Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 27.07.2009 року по 28.02.2012 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . З моменту розлучення та по цей час відповідач дитину майже не бачив, не контактував та не приймав участі у його вихованні. Дитина є інвалідом дитинства з клінічним діагнозом «Дитячий аутизм. Загальне недоразвинене мовлення ІІ-ІІІ рівня». Оскільки сина має затримку психічного розвитку внаслідок недоразвинення комунікативних функцій та соціальної взаємодії, загальний недорозвиток мовлення, знижений зоровий контакт, низьку мовленеву активність, нестійку увагу, недостатній об`єм концентрації, уповільнений темп діяльності неравномірну працездатність, тому він потребує стимулюючої допомоги, постійного дотримування інтрукцій та приписів лікарів, наочності, інтенсивного посиленого лікування, спеціального догляду та особливого харчування. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з позовами - про стягнення аліментів на утримання дитини, про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Проте, відповідач ігнорує рішення судів та не сплачує ані аліменти, ані кошти на покриття додаткових витрат на утримання дитини, як наслідок утворилася заборгованість - по аліментам в розмірі 35864,52 грн, по додатковим витратам - 22889,63 грн. Відповідач вселяко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не цікавиться життям дитини, не відвідує вдома або дитячому садку, не вітав зі святами та днем народження. Окрім цього, відповідно до ЗУ «Про психіатричну допомогу» будь-які дії з надання психіатричної допомоги особі віком до 14 років здійснюються за згодою обох батьків. За для отримання рецепта на придбання протиепелептичних препаратів для лікування дитини та їх подальшого приймання, необхідна письмова згода обох батьків. Проте, відповідач шантажує позивача та не надає такої згоди, що ставить під загрозу життя дитини. Поведінка [PERSON] свідчить про його нехтування батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, також останній вживає наркотичні засоби, що є небажаним прикладом для дитини та істотно відображається на поведінці відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТіХ ОСОБ, ЯКі НЕ ЗАЯВЛЯТЬ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ Представник служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує протии позовних вимог. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної деражвної адміністрації в місті Києві. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.08.2021 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду. Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія, 24.07.2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , атковий запис №225. Від спільного проживання подружжя має спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенняи Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22.10.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.08.2014 року і до повновліття дитини. Згідно постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 року у відділі ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції відкрито провадження по виконанню виконавчого листа №2/733/696/14 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , 2009 року народження є дитиною інвалідом до 18 років. Епікрізом з медичної карти стаціонарного хворого №5855 від 02.10.2018 року встановлено клінічний діагноз [PERSON] , [INFO] - дитячий аутизм, загальне недорозвинення мовлення ІІ-ІІІ рівня. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14.11.2019 року з [PERSON] на корисить [PERSON] стягнута заборгованість по аліментам в розмірі 35864,27 грн. та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 22889,63 грн.; додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1500 грн, починаючи з 08.04.2019 року і до повноліття дитини. Згідно довідки №15/21 від 01.06.2021 року [PERSON] проходить корекційно-логопедичний курс щодо подолання загального недорозвинення мовлення (ЗНМ) ІІІ рівня, спастико-паретична дизартрія. Відвідує заняття логопеда з жовтня 2018 року і до тепер. Спостерігається стійка позитивна динаміка. Згідно наданих позивачем фіскальних чеків та направлень на здачу аналізів, квитанцій по сплаті інтернет-заказів лікарських препаратів, які датовані періодом часу з 2016 року по 2021 рік вбачається, що дитина весь цей час проходить лікування та обстеження, щодо стану здоров`я. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 14.07.2021 року №183/9/10/3 встановлено, що батько малолітнього [PERSON] є [PERSON] 8 років батько не підтримує зв`язок з сином, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться життям дитини, не телефонує та не вітає зі святами, має борг по сплаті аліментів та додатковим витратам на утримання дитини. Дитина має статус дитини-інваліда, потребує інтенсивного лікування, спеціального догляду та особливого харчування., має вади псіхичного здоров`я та потребує лікування препаратами, на придбання яких необхідна згода обох батьків. [PERSON] необгрунтовано відмовляє в отриманні відповідних згод, що спричиняє перешкоди для проведення необхідного лікування. [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. На підставі вищевикладеного, комісія з питань захисту прав дитини просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку комісії з питань захисту прав дитини Оболонського району в м.Києві від 13.09.2021 року №104-7449 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матірю за адресою [ADDRESS] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання встановлено, що в квартирі створені умови для проживання, навчання та виховання, дитина зебезпечена сезонним одягом та взуттям в достатній кількості, є все необхідне шкільне приладдя. Дитина має інвалідність (дитячий аутизм). На засіданні комісії були присутні обоє батьки. [PERSON] заперечував протии позбавлення його батьківських прав, зазначив що з дитиною спулкувався дуже давно, один або два рази на рік телевонував матері сина, жодних спроб зустрітися не вчиняв, не знає в якій школі і в якому класі навчається син. Раніше аліменти сплачував, останній рік не сплачує, так як не працює. [PERSON] повідовила, що батько не цікавиться життям та здоров`ям дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти не сплачує. В майбутньому дитині, можливо, знадобиться хірургічне втручання, яке здійснюється виключно за письмовою згодою обох батьків. [PERSON] просила [PERSON] надати їй нотаріальний дозвіл на вчинення дій стосовно здоров`я дитини, проте останній відмовився. На підставі вищевикладеного орган опіки та піклування рекомендує позбавити [PERSON] батьківських прав. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі та є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та відповідно до ст. 150 СК України, мають рівні обов`язки піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечити дітей, готувати їх до самостійного життя. Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо сина, окрім цього, іноді поведінка відповідача ставить під загрозу життя та здоров`я дитини, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у приписі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не відвідує на свята та дні народження, нехтує здоров`ям дитини. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню сина. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком, своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач вже зобовязаний сплачувати аліменти на дитину, відповідно до рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області. Враховуючи положення ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог... у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved