Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 20.04.1990 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 753. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами припинилися, сторони з червня 2012 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з втратою почуття любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, на переконання позивача примирення неможливе. Ухвалою судді від 04.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справи, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 20.08.2021 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що сім`ю можливо зберегти, а твердження позивача про припинення шлюбних відносин та відсутність порозуміння не відповідають дійсності. Ухвалою суду від 13.10.2021 клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення було задоволено, надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення до 13.01.2022. Ухвалою судді від 13.01.2022 було продовжено розгляд цивільної справи, призначено судове засідання з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, 01.02.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, вважає, що сім`я розпаслась остаточно і примирення сторін неможливе. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать заяви про відкладення слухання справи від 01.03.2022, 21.04.2022 та 30.06.2022, які відповідач направляла електронну пошту суду, в яких просила суд призначити судове засідання у справі після закінчення війни. Судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 29.08.2022, повернулась до суду неврученою з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Водночас відповідач не повідомила суду іншої адреси місця проживання або перебування. Отже, зазначена судова повістка вважається врученою в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з цим, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 20.04.1990 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 753, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 24.06.2021. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. У позовній заяві та під час виступу в судовому засіданні позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, ними були втрачені фізичні та духовні зв`язки. Вказував, що примирення між сторонами неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про задоволення позову.

Outcome: approved