Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Яблунівської селищної ради, Державного підприємства "Кутське лісове господарство" про визнання права власності. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 1987 року його дідусь користувався земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства в с. Люча, урочище Федицели, орієнтовною площею 1,3825 га. В 1991 році дана земельна ділянка була передана йому у власність згідно рішення Лючанської сільської ради. Спадщину після смерті дідуся, а саме, вказану земельну ділянку, прийняв тільки він. Після смерті дідуся звернувся до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, але йому було відмовлено у вчинення нотаріальних дій і рекомендовано по даному питанню звернутись до Косівського районного суду. Також у нього відсутній оригінал рішення про передачу у власність земельної ділянки. На звернення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на спадкове майно, Яблунівською селищною радою йому було відмовлено та рекомендовано виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (землі с-г призначення). І 17 грудня 2021 року згідно рішення за №26(11)-12/2021 Яблунівською селищною радою йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (землі с-г призначення) для ведення особистого селянського господарства в с.Люча, урочище Федицели, орієнтовною площею 1,3825 га. Після цього, на його замовлення, ФОП [PERSON] відповідно до договору №4 від 12 січня 2022 року, було проведено кадастрову зйомку земельної ділянки та виготовлено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано їй для підпису межівників, землевпорядника та сільського голови. Серед документів, був акт погодження меж земельної ділянки. У зв`язку із цим він звернувся до сусідів-власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. Однак, суміжний землекористувач ДП "Кутське лісове господарство" безпідставно відмовився підписувати погодження меж. Він звернувся до Яблунівської селищної ради з питанням щодо погодження меж суміжного землекористувача, в чому йому було відмовлено і рекомендовано звернутись до Косівського районного суду. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, а справу розглядати без його участі. Представник Яблунівської селищної ради, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не подавав, в матеріалах справи є повідомлення, що у задоволенні позовних вимог не заперечують. Представник ДП "Кутське лісове господарство"який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не подавав. В зв?язку із цим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно копії рішення Яблунівської селищної ради від 17.12.2021 року за №26(11)-12/2021, селищна рада надала дозвіл позивачу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (землі с-г призначення) для ведення особистого селянського господарства в с.Люча, урочище Федицели, орієнтовною площею 1,3825 га (а.с.16). Цим же рішенням, селищна рада зобов?язала [PERSON] 1) замовити в землевпорядній організації виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та 2) надати в установленому порядку проект землеустрою на розгляд та затвердження сесії Яблунівської селищної ради. Як видно із матеріалів копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,3825 га позивач уклав договір на виконання робіт із ФОП [PERSON] (а.с.12). В ході виконання робіт було виготовлено кадастровий план земельної ділянки (а.с.13), складено відомість про встановлення межових знаків (а.с.15), а також складено акт встановлення та погодження меж землекористування (а.с.14), з якого видно, що межі відведеної позивачу земельної ділянки не погоджено представником ДП «Кутське лісове господарство» та Яблунівською селищною радою с. Люча (дорога). Порядок та підстави набуття права власності на землю із земель державної та комунальної власності передбачено статтями 116, 118 Земельного кодексу України. Зокрема, ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. В свою чергу, нормами статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Погодження і затвердження документації із землеустрою регламентовано статтею 186 ЗК України. А саме, згідно п.6 ч.3 цієї статті, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Таким чином, після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач зобов?язаний був подати його на затвердження Яблунівській селищній раді. І лише у разі відмови селищною радою у його затвердженні, для захисту своїх прав мав би звертатись до суду, оскільки позов про визнання права власності, може пред?явити власник майна якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття392 ЦК України). А в даному випадку, позивач ще не є власником майна, і оминувши стадію затвердження органом місцевого самоврядування представленого ним проекту землеустрою, бажає визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку. І факт відмови у затвердженні проекту землеустрою селищною радою, не підтверджений жодними доказами. А тому вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в с.Люча, урочище Федицели, Косівського району, орієнтовною площею 1,3825 га, задоволенню не підлягає. Що ж до вимог про визнання неправомірною відмови ДП «Кутське ЛГ» у погодженні меж земельної ділянки, то з цього приводу є стала судова практика. Зокрема, у своїй постанові від 04.05.2022 року у справі № 175/5531/14 провадження №61-5891св21, Верховний Суд посилається на постанову Верховного Суду від 21.01.2022 року у справі №635/8990/19-ц (провадження №61-16996св21), у якій зазначено, що «стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа, акта погодження меж, потрібно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження№ 14-552цс18), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19)…». Тобто, навіть у разі непогодження меж позивачу відповідачем Державним підприємством «Кутське ЛГ», такий проект землеустрою може бути затверджений органом місцевого самоврядування за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, враховуючи вищенаведені мотиви, суд вважає за доцільне зобов?язати селищну раду вирішити питання щодо погодження та затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] . На підставі ст.ст. 316-317, 328, 392 ЦК України, ст.ст.116, 118, 122, 152, 158, 186 ЗК України та

Outcome: partial