Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішенням. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків, посилаючись на те, що відповідача було засуджено за вчинення злочину, а саме за спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень. В процесі лікування позивач поніс матеріальні витрати в розмірі 2668 грн. 38 коп., а також зазнав моральних страждань пов`язаний із втратою авторитету серед колег, зміну звичайного способу життя, потребою додаткових зусиль для його відновлення, особливі глибокі та болісні страждання,неприємніспогади, тривогу за своє життя та здоров`я, отже моральна шкода оцінюється позивачем в розмірі 50000 грн. Рух справи. 29.04.2022 визначено склад суду. 03.05.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.07.2022. 04.07.2022 справа відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 03.08.2022 ухвалено заочне рішення. Доводи учасників справи. Позивач просив розглянути справу у відсутність останнього, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Встановлені судом обставини, мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався. 02.03.2021 вироком Деснянського районного суду м. Києва відповідача визнано винуватим за ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України /а.с. 10-16/. Вказаним вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що відповідач 04.11.2020 близько 11.30 год. по [ADDRESS] біля першого під`їзду, з метою перешкоджання здійснювати свої службові обов`язки інспекторам Управління патрульної поліції м. Києва [PERSON] та [PERSON] з метою блокування службового автомобіля, в якому знаходились вказані працівники патрульної поліції, почав перешкоджати руху автомобіля, при цьому виражався нецензурною лайкою та своєю ногою наносив удари по службовому автомобілю, на що інспектор УПП [PERSON] з метою припинення протиправних дій [PERSON] , вийшов зі службового автомобіля, а [PERSON] ігноруючи законні вимоги [PERSON] , достовірно розуміючи, що останній є працівником правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, умисно наніс удари руками та ногами по тілу [PERSON] , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на фоні помірного набряку м`яких тканин в тім`яно-потиличній ділянці справа, на верхній повіці правого ока, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден в скроневій ділянці зліва, на спинці носа у верхній третині. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті вчинення кримінального правопорушення, позивач відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 02-01/1076 від 23.12.2021, отримав тілесні ушкодження: у вигляді синців на фоні помірного набряку м`яких тканин в тім`яно-потиличній ділянці справа, на верхній повіці правого ока, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден в скроневій ділянці зліва, на спинці носа у верхній третині, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Позивача було доставлено до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ каретою швидкої медичної допомоги. Відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.11.2020 по 20.11.2020 у ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» /а.с. 25-26/. Під час лікування відповідач зазнав матеріальних збитків у зв`язку з лікуванням, а саме придбанням лікарських препаратів на суму 2668 грн. 38 коп. /а.с. 17-23/. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи те, що вказані витрати на лікування (збитки) мали місце у зв`язку з незаконними діями відповідача, останні підлягають відшкодування у повному обсязі. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до висновків сформульованих у постанові ВПВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до висновків сформульованих у постанові ВС від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Зважаючи на опис подій, внаслідок яких позивач отримав статус потерпілої особи у кримінальному провадженні, беззаперечно є підстави вважати, що позивач зазнав душевних страждань, зокрема у вигляді приниження. Будучи у форменому одязі, при виконанні службових обов`язків законні вимоги позивача,як працівника поліції, припинити протиправні дії, пов`язані з намаганням пошкодити службовий автомобіль патрульної поліції, а також нецензурними виразами в бік працівників правоохоронних органів, були проігноровані та спричинені тілесні ушкодження, що само по собі могло спричинити зокрема і втрату авторитету серед колег. Незважаючи на те, що професія позивача пов`язана з ризиком, зокрема для життя і здоров`я, спричинення тілесних ушкоджень потягло за собою не тільки лікування та подальші негативні наслідки для здоров`я позивача у вигляді періодичного головного болю, про що зазначає останній та не спростовано під час розгляду справи, а й емоційний стрес під час досудового розслідування, судового розгляду, необхідність відвідувати правоохоронні органи та суд, що беззаперечно внесло негативні, хоча і нетривалі зміни у звичайний спосіб життя позивача. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є розумним, справедливим та співмірним із спричиненою шкодою, є достатнім для задоволення потреб позивача, і не призведе до безпідставного збагачення. На думку суду, стягнення заявленої моральної шкоди беззаперечно сприятиме відновленню психоемоційного стану позивача, зокрема самооцінки, впевненості, віри у справедливість, що необхідно для виконання останнім своїх службових обов`язків і продовження звичайного способу життя у суспільстві та правовій державі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги згідно договору /а.с. 36, 37/, оскільки відсутні докази факчтиної сплати останніх. На підставі викладеноо та

Outcome: approved