Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивачка 18.11.2021 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання в Ірпінському державному коледжі економіки і права, в розмірі однієї четвертої частини всіх видів його доходу, з моменту подання позовної заяви та до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку дочкою, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Також,\~29.11.2021 позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей) разово у сумі 26363 гривень, а саме: половину понесених позивачкою коштів на навчання в Ірпінському державному коледжі економіки і права з розвитку інтелектуальних здібностей доньки з юридичних наук 14600 гривень; половину понесених позивачкою витрат на придбання мобільного телефону 2673 гривень; половину понесених позивачкою витрат на придбання ліжка 2750 гривень; половину понесених позивачкою витрат на придбання кросівок у сумі 657 гривень; половину понесених позивачкою витрат на придбання туфлів у сумі 682 гривень; половину понесених позивачкою витрат на оздоровлення дитини у сумі 5000 гривень. Ухвалою суду від 17.02.2022 об`єднано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в одне провадження з цивільною за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2003 по 10.09.2007. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися в Ірпінському державному коледжі економіки і права. Донька проживає разом з позивачкою та навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачка постійно забезпечує її харчуванням, засобами гігієни, ліками на лікування за станом здоров`я, по можливості одягом, взуттям, необхідними меблями, оплачує побутові та косметологічні послуги, кошти на транспортні витрати до місця навчання в інше місто, систематично надає необхідні їй кошти, сплачує мобільний зв`язок та послуги Інтернет, щомісячно сплачує за навчання в Ірпінському державному коледжі економіки і права. З 2007 року аліментів, що стягувалися з відповідача через виконавче провадження (добровільно допомагати з витратами на доньку відповідач відмовився), не вистачало навіть на повноцінне харчування доньки. [PERSON] працює вчителем у школі, отримує низьку заробітну плату, додаткових доходів не має. Відповідач працює у Ветеринарній лікарні і має власне кафе «У Тараса» та одержує заробітну плату і прибуток від підприємницької діяльності, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину. Оскільки, в добровільному порядку відповідач, як батько не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, вона звернулася до суду з даним позовом. У поданих відзивах (а.с. 32-38,121-130) відповідач зазначав, що категорично заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки та додаткових витрат на її утримання. Оскільки, він не здійснює ніякої підприємницької діяльності а офіційно працює в Таращанській районній державній лікарні ветеринарної медицини та отримує заробітну плату близько 6000 грн. Також від іншого шлюбу у відповідача є двоє дітей, а саме: син - [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , які також потребують коштів на їх утримання. Крім того відповідач перебуває на обліку як малозабезпечений в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської РДА та отримує житлову субсидію. На даний час заробітна плата це єдине джерело доходу його теперішньої сім`ї і відповідач фактично не має можливості сплачувати аліменти позивачці на утримання повнолітньої доньки. Посилаючись на ст.\~185\~СК України зазначав, що додаткові витрати на утримання дитини мають бути зумовлені лише особливими обставинами, такими як хвороба, каліцтво, розвиток здібностей. Відтак, кошти на одяг, розваги, відпочинок, іграшки, канцелярське приладдя, витрати на навчання - не є додатковими витратами. Крім того, зазначав, що додаткові витрати на утримання дітей не стягуються у разі досягнення ними повноліття навіть у випадку, якщо вони продовжують навчання (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 р. у справі № 466/532/16 (провадження № 61-42252 св 18). Позивачка у судовому засіданні пояснила, що були у шлюбі з відповідачем з 2003 по 2007 рік. [INFO] народилася донька, батьком якої є відповідач. Донька постійно хворіла, постійно потрібні витрати на лікування. Власними силами до цього намагалася робити всі витрати на дитину. [INFO] доньці виповнилось 18 років. Донька в 2019 році поступила в Ірпінський коледж економіки та права, дата закінчення навчання 30.06.2023 року. Позивачка працює вчителем навчально-виховного закладу №2 в м. Буча, отримує 8000 грн заробітної плати. Вона перейшла з більш оплачуваної роботи на меншу зарплату, оскільки дитина хвора, і вона пішла працювати у школу дитини, щоб з нею закінчити школу. Зараз знаходиться у відпустці за свій рахунок, інших доходів нема. Донька навчається на стаціонарі, не має можливості працювати. Стан здоров`я доньки також не дозволяє підробляти. В рік навчання у коледжі коштує 14600 грн. Відповідач офіційно працевлаштований. Крім офіційного доходу він отримує дохід від кафе, що підтверджується рекламою. В кафе зроблений євроремонт, кафе процвітає. У відповідача у власності двоповерховий будинок. Також відповідач має два автомобіля «Жигулі» та «Ауді». Телефон дочці купляла 09.01.2020 для онлайн навчання в розстрочку. Донька жила вдома в Бучі, ліжко купляла для квартири 11.09.2021. Кросовки та туфлі купляла для навчання 23.06.2021 та 16.09.2019. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю, оскільки не має можливості сплачувати кошти. В нього грижа поперекового відділу хребта, але інвалідом він не являється. Крім того витрати на одяг, розваги, навчання не є додатковими. Поїздку в Туреччину оплатив Вишківський, а не позивачка. Доказів підприємницької діяльності відповідача не надано. Він працює лише в ветлікарні, інших доходів не має. Оголошення про кафе в інтернеті він робив за проханням матері. Мати є ФОП та вона власниця кафе. Він з братом допомагає матері. Кафе не працює більше трьох років, але ФОП мати не закрила. Щодо оголошення про кроликів, то це він просто розпродавав залишки. А рослини він роздавав даром. У нього малозабезпечена сім`я, він получає субсидію. Він живе у цивільному шлюбі з 2013 року. Проживає за адресою: [ADDRESS] , жила площа 65 м кв. Мати проживає за адресою [ADDRESS] . Кафе знаходиться за адресою [ADDRESS] . В цивільному шлюбі в нього ще одна дитина [PERSON] , [INFO] . Цивільна жінка працює в лабораторії ветлікарні санітаркою, отримує до 6 тисяч гривень зарплату, а зараз платять дві третини. Стан здоров`я сина [PERSON] нормальний. Зарплата єдине джерело доходу. Прохає звернути увагу, що позивачка з донькою на власний розсуд обрали навчальний заклад, без його відома. Також в нього є ще повнолітній син 2001 року народження, який навчається в університеті Шевченка на бюджетній основі. Автомобіль ВАЗ, який йому належить, 1978 року випуску. А автомобіль «Ауді» належить матері. Про рекомендації лікаря щодо доньки йому нічого не відомо. Відношень до більшості оголошень, які долучені позивачкою до справи, він не має. Зараз в нього в господарстві кроликів нема. Від кафе доходу нема, воно закрите. В одній будівлі там два кафе, і відгуки, долучені позивачкою, не про їх кафе, а сусіднє. Він давав згоду на виїзд доньки у Туреччину в 2019 році, але згоду на оплату поїздки не давав, бо оплатив [PERSON] . Свідок [PERSON] у\~судовому засіданні\~пояснив,\~що кафе,\~яке знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] \~купляли він\~з відповідачем.\~Він (свідок\~ [PERSON] )\~оформив кафе\~на дружину,\~а відповідач\~ на\~свою мати.\~Платили пополам\~він та\~відповідач.\~Відповідач [PERSON] \~вніс 25\~тисяч гривень,\~це був\~2013\~або 2014\~рік.\~Відповідач не\~оформив на\~себе кафе,\~бо багато\~дітей і\~буде незручно.\~Відповідач з\~братом робили\~ремонт кафе\~десь в\~2015\~році.\~Спробували працювати,\~були в\~кафе святкування.\~Потім кафе\~розділили у\~судовому порядку.\~У нього\~(свідка\~ [PERSON] )\~кафе працює\~і зараз.\~А кафе\~матері відповідача\~зараз не\~працює,\~останній раз\~був обід\~на пару\~годин зимою\~чи восени\~2021\~року. Кожен день кафе працювало давно, десь у 2015-2016 роках. Останні пару років він не бачив рекламу кафе матері відповідача, однак кафе в такому стані, що може приймати клієнтів. Зараз він не бачить відповідача на базарі. Років 4-5 відповідач [PERSON] торгував на базарі раз у місяць. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 15.03.2003 року Таращанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 17 (а.с. 6, 85). Від даного шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON] , народження якої зареєстровано 14.10.2003 Таращанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 78 (а.с. 10, 89). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2007 шлюб між сторонами було розірвано та призначено стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 04.07.2007 року та до досягнення неповнолітньою дитиною повноліття (а.с.7-9, 86-88). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 15.11.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] разом із донькою сторін (а.с. 13, 92). 01.09.2019 [PERSON] уклала договір № 35 про навчання в Ірпінському державному коледжі економіки та права [PERSON] на денній формі навчання за освітнім ступенем «молодший спеціаліст», спеціальності «Право» строком на 4 роки (а.с.11, 90). Згідно 4 розділу даного договору загальна вартість освітньої послуги становить 58400 гривень (п. 4.1.) та за рік 14600 гривень (п. 4.2.), замовник щомісячно здійснює оплату за послуги до початку їх надання в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок виконавця (п. 4.6.). Як вбачається із виписки по окремих операціям за період 01.08.2019 - 31.08.2021 позивачка щомісячно здійснювала оплату за навчання [PERSON] згідно договору № 35 від 01.08.2019 (а.с. 94). Фактичні витрати на навчання доньки підтверджені наданими доказами (а.с. 93-94), сплачені позивачкою та становлять 29192 гривень. Витрати на навчання у сумі 28355 гривень позивачка сплатила до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] . Згідно квитанцій (а.с. 95, 96) позивачкою до повноліття дочки було придбано: -кросівки вартістю 1314 грн, -туфлі вартістю 1364 грн; -смартфон, чохол та захисне скло для нього, наклеювання захисного скла загальною вартістю 5346 грн; -софа-ліжко вартістю 5500 грн. З копії виписок із історії розвитку дитини № 03-344 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному спостереженні в Бучанській міській поліклініці з приводу епісиндрому та одною з рекомендацій лікарів є санітарно-курортне лікування (а.с. 97-99). У серпні 2019 року дитина сторін по справі була на туристичному відпочинку в Туреччині (а.с.105-106). 26.07.2019 [PERSON] з ФОП [PERSON] укладено договір про надання туристичних послуг №07/26-19 та заброньовано комплекс туристичних послуг на ім`я: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.100-103). Оплату за договором № 07/26-19 від 26.07.2019 здійснив [PERSON] у сумі 30000 гривень (зворотній бік а.с. 103). На даний час дочка сторін є повнолітньою, яка продовжує навчання. Так, згідно довідки №4088 від 04.11.2021, виданої Ірпінським фаховим коледжем економіки та права, [PERSON] навчається ІІІ курсі денного відділення коледжу за спеціальністю «Право», дата вступу: 01.09.2022, дата закінчення: 30.06.2023 (а.с. 12, 91). [PERSON] працює на посаді вчителя інформатики в Бучанському НВК «СЗОШ І-ІІІ ступенів ЗОШ І-ІІІ ступенів» №2 та відповідно до довідки про доходи, з листопада 2020 року по жовтень 2021 року, загальна сума її доходу становить 113572,83 гривень, яка складається із заробітної плати (а.с. 61). Відповідно до довідки від 19.04.2022 № 3243-7000814441 позивачка взята на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] згідно до наказу № 8 від 10.03.2010 працює на посаді завідуючого господарством Таращанської районної державної лікарні ветеринарної медицини та як вбачається з довідки від 04.04.2022 № 27 (а.с. 175), що середньомісячна заробітна плата відповідача з жовтня 2021 року (з моменту повноліття дочки) по березень 2022 року становить 7721,80 грн. Згідно довідки про доходи від 08.12.2021 № 79 за основним місцем роботи з грудня 2020 року по листопад 2021 року загальна сума заробітної плати відповідача становить 87002,34 гривень (а.с. 134). Також [PERSON] здійснюється нарахування готівкових та безготівкових субсидій громадянам для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (а.с. 131-132). Окрім, доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 89) у відповідача є два сина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 137) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 138). Таращанською міською радою видано довідку від 26.07.2022 № 336 вих-2022, що відповідач (на підставі поданих документів) він має на утриманні малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу № 431 про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 169). Двох поверховий житловий будинок з підвалом відповідача 2006 року побудови, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та має загальну площу 192,2 кв.м. (а.с.66-68), станом на 27.08.2006 (на дату виготовлення технічного паспорта) будівельна вартість будинку становила 248786 гривень. Відповідно до Єдиного державного реєстру МВС Територіального сервісного центру 3242 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області (а.с. 180), станом на 23.03.2022, за громадянином [PERSON] зареєстровано: 27.07.1994 мотоцикл JAWA 350, д.н.з. [NUMBER] , 1988 року випуску, чорного кольору, тех. паспорт [NUMBER] ; 01.02.1996 автомобіль ВАЗ 21011, 1978 року випуску, червоного кольору, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Згідно ч.1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна позиція викладена в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст.ст. 182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. В обґрунтування\~позовної вимоги\~щодо стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання доньки,\~яка продовжує\~навчання в\~Ірпінському державному\~коледжі економіки\~і права\~позивачка зазначала,\~що має\~на утриманні\~доньку,\~яка має\~проблеми із\~здоров`ям та\~навчається на\~денній формі.\~Сама позивачка\~працює вчителем, на даний час вона знаходиться у відпустці за свій рахунок, інших доходів немає, має статус внутрішньо переміщеної особи та тимчасово проживає в м. Тараща. Проте, відповідач офіційно працевлаштований, отримує дохід від кафе, у власності має двоповерховий будинок, два автомобіля «Жигулі» та «Ауді», але з моменту повноліття доньки не допомагає матеріально. У заперечення відповідач зазначав, що не має можливості сплачувати. Оскільки, в нього грижа поперекового відділу хребта але інвалідом він не являється, працює лише в ветлікарні, інших доходів не має, у нього малозабезпечена сім`я та він отримує субсидію. З 2013 року живе у цивільному шлюбі, від якого має сина [PERSON] , [INFO] . Цивільна жінка працює в лабораторії ветлікарні санітаркою, отримує до 6 тисяч гривень зарплату, а зараз платять дві третини. Також в нього є ще повнолітній син 2001 року народження, який навчається в університеті Шевченка на бюджетній основі. Власником кафе та автомобіля «Ауді» є його мати. Свідок [PERSON] підтвердив, що кафе перебуває у власності матері відповідача. Окрім, фотографій з Інтернет мережі позивачкою не надано жодного доказу щодо здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Таким чином, доводи щодо отримання доходу в теперішній час від діяльності кафе не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Разом з тим, факт наявності статусу ФОП у матері відповідача, та задовільний стан кафе, який дозволяє використовувати кафе за призначенням, відповідачем не оспорюється. З наданої інформації територіальним сервісним центром № 3242 вбачається, що у власності відповідача відсутній автомобіль «Ауді», але у власності перебуває мотоцикл JAWA та автомобіль ВАЗ 21011 (а.с. 180). Відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження здійснення ним матеріальної допомоги повнолітньому сину, тому суд оцінює критично вказаний довід відповідача. Крім того, з наданих позивачкою фотокопій оголошень з мережі Інтернет вбачається, що відповідач веде особисте господарство, що свідчить про наявність додаткового джерела доходу. Для підтвердження погіршення стану здоров`я відповідачем надано висновок за результатами обстеження магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта, який свідчить про наявність гриж дисків поперекового відділу хребта (а.с. 44,45). Інших документів (рекомендації лікарів, виписки із медичної картки щодо отриманого лікування) відносного даного захворювання не надано. Таким чином, суду не надано доказів такого стану здоров`я відповідача, яке б виключало можливість працювати та отримувати дохід. Наявність гриж дисків поперекового відділу хребта не виключає можливість офіційно працювати та вести домашнє господарство. Доказів необхідності значних матеріальних витрат, необхідних для лікування вказаного захворювання, відповідачем не надано. У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі справа № 308/4214/18 зазначено, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.\~ Оскільки законодавець передбачив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання, з урахуванням стану здоров`я та майнового становища сторін, потреби повнолітньої дитини в одержанні аліментів, можливості у відповідача надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що підлягають стягненню з відповідача аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу, тому що він офіційно працює, має стабільний достатній дохід, має задовільний стан здоров`я, має у власності будинок великої площі, автомобіль та мотоцикл. Разом з тим, суд приймає до уваги наявність у відповідача іншої сім`ї: неповнолітнього сина (стан здоров`я якого нормальний) цивільної жінки (яка офіційно працює), та приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги, а саме в розмірі однієї п`ятої доходів відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 14 500,00 гривень, суд приходить до таких висновків. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину\~в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовною вимогою про стягнення додаткових витрат на утримання дитини до суду [PERSON] посилалася на те, що протягом навчальних 2019-2020 і 2020-2021 років позивачка заплатила за навчання доньки в Ірпінському державному коледжі економіки і права 29200 гривень, то відповідач повинен сплатити позивачці половину витрачених нею коштів за навчання та розвиток інтелектуальних здібностей, а саме: 14600 гривень. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 01 квітня 2020 року\~у справі №521/16268/18 відповідач зазначав, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Крім того, відповідач зазначав, що додаткові витрати на утримання дітей не стягуються у разі досягнення ними повноліття навіть у випадку, якщо вони продовжують навчання (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 р. у справі № 466 /532 /16). Як передбачає абзац 2 частини 2 статті 185 СК України\~додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З урахуванням того, що позивачка просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини після їх фактичного понесення разово, суд бере до уваги докази про понесення таких витрат до повноліття доньки, а саме: до [INFO] . Оскільки, позивачкою сплачено витрати на навчання у сумі 837 гривень (а.с. 93) сплачено 24.11.2021, тобто після повноліття доньки, фактично [PERSON] за навчання в коледжі до 12.09.2021 сплачено 28355 гривень. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 26 серпня 2020 року справа № 336/1488/19 «навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні\~статті 185 СК України». Позивачка зазначила, що протягом останнього навчального року, в зв`язку зі станом запобігання поширенню захворювання COVID-19, спричиненого корона вірусною інфекцією у коледжі, донька сторін через відсутність телефону не мала можливості відвідувати онлайн заняття та займатися на онлайн платформах, позивачка самостійно придбала мобільний телефон для навчання дитини вартістю 5346 гривень а тому вважає, що половину понесених нею витрати на придбання мобільного телефону повинен сплатити відповідач, а саме: 2673 гривень. Відповідач стверджує, що придбання телефона не може вважатися додатковими витратами на дитину, посилаючись на постанову Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 520/12681/17. Згідно чеку №006198 (а.с.95) 11.09.2022 здійснено оплату за Смартфон Samsyng Galaxy A12 4/64Gb Red у розмірі 4799 гривень, чохол до смартфону у розмірі 249 гривень, захисне скло для смартфону у розмірі 249 гривень, наклеювання захисного скла у розмірі 49 гривень та загальна сума становить 5346 гривен. Для навчання в коледжі і розвитку інтелектуальних здібностей дитини позивачкою придбано дитині [PERSON] кросівки вартістю 1314 гривень і туфлі вартістю 1364 гривен а тому вважає, що половину цих коштів повинен сплатити відповідач. Як вбачається з товарного чека № UA-450129 від 23.09.2021 здійснено оплату за кросівки у розмірі 1314 гривень та з чека магазина «Мида» від 16.09.2018 здійснено оплату за туфлі у розмірі 1364 гривень (а.с. 95). Позивачкою придбано ліжко для дитини вартістю 5500 гривень, оскільки старе ліжко зламалося повністю та вважає, що відповідач повинен сплатити половину понесених нею витрат на придбання нового ліжка. Згідно видаткового чека від 09.01.2020 (а.с. 96) здійснено оплату за софу-ліжко у розмірі 5500 гривень. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проте позивачка не скористалася правом вимагати заміни розміру аліментів, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, плата за навчання в коледжі, придбання повсякденного взуття, ліжка не відносяться до додаткових витрат на дитину, які викликанні особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати мають покриватись аліментними платежами, які сплачував відповідач за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2007 у справі № 2-1579/2007 рік, в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Щодо вимоги про стягнення витрати на відпочинок і оздоровлення у розмірі 10000 гривень суд зазначає наступне. Як вбачається з довідки диспансерного огляду від 14.07.2015 (а.с. 98) рекомендовано санітарно-курортне лікування, а згідно розділу 2 договору про надання туристичних послуг № 07/26-19 від 26.07.2019 (а.с. 100) предметом договору є надання комплексу туристичних послуг відповідно до Листа бронювання. Вартість туристичного обслуговування: 30000 грн (зворотній бік а.с. 100), в листі бронювання (а.с. 103) туристами зазначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оплату за договором № 07/26-19 від 26.07.2019 внесено [PERSON] у розмірі 30000 гривень (зворотній бік а.с.103), а не позивачкою. Витрати на оплату надання комплексу туристичних послуг в Туреччині не є належним підтвердженням того, що саме такий відпочинок зумовлений особливими обставинами. Згідно наявної в матеріалах справи копії записів із медичної картки [PERSON] лікарями рекомендовано санітарно-курортне лікування, проте позивачкою не надано жодних доказів щодо отримання таких послуг донькою під час відпочинку в Туреччині. Крім того, оплату наданих туристичних послуг здійснив [PERSON] , що не підтверджує понесення саме позивачкою витрат на відпочинок і оздоровлення дочки. В постанові Верховного Суду № 720/1119/17 від 17.01.2019 зазначено, що вартість поїздки та відпочинку на морі не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків. У Постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 йдеться про те, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі однієї п`ятої частки від заробітку (доходу) платника аліментів з моменту подання позовної заяви та до закінчення навчання щомісячно, а додаткові витрати на утримання дитини стягненню не підлягають. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 18.11.2021 (а.с.14). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі\~у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору та позовна вимога щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задоволена частково, оскільки позивачка просила стягувати одну четверту частину всіх видів його доходу, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 726,40 гривень (80 відсотків від 908 грн. = 726,40 грн.) Враховуючи наведене,

Outcome: partial