Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовлено. 30 червня 2021 року до суду надійшла заява представника адвоката Тарасун Ольги Ігорівни, подану в інтересах [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, у якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату правничої допомоги в межах судової справи № 367/3189/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в розмірі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень. В обґрунтування заяви зазначила, що з метою захисту своїх прав та інтересів, в межах даної справи [PERSON] звернувся за правничою допомогою до Адвокатського об`єднання «Протекція права» у зв`язку з чим було укладено Договір про надання правової допомоги № 04/09/17-01 від 04.09.2017 року. 10.03.2021 року між [PERSON] та АО «Протекція права» було укладено Додаткову угоду № 1 від 10.03.2021 року для представництва інтересів Клієнта з питань усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в суді першої інстанції. У зв`язку з виконанням покладених на АО «Протекція права» зобов`язань, щодо надання правової (правничої) допомоги на користь [PERSON] в період з 10.03.2021 по 24.06.2021 року, в межах судової справи № 367/3189/20, відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1 від 10.03.2021 року до Договору № 04/09/17-01 від 04.09.2017 року відповідачем прийнята надана правова допомога в повному обсязі. Витрати на професійну правничу допомогу, які поніс Відповідач, в межах судової справи № 367/3189/20 складає 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд заяви без їх участі. Позивачем [PERSON] 26 січня 2022 року до суду було подано заперечення на заяву про стягнення відповідачем витрат на оплату правової допомоги, вважає що дана заява не підлягає задоволенню. Зокрема вказує, що у заяві представник відповідача зазначає, що з метою захисту своїх прав у справі відповідач звернувся за правничою допомогою до Адвокатського об`єднання «Протекція права», що підтверджується Договором №04/09/17-01 від 04.09.2017 р., проте, дана обставина спростовується матеріалами справи, так, як позовну заяву по справі було подано лише 25.05.2020 , тому у квітні 2017 року відповідач не міг звертатися до АО « Протекція права» для захисту саме в даній справі оскільки договір було підписано майже за три роки до подання позову; крім того, пунктом 2.2 заяви про стягнення витрат представник відповідача зазначає, що 10.03.2021 між відповідачем та АО «Протекція права» було укладено додаткову угоду №1 від 10.03.2021 у якій сторони визначили та погодили розмір гонорару за надання правничої допомоги, стверджує, що дана обставина також спростовується матеріалами справи оскільки у відзиві на позовну заяву п. 1.4 представником відповідача зазначалося, що відповідач 15.02.2020, тобто до подання позовної заяви виїхав за межі України та постійно проживає та працює на території Російської Федерації. Додана до заяви копія додаткової угоди від 10.03.2021 містить відомості про місце укладення даної угоди «м. Київ» (в той час як відповідач перебував за межами України з 15.02.2020 і не міг бути присутнім в м. Києві при укладенні даної угоди), окрім того долучена до заяви копія угоди не містить підпису в графі «Клієнт» на жодному аркуші даної додаткової угоди №1, відпис [PERSON] відсутній на даній угоді і в будь яких інших графах, що робить дану додаткову угоду недійсною; пунктом 2.8 заяви про стягнення витрат на правову допомогу представником відповідача зазначається що відповідно до додаткової угоди №1 від 10.03.2021, яка не набрала чинності, відповідачем прийнята надана правова допомога в повному обсязі, що підтверджується актом. Акт №1 прийому передачі наданих правових послуг від 29.06.2021, також вказує, що місцем його підписання є м. Київ, в той час як сам відповідач перебуває за межами України, однак як і додаткова угода не містить підпису [PERSON] , що на думку [PERSON] спростовує посилання представника на факт прийняття відповідачем наданої правової допомоги та погодження з розміром гонорару, а відтак звіт № 1 про надану правову допомогу і розрахунок витрат на правову допомогу виконаний на підставі договорів які не набрали чинності не може братися судом до уваги як доказ понесених стороною витрат; п. 3.3 заяви міститься формулювання, що відповідач в межах судової справи №367/3189/20 поніс витрати у розмірі 19 500 грн., однак заявником не додано жодних доказів, що дана сума була погоджена відповідачем та була сплачена на користь АО «Протекція права», крім того враховуючи перебування відповідача на території Російської Федерації кошти мали сплачуватися міжнародним грошовим переказом, на що стороною відповідача не надано жодних доказів, в противагу цьому п. 4.16 заяви представником відповідача зазначається, що у зв`язку з перебуванням відповідача на території Російської Федерації останній не сплатив кошти за правову допомогу, тобто не поніс витрат; пунктом 4.11 заяви про стягнення понесених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги відповідач просить звернути увагу суду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 12.05.2020 №4507/18 яка вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, в свою чергу звертає увагу, що при розгляді даної справи представник відповідача жодного разу не з`являвся до Ірпінського міського суду Київської області, а участь у судовому засіданні прийняв лише двічі (перший раз засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача) за допомогою відео конференції; п. 4.15 заяви представник відповідача посилається на практику Касаційного Верховного суду висловленої в постанові від 23.11.2020 у справі №638/7748/16 відповідно до якої «Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих правових послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення», однак з матеріалів даної справи випливає, що додаткова угода №1 від 10.03.2021 відповідачем не підписувалася, а отже не набрала чинності та спростовує докази погодження відповідача з умовами даної угоди, Акт №1 прийому-передачі наданих правових послуг від 29.06.2021 також не містить підпису відповідача, а тому також не може вважатися чинною та спростовує факт прийняття відповідачем надання правничої допомоги, в іншому випадку акт було б підписано відповідачем, платіжні документи про оплату послуг також відсутні та не додані до заяви, навпаки представником відповідача абзацом 3 п.4.16 спростовується факт оплати послуг, до заяви не додано розрахунок витрат на правову допомогу, а доданий до заяви звіт виконано на підставі недійсної додаткової угоди та акту приймання-передачі послуг, які не були прийняті відповідачем, про що свідчить відсутність підпису відповідача на даному акті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглядати питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи, оскільки в силу норм ч. 4ст.\~270\~ЦПК України суд викликає їх у разі необхідності. За таких обставин, відповідно до ч. 2\~ст.\~247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи в межах доводів заяви про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовлено. До заяви про стягнення витрат на правову допомогу заявник додає Звіт про надану правову допомогу № 1 за Договором № 04/09/17-01 про надання правової допомоги від 04.09.2017р., та Додаткової угоди №1 від 10.03.2021р., відповідно до якого: загальна вартість підготовки, оформлення та подання зави про ознайомлення з матеріалами справи № 367/3189/20 1\~500 (одна тисяча п`ятсот) гривень; підготовка, оформлення та подання відзиву на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення по справі № 367/ 3189/20 12\~000 (дванадцять тисяч) гривень; представництво інтересів в судовому засіданні в Ірпінському міському суді Київської області Черемних О.В. по справі № 367/3189/20 3\~000 (три тисячі) гривень; представництво інтересів в судовому засіданні в Ірпінському міському суді Київської області Черемних О.В. по справі № 367/3189/20 3\~000 (три тисячі) гривень. Загальна вартість наданої правової допомоги становить 19\~500 (дев`ятнадцять тисяч пятсот) гривень. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У частині четвертій статті 263\~ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд зазначив: «Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі\~Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги\~домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VIвстановлено, що представництво\~вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги\~види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами\~ЦПК України. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. При цьому Велика Палата Верховного Суду врахувала заперечення представника позивачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі\~№753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.». Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, суд вважає за необхідне стягнути у меншому розмірі понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Outcome: partial