Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 23.11.2018 року по 23.11.2021 року у розмірі 6 561,95 доларів США, що за курсом 26,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.11.2021 року складає 174 875,97 грн за кредитним договором №K3V3GK15005554 від 21.03.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 21.03.2007 року уклали кредитний договір №K3V3GK15005554, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 89 976,72 доларів США на термін до 21.03.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку встановлених договором. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання, в зв`язку з чим за період з 23.11.2018 року по 23.11.2021 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 6 561,95 доларів США. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 28.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача у якому останній зазначає, що 18.11.2015 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/18370/14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, було винесено рішення, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2007 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3V3GK15005554 від 21.03.2007 року в сумі 87 675,63 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1 135 399,35 грн. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03.02.2016 року, у справі №752/18370/14, скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18.11.2015 року. Вказане рішення залишено без змін Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 31.05.2017 року. Відповідач також вказує, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.11.2019 року у справі №752/16760/19 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено у задоволенні позову. Відповідач стверджує, позивач не має права на стягнення заборгованості за кредитним договором №K3V3GK15005554 від 21.03.2007 року оскільки, як неодноразово встановлено судами, майже 10 років назад направляючи вимогу про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. 01.08.2022 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача у якій позивач зазначає, що ухвалене раніше рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті на себе зобов`язання за договором. Також 28.07.2022 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 21.03.2007 року укладено кредитний договір №K3V3GK15005554, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 89 976,72 доларів США на термін до 21.03.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку встановлених договором. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В матеріалах справи наявна заява на видачу готівки від 21.03.2007 року, відповідно до якої ЗАТ КБ «Приватбанк» Печерська філія у м. Києві перераховано [PERSON] 74 980 доларів США. Призначення платежу: видача кредиту відповідно до кредитного договору №K3V3GK15005554 від 21.03.2007. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року задоволено позов АТ КБ "Приватбанк" та звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2007 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3V3GR15005554 від 21.03.2007 року в сумі 87 675,63 дол.США, що еквівалентно за курсом НБУ- 1 135 399,35 грн, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також відповідно до зазначеного рішення судом було виселено з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 травня 2017 року, скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено та встановлено нікчемність укладеного договору іпотеки. В подальшому, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 02.07.2019 р. становить 258903,30 доларів США, однак скориставшись своїм правом на визначення предмету позову Банк просив стягнути лише частину заборгованості, а саме нараховані відсотки за користування кредитом за період з 21.02.2019 р. по 02.07.2019 р. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07.11.2019 р. було відмовлено у задоволенні позову і було встановлено, що Банк, звернувшись з позовом про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно змінив порядок і строк дії кредитного договору, а отже має право не має права вимагати відсотки на підставі умов договору, а має право на отримання гарантій, передбачених ч.2 ст.625 ЦЕ України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц висловлено правий висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, тому пред`явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних на підставі положень ст.625 ЦК України за період з 23.11.2018 р. по 23.11.2021 р. Позивач у своєму відзиві заявив про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Як встановлено судом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в жовтні 2014 року, в свою чергу змінивши строк виконання зобов`язань. Тобто, враховуючи встановлений законом трирічний строк звернення за захистом порушеного права позивач мав право заявити вимоги про застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, як гарантії в зв`язку з порушенням зобов`язань до жовтня 2017 року. Натомість, позивач звернувся до суду з позовом 13.01.2022 р. та просить стягнути нараховані 3% річних за період з 23.11.2018 р. по 23.11.2021 р., тобто поза межами встановленого строку позовної давності. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. З урахуванням задоволення позову та відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору.

Outcome: dismissed