Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору - Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області про визнання права на житловий будинок в порядку спадкування, та просять визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті чоловіка та батька позивачі прийняли спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Ухвалою суду від 01.08.2022 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача 14.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Корюківська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, що вимоги заявника є обґрунтованими та на їх підтвердження подано достатньо доказів, які відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства. Отже, відповідач визнав позовні вимоги позивачів. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачі у підготовче засідання не з`явилися, в позовній заяві просили про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Корюківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа, Корюківська районна державна нотаріальна контора в підготовче засідання не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд справи. Неявка в судове засідання представника третьої особи відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в селі Гудково, Неманського району, Калінінградської області, на даний час проживає в селі Воловики Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується її паспортом [NUMBER] , виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 15.10.2002 року. 24 жовтня 1992 року позивач вийшла заміж за [PERSON] , який був зареєстрований у виконкомі Забарівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, та змінила своє родове прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 24 жовтня 1992 року виконкомом Забарівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Також [PERSON] 29.09.2001 взяла шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від подружнього життя з [PERSON] народились спільні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 14.02.2017 зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Під час подружнього життя [PERSON] з [PERSON] добудували житловий будинок, також побудували сарай, майстерню, потреб та гараж. Дана садиба знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В по-господарській книзі Забарівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на [PERSON] був відкритий особовий рахунок, чоловік був записаний головою двору. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Згідно довідки Забарівського старостинського округу Корюківської міської ради Чернігівської області від 12.02.2021 № 140 на момент смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , постійно проживали та були зареєстровані в будинку, що в [ADDRESS] : дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Забарівського старостинського округу Корюківської міської ради Чернігівської області від 12.02.2021 погосподарський рахунок на будинок що в [ADDRESS] був відкритий на [PERSON] з 04.09.2000. Крім того, судом встановлено, що рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 26.06.2019 у справі № 736/2423/18, яке набрало законної сили, визнано незаконним і скасовано рішення №87 від 28 листопада 2011 року виконавчого комітету Забарівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області в частині визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] . Також вказаним рішенням скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка здійснена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2011 року, реєстраційний №35494649. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2022 до реєстру внесено запис про скасування права власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . З метою оформлення спадщини [PERSON] , відповідно до чинного законодавства звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті чоловіка. Інших спадкоємців у померлого не має, спадщини ніхто не приймав. Але приватний нотаріус відмовився видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, так як на житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Пославшись на ст.ст.182, 392 Цивільного кодексу України, приватний нотаріус порекомендувала звернутись з позовною заявою до суду для вирішення права власності на спадкове нерухоме майно. Згідно довідки КРКП «Рампа» БТІ вартість спадкового житлового будинку становить 321281,00 грн. Житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, отримав 20% зносу. Спадковий житловий будинок має загальну площу 118,0 м.кв., житлову 58,0 м.кв., є господарські будівлі: сарай Б-1 дерев`яний, майстерня Б-1-1 цегляна, погреб В-1 цегляний, гараж Д-1 цегляний. По даним Корюківського РБТІ станом на 31.12.2012 року власність зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.12.2011. Згідно із ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини за чоловіком та батьком позивачів, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже аналіз наведених норм говорить про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] після смерті чоловіка та батька позивачів відповідно, стали спадкоємцями першої черги та фактично прийняли спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас суд зазначає, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька відповідно, однак право власності [PERSON] не було зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Факт належності даного будинку померлому [PERSON] підтверджується по по-господарською книгою домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно із частиною 3 статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла до 19.01.1996. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів „Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" від 05.08.1992 №449 (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (відповідне роз`яснення надано в листі Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). Відповідно до роз`яснення, наданого листом Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину за [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, однак за умови відсутності реєстрації права власності на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але за умови визнання державою речових прав, які були зареєстровані в порядку до набрання чинності вказаним законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог при визнання за позивачем права власності на житловий будинок із надвірними будівлями та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved