Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи його тим, що в липні 2021 року комісією Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» було проведено перевірку службової діяльності сектору з організації профілактичної роботи служби, підрозділів СКПР та СКШР, за результатами якої було складено довідку перевірки службової діяльності сектору з організації профілактичної роботи служби, стрілецьких команд з профілактичної роботи швидкого реагування Дніпровського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця». 22.07.2021 року на нараді регіональної філії «Придніпровська залізниця» під головуванням першого заступника директора філії щодо результатів акту перевірки підрозділів воєнізованої охорони філії комісією у складі фахівців Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» було встановлено наступне. Під час перевірки стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Комісією встановлено, що у порушення вимог Положення про регулювання робочого часу та часу відпочинку працівників воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця», затвердженого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 25.02.2020 року (Протокол № Ц 45/18 Ком.Т) в СКПР застосовується норма тривалості робочої зміни 24 години, що не визначено Правилами внутрішнього трудового розпорядку, чим порушено п. 3.7 Положення в частині допущення збільшення тривалості зміни за рішенням конференції трудового колективу, що визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку. В підрозділі встановлено підсумковий облік робочого часу, але складаються і затверджуються попередні графіки роботи замість графіків змінності, чим порушено п. 2.1 Положення в частині затвердження керівництвом графіку змінності на весь обліковий період. Комісією виявлено, що він не проводить щомісячні перевірки обліку робочого часу в маршрутах варти форми ХУ-2, про що свідчить той факт, що мають місце випадки, коли в розділі «Підсумки роботи» маршрутів варти форми ХУ-2 не зазначено час, витрачений під час таємного супроводження поїздів; у графі «Робота варти» відсутній штамп станції, чим порушено п. 2.7 Порядку видачі та оформлення маршрутів варти ХУ-2 (Додаток 2 до Положення) в частині обов`язку перевірки обліку робочого часу в маршруті варти ХУ-2 керівником підрозділу (його заступниками). Окрім того, Комісією встановлено, що у постановах про адміністративні правопорушення, складених керівним складом СКПР відсутній підпис особи, на яку складено постанову щодо роз`яснення її прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП або відповідна відмітка про відмову, чим порушено п. 2.7 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення на залізничному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 12.04.2006 року № 337. Разом з тим, Комісія виявила, що до особового складу СКПР не завжди своєчасно доводяться нормативні документи, а саме: не доведено спільний наказ Міністерства інфраструктури від 02.03.2020 року № 204/175 «Про затвердження порядку взаємодії органів (підрозділів) поліції з підрозділами АТ «Укрзалізниця». На думку Комісії таке стало можливим через неналежне виконання посадових обов`язків щодо контролю за здійсненням перевірок організації роботи та виконання службових обов`язків особовим складом підрозділу, контролю та своєчасним доведенням до особового складу підрозділу нормативно-правових актів та безумовного їх виконання, здійснення контролю за раціональним використанням особового складу підрозділу, правильності ведення обліку його робочого часу, контролю за виконанням підлеглим працівниками вимог посадових (робочих) інструкцій, контролю за правильністю ведення облікової документації з його боку, що є порушенням п.п. 2.8, 2.10, 2.12, 2.22, 2.32 його посадової інструкції та через порушення ним вимог ст. 139 КЗпП України щодо своєчасного, точного та сумлінного виконання розпоряджень власника або уповноваженого ним органу та є порушенням трудової дисципліни. Враховуючи викладене, наказом відповідача від 18.08.2021 року № 14/Д, згідно зі ст. 147 КЗпП України йому було оголошено догану. На роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Згідно ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. В наказі від 18.08.2021 року не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку: дії (бездіяльності) працівника; порушення або неналежного виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вини працівника; наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Під час перевірки службової діяльності СКПР він знаходився у відпустці, з якої вийшов 13.07.2021 року. 15.07.2021 року він отримав довідку перевірки службової діяльності СКПР. 16.07.2021 року та 21.07.2021 року ним було надано начальнику служби воєнізованої охорони [PERSON] службові листи з приводу зазначених порушень. Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не розглядались і не були прийняті до уваги стаж його роботи, факти того чи притягувався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи маються інші обставини які необхідно врахувати при накладенні на нього дисциплінарного стягнення. Його притягнення до дисциплінарної відповідальності стало для нього шокуючою несподіванкою, яка призвела до стресового стану. Інформація про притягнення до відповідальності стала відома широкому колу його підлеглих, його колег, рідним та близьким людям, що змусило його соромитися та виправдовуватися. В цей час його родина теж переживала відносно втрати його посади. Його оклад на день оголошення догани складав 10\~152 грн., отже 70 % премії від окладу складає 7\~106, 40 грн. Відповідно до п. 3.4 наказу № 235/НОР-1 працівникам, до яких у розрахунковому періоді було застосовано дисциплінарне стягнення, премія не нараховується. Тобто, через видання незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності він позбавлений премії у серпні 2021 року. Враховуючи рішення Синельниківського міськрайонного суду від 26.04.2021 року, яким був скасований наказ відповідача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за інше правопорушення, та яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.10.2021 року, можна зробити висновок про систематичність намагань відповідача притягнути його до дисциплінарної відповідальності, які створюють перепони для сумлінного виконання ним його службових обов`язків та наносять негативний відбиток на його психологічний та моральний стан. Вважає, що розмір моральної шкоди повинен визначатися подвійним розміром невиплаченої йому премії, а саме, 14\~212, 80 грн. Просить суд визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 18.08.2021 року № 14/Д в частині оголошення догани; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (код ЄДРПОУ 40081237) на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 14\~212 грн. 80 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснили обставини справи таким чином як вони викладені вище. Також пояснили, що по кожному зазначеному в наказі порушенню відсутня дата його вчинення позивачем. Положення про регулювання\~робочого часу\~та часу\~відпочинку працівників\~воєнізованої охорони\~АТ «Укрзалізниця»,\~затвердженого рішенням\~правління АТ\~«Укрзалізниця» від\~25.02.2020\~року,\~до відома\~позивача не\~доводили,\~внаслідок чого\~він не\~мав можливості\~довести його\~до відома\~своїх підлеглих.\~Також до\~його відома\~не був\~доведений й\~спільний наказ\~Міністерства інфраструктури\~від 02.03.2020\~року №\~204/175\~«Про затвердження\~порядку взаємодії\~органів (підрозділів)\~поліції з\~підрозділами АТ\~«Укрзалізниця».\~На нараді\~22.07.2021\~року не\~були враховані\~його письмові\~звернення до\~керівництва з\~його вимогами\~роз`яснити\~яким чином\~виконувати покладені\~на нього\~обов`язки.\~Також не\~були враховані\~нарадою його\~письмові пояснення\~з приводу\~зазначених в\~наказі порушень,\~оскільки свої\~письмові пояснення\~він надав\~вже після\~наради.\~ \~ \~ \~ \~ Представник відповідача - Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судовому засіданні позовних вимог не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також пояснив, що на нараді 22.07.2021 року [PERSON] надавав усні пояснення частково. Його письмові пояснення не були враховані на нараді, оскільки він надав їх після наради. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно протоколу № Н3-1-1-9/87 від 22.07.2021 року наради під головуванням першого заступника директора регіональної філії встановлено, що комісією Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» в період з 05.07.2021 року по 09.07.2021 року проведено перевірку службової діяльності підрозділів воєнізованої охорони регіональної філії, про що складено відповідну довідку. З боку НОРВПР [PERSON] встановлені порушення організації роботи особового складу підрозділів. Також нарада ухвалила: НОРВПР [PERSON] до 23.07.2021 року надати особисті пояснення на ім`я директора щодо незадовільної організації роботи особового складу підрозділів. Наказом № 14/Д від 18.08.2021 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності згідно ст. 147 КЗпП України за неналежне виконання посадових обов`язків начальника стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» та йому оголошено догану. Даний наказ містить встановлені на нараді 22.07.2021 року порушення з боку позивача. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~ \~Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги\~ст. 264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За правилами\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер. У цих спірних правовідносинах суд\~виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління. Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація СМ /Rec (2007) щодо належного управління (стаття 2). Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що\~належать роботодавцю (керівнику),\~його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності). Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі. Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13). Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є ревалентними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості. Ст. 147 КЗпП України\~визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід як догана. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 КЗпП України\~роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Аналіз указаних вище норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести дотримання законодавства про працю. Згідно ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Зазначене узгоджується із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, за змістом якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. В наказі від 18.08.2021 року № 14/Д не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку: а саме, наказ не містить вини позивача та наявності причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків. Також до застосування дисциплінарного стягнення від порушника [PERSON] не було витребувано письмових пояснень, а навпаки нарадою 22.07.2021 року його було зобов`язано надати письмові пояснення до 23.07.2021 року, що свідчить про неврахування відповідачем його письмових пояснень при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Також з документів службової перевірки не вбачається, що були враховані всі обставини, за яких вчинений проступок. Крім того, згідно досліджених судом письмових доказів зазначені в наказі порушення виявлені на підставі службової перевірки з 06.07.2021 року по 09.07.2021 року, а накладено дисциплінарне стягнення на [PERSON] 18.08.2021 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого ст..148 КЗпП України. Також службовою перевіркою не було встановлено дат вчинення кожного проступку, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 148 КЗпП в частині накладення стягнення не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності було вирішено відповідачем упереджено та без дотримання вищезазначених вимог закону, у зв`язку з чим наказ від 18.08.2021 року № 14/Д про накладення догани на [PERSON] має бути визнаний протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від - характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення. Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 3 1.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивача про те, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності без дотримання передбачених законом вимог призвели до стресового стану і фактично спричинили шок. Суд зауважує, що при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не розглядались і не були прийняті до уваги стаж роботи позивача, чи притягувався він раніше до дисциплінарної відповідальності; чи маються інші обставини, які необхідно врахувати при накладенні дисциплінарного стягнення. Наказом керівництва Дніпровського загону воєнізованої охорони № 235/НОР-1 від 16.07.2019 року затверджено положення про преміювання працівників. Розділом 5 вказаного наказу визначено розміри премії для Стрілецьких команд з профілактичної роботи та Стрілецької команди швидкого реагування, а саме для керівництва у розмірі до 70% від посадового окладу. Оклад позивача, на день оголошення наказу, складав 10152 грн., тобто 70% премії від окладу складає 7106, 40 грн. Відповідно до пункту 3.4. наказу №235/НОР-1 працівникам, до яких у розрахунковому періоді було застосовано дисциплінарне стягнення, премія не нараховується. Тобто позивача через видання незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позбавили премії у серпні 2021 року. З доводами позивача щодо визначення моральної шкоди в подвійному розмірі невиплаченої йому премії, а саме, 14\~212, 80 грн., суд не погоджується, оскільки судовим рішенням від 26.04.2021 року наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності був скасований та стягнуто з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі невиплаченої премії за місяць, а даним наказом позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності вже за інші порушення. Дані обставини не можуть свідчити про намагання відповідача притягнути його незаконно до відповідальності або про наявність особистої зацікавленості з боку відповідача. Доводи відповідача, викладені у відзиві та надані в судовому засіданні є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на їх підтвердження суду не було надано. З врахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме, в розмірі невиплаченої за серпень премії 7\~106, 40 грн., що складає 70 % від його окладу. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну допомогу; пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦІІК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем та його представником надано лише ордер на надання правничої допомоги. Передбачених положеннями ст. 137 ЦПК України документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. суду не було надано, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6\~ст. 141 ЦПК України). Враховуючи викладене судовий збір у розмірі 1816 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави . На підставі викладеного,

Outcome: partial