Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи - Приватний нотаріус Києво-Святошинського РНОКО Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, у якому просить визнати виконавчий напис №7024 від 12.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на користь стягувача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за кредитним договором №3001369516701 від 31.07.2019 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк», на суму 36452,72грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 11.02.2022 року було відкрито провадження по справі. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі строк для надання письмових пояснень щодо позову або відзиву. У судове засідання позивач не з`явилася, але від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся неодноразово відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак 06.05.2022 року на адресу суду надійшла заява представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 12 травня 2021 року приватним нотаріусомКиєво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №7024, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором кредитним договором №3001369516701 від 31.07.2019 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість у сумі 36452,72грн. За змістом виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 02.04.2020 року по 17.03.2021 року загальна сума заборгованості 36452,72грн., яка складається з 17484,87грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8029,44грн. прострочена заборгованість за комісією, 1,91грн. прострочена заборгованість за відсотками, 10091,18грн. строкова заборгованість за сумою кредиту, 345,28грн. строкова заборгованість за комісією, 0,04 строкова заборгованість за відсотками та 500грн. плата за вчинення даного виконавчого напису нотаріуса. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Суд звертає увагу, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того із наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, оскільки факт отримання позивачем зазначеного повідомлення із вимогою про наявність заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, судом не встановлено. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що при вчиненні приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною виконавчого напису №7024 від 12.05.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користьАкціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у сумі 36452,72грн., приватному нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору та належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову . Зважаючи на викладене та враховуючи те, що представником відповідача до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору .

Outcome: approved