Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулось до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 48 178,45 грн як страхове відшкодування та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.12.2019р. між ДУ «Інститут Еволюційної екології НАН України» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» укладений договір №УБ 1415258 добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або заволодіння застрахованим транспортним засобом на суму 555 000,00 грн. 18 травня 2020 року на Одеській площі в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Caddy», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням на законних підставах - [PERSON] , та «Ореl Соmbo», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач). Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва (у справі № 752/10165/20) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р., тобто вчинення ним правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія «Ореl Соmbo», д.р.н. [NUMBER] на момент ДТП була не застрахована. 19.05.2020р. до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою звернувся представник страхувальника з приводу виплати страхового відшкодування в зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. ПАТ «НАСК «Оранта», виходячи із ремонтної калькуляції рахунку ТОВ «Автомир», на підставі відповідного страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до нього, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 48 178,45 грн. Враховуючи обставини, викладені вище, зважаючи, що відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, позивач неодноразово звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору із регресною вимогою та досудовим попередженням. Так як відповідач не здійснив виплату заборгованості, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Також з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Ухвалою суду від 19.07.2022р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до спрощеного провадження з повідомленням сторін. На підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклик відповідача в судове засідання 08.08.2022р. було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У судові засідання позивач та відповідач не з`явились. Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також позивач зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність одночасного існування умов, які визначені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалюється заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 19.12.2019р. між ДУ «Інститут еволюційної екології НАН України», як страхувальником, та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», як страховиком, укладений договір №УБ 1415258 добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або заволодіння застрахованим транспортним засобом на суму 555 000,00 грн. 18 травня 2020 року о 12 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Ореl Соmbo», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по Одеському мосту в м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Представник ДУ «Інститут еволюційної екології НАН України» Шевченко Ю.М. повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування та 19 травня 2020 року звернувся із відповідною заявою. 28 травня 2020 року було складено акт огляду транспортного засобу №26758, згідно якого встановлено пошкодження переднього бамперу автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , зокрема, зніс матеріалу ліворуч, розрив кріплення, зніс матеріалу лівої заглушки в передньому бампері, деформація переднього лівого крила, відсутність заглушки в передньому лівому підкрилку, деформація передніх лівих дверей в передній частині, зніс матеріалу та накладки на корпусі лівого дзеркала, зскіл скла блоку передньої лівої фари, розрив ковпака переднього лівого колеса, розвал-сходження передніх коліс, деформація кронштейну переднього лівого крила. ПАТ «НАСК «Оранта» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі ремонтної калькуляції від 22 червня 2020 року № К000002500 та рахунку ТОВ «Автомир» № В000032682. Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту від 19 грудня 2019 року № УБ 1415258, на підставі страхових актів від 22 червня 2020 року № СТО-20-26758/1 та від 02 липня 2020 року № СТО-20-26758/2, заяви про страхове відшкодування, розрахунку та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , склав 48 178, 45 грн. У зв`язку з викладеним і відповідно до умов Договору добровільного страхування від 19 грудня 2019 року № УБ 1415258 ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало потерпілому власнику транспортного засобу «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , витрати на ремонт в розмірі 48 178,45 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 24 червня 2020 року №29617 та від 03 липня 2020 року № 31457. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц). Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування". Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц). Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого. Водночас регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2020 у справі № 910/18279/19 Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). За таких обставин, суд вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» правомірно пред`явило вимоги до [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 травня 2020 року, про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування, пов`язаної з виплатою потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 48 178,45 грн., внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , який є об`єктом страхування. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування, що становить 48 178, 45 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved