30.08.2022 року. Представник позивача [PERSON] адвокат Бондар В.М. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить задовільнити. Представник відповідача Сумської обласної прокуратури Циганенко Б.М. позов визнала частково на суму 85583,33 грн.. Представник відповідача ГУНП в Сумській області Литвиненко А.О. позов не визнав. Третя особа: Державної казначейської служби України про день та час слухання справи повідомлена належним чином, представник у судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 28.05.2016 року СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №12016200060000434 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 8, том 1). 09.06.2016 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с.9 том 1), і того ж дня його оголошено в розшук (а.с.11, том 1). На підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2016 року в справі №591/2713-16-к, якою надано дозвіл на затримання, 16.09.2016 року [PERSON] було затримано (а.с.16, том 1). Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2016 року стосовно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави (а.с.200-203, том 1). Відповідно до повідомлення ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 25.09.2019 року за №3/7473 [PERSON] перебував в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у період з 17.09.2016 року по 29.09.2016 року, до Сумського СІЗО прибув 17.09.2016 року. Після внесення застави 29.09.2016 року [PERSON] було звільнено (а.с.23). Строк досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню постановою прокурора від 16.09.2016 року було продовжено до 4 місяців до 22.11.2016 року (а.с.24, том 1), а постановою від 10.11.2016 року до 6 місяців до 22.01.2017 року включно (а.с.25-26, том 1). Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016 року було продовжено строк дії виконання обов`язків відносно [PERSON] , визначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2016 року, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та визначено строк дії ухвали до 24 год. 09.01.2017 року (а.с. 48-49, том 1). Під час розслідування вказаного кримінального провадження неодноразово проводилися обшуки як за місцем мешкання [PERSON] , так і за місцем мешкання його близьких та родичів. Постановою прокурора прокуратури Сумської області від 14.07.2017 року кримінальне провадження щодо підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні №12016200060000434 від 28.05.2016 року за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак зазначеного кримінального правопорушення (а.с.68-71, том 1). Відповідно до статті 55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Враховуючи, що відносно [PERSON] кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях ознак зазначеного кримінального правопорушення, у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої як фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Як вбачається із позовної заяви та встановлено під час судового розгляду, позивач просив суд про відшкодування йому суми, сплаченої за надання йому юридичної допомоги та моральної шкоди, що передбачено відповідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Під час судового розгляду встановлено, що 09.06.2016 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Постановою прокурора прокуратури Сумської області від 14.07.2017 року кримінальне провадження щодо підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні №12016200060000434 від 28.05.2016 року за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак зазначеного кримінального правопорушення. Таким чином, кримінальне провадження відносно [PERSON] тривало з 09.06.2016 року по 14.07.2017 року. Крім того, [PERSON] перебував в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у період з 17.09.2016 року по 29.09.2016 року. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати, який діє на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Кримінальне переслідування протягом тривалого часу (більше одного року), перебування під слідством, безумовно негативно вплинуло на позивача та його душевний стан і завдало йому моральних страждань, які полягають у порушенні психологічного комфорту, перебуванні у стані напруги, стресу та інших негативних явищ, пов`язаних із притягненням його до кримінальної відповідальності. А тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що позивач [PERSON] перебував під слідством більше року, протягом вказаного періоду безперервно здійснювалися слідчі дії: допити його особисто та членів його сім`ї, обшуки за місцем його проживання та за місцем проживання родичів, йому була пред`явлена підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, оголошено у розшук, затримано, арештовано та обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також в ЗМІ була поширена інформація відносно [PERSON] про начебто скоєння ним злочину. Вказане неодмінно спричинило сильні душевні хвилювання у позивача. Зазначені обставини суд приймає як підставу для визначення розміру моральної шкоди в збільшеному розмірі порівняно до мінімально визначеного законодавством. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода і оцінює її у 150000 грн., і це відповідає засадам розумності та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено. В позові позивачем визначено Держава в якості відповідача, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 року у справі №639/2981/19). За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання їх з Єдиного казначейського рахунку. З приводу відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне: 15.09.2019 року між [PERSON] та адвокатом Бондар В.М. укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні, відповідно до якої гонорар адвоката становить 10000 грн. (а.с. 77-78, том 1). Вказані кошти сплачені [PERSON] на користь адвоката, що підтверджується квитанцією (а.с.81). За таких обставин, вказані витрати в сумі 10000 грн. також підлягають відшкодуванню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved