Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 06 квітня 2013 року він зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Спору щодо визначення місця проживання дитини, аліментів та поділу майна на момент подачі позову немає. Шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем припинені з літа 2015 року через те, що між ними на побутовому рівні постійно виникали непорозуміння відносно сприйняття відповідальності за сім`ю. Наразі шлюб носить лише формальний характер. Вважаючи примирення та збереження сім`ї неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи в їх відсутність, при цьому позивач вказав, що він наполягає на позові, а відповідач що вона не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно із ухвалою судді від 02.08.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06 квітня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 70, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з літа 2015 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтва про шлюб, про народження дитини, заяв сторін (а.с.13, 14). Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України основною засадою, на якій ґрунтується шлюб, є вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно із ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався п`ят років тому, примирення сторони вважають неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений. Питання щодо місця проживання та забезпечення дитини між сторонами врегульовано. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved