Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

24.05.2022 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він у період з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. працював у відповідача водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 дільниця № 58 ПрАТ «Північний ГЗК». 19.01.2022 р. у нього виявлено професійні захворювання: - вібраційна хвороба 2 ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічним порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню; - хронічний бронхіи ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Висновком МСЕК від 18.04.2022 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушений змінити звичайний уклад життя, постійно звертатись в лікувальні установи. Моральну шкоду він оцінює у 227500 грн.. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача водієм автотранспортних засобів на вивезенні гірничої маси в кар`єрі гірничотранспортного цеху № 1 у період з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р.. Під час прийняття на роботу та щорічно протягом всього періоду роботи на підприємстві, позивач проходив медичні огляди за якими був визнаний придатним до роботи за своєю професією в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу передбачені чинним законодавством та колективним договором підприємства гарантії і компенсації у вигляді оплати праці в підвищеному розмірі, додаткових відпусток, профілактичного харчування та інших соціально-побутових пільг і переваг. Стаж роботи позивча в шкідливих умовах праці складає лише 9 років 2 місяці. Позивачу було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. Причиною виникнення професійного захворювання є не тільки наявність шкідливих виробничих факторів на робочому місці, але й особливості його організму підвищена сприйнятливість до їх впливу, схильність до захворюван та ін.. Закон покладає на самого працівника обов`язок дбати про збереження свого здоров`я. Маючи професію водія, яка надавала можливість працевлаштуватись на комбінаті без шкідливих умов праці, позивач ніколи не звертався до ввіділу кадрів підприємства з приводу переведення на іншу роботу. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 дільниця № 58 ПрАТ «Північний ГЗК». 19.01.2022 р. у нього виявлено професійні захворювання: - вібраційна хвороба 2 ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічним порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню; - хронічний бронхіи ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Висновком МСЕК від 18.04.2022 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності: 30% - по вібраційній хворобі; 20% - по хронічному бронхіту; 15% - по туговухості (а.с. 10-23). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 10.02.2022 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) вібраційна хвороба 2 ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічним порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами); 2) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню; 3) хронічний бронхіи ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст (а.с. 7). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 10.02.2022 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - Вібрація загальна: еквівалентиний корегований рівень віброприскорення перевищував гранично-допусимий рівень на 2 дБ і складав 67 дБ при нормативному значенні 65 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99); - Шум: еквівалентний рівень шуму перевищував гранично-допустимий рівень на 2 дБА і складав 82 дБА при нормативному значенні 80 дБА, згідно вимог ДСН 3.3.6.037-99; - Пил переважно фіброгенної дії: - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочиї зони перевищувала гранично-допустиму в 2,4 рази і складала 4,8 мг/м.куб. при ГДК 2,0 мг/м.куб., згідно вимог «Гігієніцчних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зоні» (а.с. 8). Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що [PERSON] працюючи з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 ПРАТ «Північний ГЗК», керував великовантажним автомобілем під час вивезення гірничої маси з кар`єру. Внаслідок недосконалості технологічного устаткування та відкритого видобутку руди, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації, пилу та пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70% (а.с. 8). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 9 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, втановити неможливо (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 10.02.2022 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив шкідливих факторів: - еквівалентиний корегований рівень віброприскорення перевищував гранично-допусимий рівень на 2 дБ і складав 67 дБ при нормативному значенні 65 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99); - еквівалентний рівень шуму перевищував гранично-допустимий рівень на 2 дБА і складав 82 дБА при нормативному значенні 80 дБА, згідно вимог ДСН 3.3.6.037-99; - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочиї зони перевищувала гранично-допустиму в 2,4 рази і складала 4,8 мг/м.куб. при ГДК 2,0 мг/м.куб., згідно вимог «Гігієніцчних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зоні». Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~встановлено 65\~%\~втрати працездатності,\~третю групу\~інвалідності,\~роботу в\~шкідливих умовах\~у відповідача\~протягом тривалого\~часу,\~а саме\~9\~років 2\~місяців,\~а також\~характер захворювань,\~пов`язаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~її життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути за період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 100000 грн. за встановлені 50 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 2481 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial