Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

18.04.2022р. [PERSON] звернувся з позовною заявою до Дніпровської міської ради (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дудіна О.С.) про встановлення юридичного факту та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом (а.с. 1-7). Ухвалою судді від 22.04.2022р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, витребувано докази\~ витребувано\~у приватного\~нотаріуса Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Дудіної\~О.С.\~завірену належним\~чином копію\~спадкової справи\~№ 19/2021\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ;\~витребувано у\~Департаменту адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради письмову\~інформацію відносно\~реєстрації [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померлого [INFO] ,\~який був\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та склад\~зареєстрованих осіб\~на день\~його смерті;\~витребувано у\~АТ «Державний\~ощадний банк\~України» письмову\~інформацію про\~всі відкриті\~рахунки на\~ім`я\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померлої [INFO] \~(а.с.\~53). 15.06.2022р. позивач уточнив позовні вимоги і просив встановити юридичний факт та визнати право власності на квартиру і банківські вклади в порядку спадкування за законом (а.с. 70 76). Підготовче засідання у справі закрите 23.06.2022р. і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 83). В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він, [PERSON] , є двоюрідним онуком [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] [PERSON] мешкала і була зареєстрована на день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Указана квартира належала [PERSON] і її онуку [PERSON] на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності від 20.18.1996р., виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 1/1610-96, зареєстрованого в КП «ДМБТІ`ДМР та записано в реєстрову книгу № 248п за реєстровим № 55. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 1/2 частини квартири набута у порядку приватизації, а 1/2 частини квартири [PERSON] прийняла у спадщину, оскільки була зареєстрована у квартирі, тобто шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном після смерті свого онука [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заповіт за життя [PERSON] не складав, спадкова справа не заводилась. Двоюрідна бабуся позивача [PERSON] прийняла спадщину за законом відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, але юридично не оформила. Крім того, згідно відповіді AT «Державний ощадний банк» від 18.05.2022р. спадкодавиця [PERSON] мала у AT «Державний ощадний банк України» відкриті рахунки у гривнях, а саме: рахунок № [NUMBER] , відкритий 06.10.2017р. з залишковою сумою 30331,27грн.; рахунок № [NUMBER] , відкритий 06.03.2019р. \~ \~ \~ \~з залишковою сумою 32341,50грн. На час смерті двоюрідної бабусі [PERSON] вона у шлюбі не перебувала. З чоловіком [PERSON] , 1927р.н. розлучилася у 1964 році. [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . Від цього шлюбу мала єдиного сина - [PERSON] , [INFO] . 05.02.1977р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] і взяв після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». Від цього шлюбу народився син [PERSON] [INFO] (онук [PERSON] , співвласник квартири). 04.11.1988р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. [INFO] син [PERSON] - [PERSON] помер, не встигши змінити прізвище після розлучення на « [PERSON] ». [PERSON] періодично перебував у місцях позбавлення волі. Його на той час дружина [PERSON] нехтувала своїми батьківськими обов`язками і після народження сина зникла, покинувши сина [PERSON] на виховання двоюрідної бабусі позивача [PERSON] . [PERSON] [INFO] - мати [PERSON] [INFO] померла. [INFO] [PERSON] також помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину приватизованої квартири за адресою: [ADDRESS] . Заповіту складеного за життя не було, спадкова справа не заводилась, його батьки померли. Однак двоюрідна бабуся позивача [PERSON] мешкала та була зареєстрована разом з онуком на день його смерті, була співвласником квартири та єдина прийняла спадщину за законом відповідно до ст.ст. 1262, 1268 ЦК України, але юридично не оформила. Таким чином, станом на 2019 рік у [PERSON] не залишилося близьких родичів: сина, онука (спадкоємці першої черги), сестри (бабусі позивача) і племінниці (матері позивача). Позивач [PERSON] є онуком [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , а йому - двоюрідною бабусею, станом на 2019 рік є єдиним родичем. Єдиною рідною сестрою [PERSON] [INFO] (прізвище до шлюбу російською мовою « [PERSON] ») була [PERSON] [INFO] (прізвище до шлюбу російською мовою « [PERSON] »). Бабуся позивача [PERSON] 31.12.1946р. уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу в них народилася єдина донька мати позивача [PERSON] , [INFO] . Згодом [PERSON] помер. Мати позивача [PERSON] 06.10.1971р. уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у них народився позивач [PERSON] [INFO] . [INFO] мати позивача [PERSON] (донька бабусі [PERSON] ) померла. Бабуся [PERSON] (сестра [PERSON] ) померла [INFO] . Отже, позивач є єдиним з близьких родичів спадкодавиці [PERSON] , який залишився живий, єдиний хто її доглядав та піклувався про неї до дня її смерті та звернувся у встановлений законом строк у січні 2022 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Дудіної О.С. 20.01.2022р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Дудіною О.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю низки документів, що підтверджують родинні зв`язки позивача [PERSON] з [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся за юридичною допомогою. Після отриманих відповідей на адвокатські запити з`ясовано, що є розбіжності у написанні дівочих прізвищ та по-батькові двоюрідної бабусі позивача [PERSON] з її сестрою (бабусею [PERSON] ), у зв`язку з чим виникла необхідність встановлення родинних зав`язків у судовому порядку. Розбіжності у написанні прізвища та по-батькові двоюрідної бабусі [PERSON] полягають у тому, що згідно актового запису про народження, складеному українською мовою, прізвище її зазначено « [PERSON] еїзжа». В графах батьків вказано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . У свідоцтві про шлюб, складеному українською мовою, її прізвище та по-батькові зазначено « [PERSON] єєзжая» [PERSON] « [PERSON] ». А у свідоцтві про смерть, складеному українською мовою, по-батькові зазначено « [PERSON] ». В усіх документах, окрім свідоцтва про шлюб, протягом життя складених українською мовою, а також у довідці з місця реєстрації, довіреності від 2020 року та у свідоцтві про смерть (документи видавались на підставі паспорта), по-батькові зазначено « [PERSON] ». Розбіжності у написанні прізвища та по-батькові бабусі [PERSON] , полягають у тому, що згідно свідоцтва про народження, складеного російською мовою, її прізвище зазначено « [PERSON] еезжая». У графах батьків вказано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . У свідоцтві про шлюб, складеному російською мовою, її прізвище та по-батькові зазначено « [PERSON] еезжая» [PERSON] « [PERSON] ». У лікарському свідоцтві про смерть, складеному українською мовою, по батькові зазначено « [PERSON] ». Таким чином у зв`язку з довільним перекладом документів на українську мову за часів СРСР різняться написання прізвищ та по-батькові як спадкодавиці - двоюрідної бабусі позивача [PERSON] , так і її сестри - бабусі [PERSON] . У зв`язку з цими розбіжностями у написанні прізвищ та по-батькові [PERSON] та [PERSON] та відсутності оригіналів свідоцтва про народження двоюрідної бабусі [PERSON] та свідоцтва про право власності на квартиру, позивач не має можливості реалізувати право на оформлення спадщини після смерті двоюрідної бабусі [PERSON] , що стало підставою звернення до суду для встановлювати факту родинних відносин та визнання права на спадщину. На підставі викладеного, просив: встановити факт, що [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] є рідною сестрою [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] визнати за [PERSON] право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] визнати [PERSON] право власності на банківські гривневі вклади, відкриті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , що знаходились на рахунках в АТ «Державний ощадний банк України». Представник відповідача\~ Кузюр\~О.О. (діє на підставі виписки з ЄДРЮОФОПГФ - а.с. 110-115) надав 12.08.2022р.\~відзив на\~позовну заяву\~(а.с.\~117-118), у якому вказав, що Дніпровською міською радою не порушені права позивача. Спірна частина квартири не ввійшли до складу спадщини [PERSON] , юридично спадщину вона не оформляла та відсутні докази спільної реєстрації проживання із [PERSON] . З цих підстав визнання права власності на неї в порядку спадкування за позивачем неможливе. До матеріалів справи не надано документів, за допомогою яких можна було б встановити родинний зв`язок між [PERSON] та позивачем. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача\~ адвокат\~Боровик Л.О. (діє на підставі договору від 28.01.2022р. і ордеру від 30.01.2022р. а.с. 77-78) у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 116). Представник відповідача\~ [PERSON] (діє на підставі виписки з ЄДРЮОФОПГФ - а.с. 110-115) у судове засідання надав заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами (а.с. 109). З огляду на належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 37 зворот). [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.1971 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 36). У свою чергу, [PERSON] є донькою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 36). У свою чергу, [PERSON] (дошлюбне прізвище на російській мові « [PERSON] ») є донькою « [PERSON] » і « [PERSON] » (російською), що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 34). 31.12.1946р. « [PERSON] » уклала шлюб із « [PERSON] », що підтверджується копією посвідки про шлюб Української РСР (а.с. 34). Як видно із наданого листом від 10.02.2022р. № Б-450/о/217-22 Державного архіву Дніпропетровської області копії актового запису № 4588 від 16.11.1929р., [INFO] народилася « [PERSON] », батьки [PERSON] ,\~мати -\~ [PERSON] (а.с. 25). 06.06.1948р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 26). Дійсно, у свідоцтві про шлюб українською мовою прізвище та по-батькові зазначено « [PERSON] » [PERSON] », яка обрала після укладення шлюбу прізвище « [PERSON] ». Отже, наявними документами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрами від батьків [PERSON] і [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24). У свідоцтві про смерть українською мовою по батькові [PERSON] вказане як « [PERSON] ». [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] 11.02.1964р., що підтверджується відповіддю Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного МУЮ (м. Дніпро) від 31.03.2022р. № 1091/05.1-42 (а.с. 26, зворот). Як вказує позивач, двоюрідна бабуся [PERSON] від шлюбу з [PERSON] мала єдиного сина - [PERSON] , [INFO] , який 05.02.1977р. уклав шлюб з [PERSON] та взяв після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, 05.02.1977р. між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, після якого [PERSON] зміни в прізвище на « [PERSON] » (а.с. 29). Як видно із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, у [PERSON] від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 30). Тобто [PERSON] є онуком [PERSON] 04.11.1988р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Як вказує позивач, [PERSON] періодично перебував у місцях позбавлення волі, його дружина [PERSON] після народження сина зникла, покинувши сина [PERSON] на виховання двоюрідної бабусі позивача - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер (це син [PERSON] ), що підтверджено відповіддю Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного МУЮ (м. Дніпро) від 31.03.2022р. № 1091/05.1-42 (а.с. 26, зворот). [PERSON] [INFO] (мати [PERSON] ) померла [INFO] , що підтверджується відповіддю Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного МУЮ (м. Дніпро) від 06.04.2022р. № 1112/05.1-42 (а.с. 27). [INFO] [PERSON] (онук [PERSON] ) також помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 31). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 36 , зворот). [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 37). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 34, зворот), про що видане лікарське свідоцтво про смерть № 1107 від 11.06.2020р. (а.с. 35). Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , а йому - двоюрідною бабусею. І на даний час позивач є єдиним родичем і спадкоємцем майна, після смерті [PERSON] . Ці обставини підтверджуються свідоцтвами про народження, про одруження, про смерть, витягами з актів цивільно стану та відповідями органів реєстрації актів цивільного стану, а також копіями сімейних фотографій і листування, які збереглися у позивача (а.с. 38 47). Також позивачем надана копія трудової книжки [PERSON] (а.с. 48). Судом встановлено, що наявні розбіжності в написанні прізвищ та по-батькові бабусі [PERSON] , і [PERSON] виникли у зв`язку з перекладом документів на українську мову за часів СРСР. При цьому, у довідці з місця реєстрації [PERSON] від 09.12.2019р. № 1/13544, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, у нотаріально посвідченій довіреності від 14.02.2020р., виданої [PERSON] [PERSON] , у свідоцтві про смерть [PERSON] , її по-батькові зазначено як « [PERSON] » (а.с. 24, 31, зворот, а.с. 33). 20.08.1996р. [PERSON] і [PERSON] у спільну сумісну власність за наслідками приватизації було видане свідоцтво про право власності Виконкомом комітетом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 1/1610-96, зареєстроване в КП «ДМБТІ`ДМР та записано в реєстрову книгу № 248п за реєстровим № 55, на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Квартира згідно технічного паспорту ФОП [PERSON] від 06.04.2022р. складається з: двох кімнат жилою площею 28.0 кв.м., загальною площею 51.2 кв.м.: кухні площею 7.5 кв.м., ванної кімнати площею 2.7 кв.м., вбиральні площею 1.2 кв.м., коридору площею 7.0 кв.м., вбудованої шафи площею 0.3 кв.м., лоджії площею 4 кв.м. (а.с. 13-14). [PERSON] мешкала і була зареєстрована на день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповіддю Департамента адміністративних послух і дозвільних процедур від 15.12.2021р. на запит нотаріуса (а.с. 21). Отже, після її смерті [PERSON] і [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При цьому, 1/2 частини квартири цієї квартири набута [PERSON] внаслідок фактичного вступу в управління спадковим майном після смерті онука [PERSON] , який помер [INFO] . Як видно із витребуваної судом у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради інформації, наданої листом від 12.05.2022р. № 6/5-741 (а.с. 79), [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 31.10.2015р. по 29.05.2020р. Склад зареєстрованих осіб на день його смерті [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 04.06.1981р. по 08.12.2021р. Згідно відповіді AT «Державний ощадний банк» від 18.05.2022р., наданої на вимогу суду, [PERSON] мала у AT «Державний ощадний банк України» відкриті рахунки у гривнях, а саме: рахунок № [NUMBER] , відкритий 06.10.2017р. з залишковою сумою 30331,27 грн.; рахунок № [NUMBER] , відкритий 06.03.2019р. з залишковою сумою 32341,50 грн. (а.с. 65). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] прийняла спадщину за законом відповідно до ст. 1268 ЦК України, але юридично не оформила. Заповіт за життя ані [PERSON] , ані [PERSON] не складали, спадкові справи не заводилися. Позивач 11.06.2021р. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Дудіної О.С. із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 20.01.2022р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки між позивачем [PERSON] і [PERSON] (а.с. 107 108). Позивач за відсутності оригіналів свідоцтва про народження двоюрідної бабусі [PERSON] і свідоцтва про право власності на квартиру не має можливості реалізувати право на оформлення спадщини після смерті двоюрідної бабусі [PERSON] . Тому позивач звернувся до суду за захистом спадкових прав. Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Суд доходить висновку, що наданими позивачем доказами повною мірою підтверджується факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] є рідною сестрою [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою нотаріуса від 20.01.2022р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із ненаданням документів, що підтверджують факт родинних відносин, а також факт прийняття спадщини між попередніми спадкодавцями та спадкоємцями. Прийняття спадщини - є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідно волевиявлення спадкоємця і зпїйснення ним певних дій. Позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом. За правилами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно із ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Як установлено судом, спадщина не визнана відумерлою. Інших спадкоємців, крім позивача немає і ніхто крім нього не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна квартири, що розташована на території Соборного району м. Дніпра, тому позивач вірно звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»). В даному випадку предметом спору є захист права позивача на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок. Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на нерухоме майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом. Позивач не наполягав на розподілі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved