Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 130 000,00 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами в усній формі договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу надані у позику грошові кошти у розмірі 130 000,00 доларів США за першою вимогою. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розпису, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання ним визначеної грошової суми. Однак, відповідач не повернув суму позики, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 130 000,00 доларів США. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року, вищевказану справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, за підсудністю. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 130 000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути за першою вимогою. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 31 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 130 000,00 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 130 000,00 доларів США. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 11 350,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved