Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] 20.12.2021 р. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення 21 181,66 грн, з яких: 13 204,22 грн пені, 1 651,70 грн 3% річних, 6 325,74 грн інфляційних втрат, посилаючись на те, що 21.08.2014 р. в місті Херсоні на вул. 49 Херсонської Гвардійської дивізії сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля BАЗ 21104 державний реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням. Внаслідок пригоди належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.09.2014 р. [PERSON] порушив Правила дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем (поліс АІ № 2835830 від 20.08.2014 р.), у зв`язку з чим повідомив страхову компанію про зазначений страховий випадок, подав заяву про виплату страхового відшкодування, в свою чергу на виконання обов`язків за договором страхування відповідачем тільки 07.09.2021 р. здійснено страхове відшкодування за рішенням суду. Ухвалою від 23.12.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини справи, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Встановлено, що протягом листопада 2015 р.-березня 2021 р. в провадженні Суворівського районного суд м. Херсона перебувала справа № 668/13953/15-ц за позовом[PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа: [PERSON] , про стягнення страхового відшкодування; рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.03.2021 р., що набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 18 892,33 грн, з яких 9 399,31 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 4 520,80 грн пені за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 31.10.2014 р. до 31.10.2015 р., 281,97 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.10.2014 р. до 31.10.2015 р., 4 690,25 грн інфляційного нарахування на суму боргу. Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, згідно статті третьої статті 386 ЦК України має власник. Згідно абзацу 1 пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченого суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Страховик згідно частини третьої статті 988 ЦК України у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами частини першої статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити наустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 13 204,22 грн за період з 31.10.2015 р. по 06.09.2021 р. слід стягнути з відповідача на користь позивача, з наданим позивачем розрахунком суми пені суд погодився, при цьому відповідач означені розрахунки не оскаржив. У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 р. у справі № 757/26834/15-ц зазначено: «оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України і стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові». Також відповідно до частини другої статті 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 6 325,74 грн, 3% річних з простроченої суми у сумі 1 651,70 грн, з наданими позивачем розрахунками суд погодився, при цьому відповідач означені розрахунки не оскаржив. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, то суд звертає увагу на наступне. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування заявлено у межах строку позовної давності, тому посилання відповідача про сплив строку позовної давності є помилковими, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору у розмірі 908,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved