Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

17.02.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Після смерті [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа. До складу спадкового майна ввійшла 1/4 частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 08.02.1994 року виданого на квартиру [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири були позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулась до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 29.01.2021року Баришівською державною нотаріальною конторою було відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на квартиру, органом приватизації зазначено Завод «Молнія», в печатка міститься Госпрозрахункового бюро «Альтернатива», яке не являлося органом приватизації. В зв`язку з зазначеними розбіжностями нотаріус не має змоги прийняти до вчинення нотаріальних дій дане свідоцтво. Позивачі вважають, що через невідповідність свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 08.02.1994 року виданого на квартиру [ADDRESS] та на підставі ст.ст. 317, 319, 321,1218, 1265, ЦК України, виникає необхідність у визнанні права власності на відповідні частки квартири за всіма співвласниками. На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Разом з позовною заявою представником позивачів до суду подано клопотання про витребування у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копії спадкової справи №24/2021 заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 25.02.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу прийнято до провадження судді Коваленка К.В., задоволено клопотання представника позивачів та витребувано у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копії спадкової справи №24/2021 заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 17.03.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечували. 29.03.2021 від Баришівської районної держаної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №24/2021 заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №856 від 12.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 14.12.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 18.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. 16.08.2022 від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та його представників. Про день та час розгляду справи позивачі належним чином повідомлені направленням СМС повідомлення. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Виклад фактичних обставин справи 08.02.1994 року [PERSON] (спадкодавець),\~ [PERSON] (позивач 1),\~ [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] (позивач3) приватизовано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 64,6 кв.м., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, судом встановлено, що 08.02.1994 спадкодавець [PERSON] та позивачі: дружина спадкодавця [PERSON] (позивач 1) , син спадкодавця [PERSON] (позивач 2), син спадкодавця [PERSON] (позивач 3) як члени сім`ї спадкодавця, прийняли участь у приватизації державного житлового фонду спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності було видане Заводом «Молнія» в якому печатка міститься Госпрозрахункове бюро «Альтернатива» (а.с. 20). [INFO] помер [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.01.2020, виданий Баришівським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 19). Після його смерті Баришівською районною державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 24 у спадковому реєстрі 67127270 (а.с. 59 - 72). До складу спадкового майна увійшла 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є його дружина [PERSON] (позивач 1). Постановою державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори від 29.01.2021 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Госпрозрахункове бюро «Альтернатива» не являлось органом приватизації з правом видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 72). Через невідповідність свідоцтва про право власності житло № [NUMBER] від 08.02.1994 року на квартиру [ADDRESS] , з метою належного оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] позивачі звернулись до суду за захистом свого права. Щодо невідповідності свідоцтва про право власності на житло Відповідно ч. 1 ст. 4 до Закону України «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Станом на дату звернення до суду з даним позовом, за даних обставин власники спірної квартири не можуть вільно і на свій розсуд розпоряджатися своїм майном, а саме, зареєструвати за собою право власності. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Щодо визнання права власності на спадкове майно До Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшла заява від спадкоємця померлого [PERSON] [PERSON] , а саме його дружини про прийняття спадщини. 29 січня 2021 рок Баришівською державною нотаріальною конторою відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на спірну квартиру, яке видане Заводом «Молнія», міститься печатка Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», яке не являлося органом приватизації через , що дане свідоцтво не приймається до вчинення нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у «Госпрозрахункового бюро «Альтернатива» відповідних повноважень за законом. (а.с. 72). За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 08.02.1994 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значиться належною на праві приватної спільної власності [PERSON] та позивачам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved