Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

13.10.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між АТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 14.12.2005 р. згідно якого відповідачці було надано кредит. Відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим 13.10.2020 року банк був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 10.11.2008 р. було стягнуто заборгованість в розмірі 7887,41 грн. нараховану станом на 11.10.2008 року, що не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. З дати ухвалення вищевказаного рішення по даний час заборгованість за кредитним договором погашена не була та становить 3502,21 грн., а тому, у зв`язку із неналежним виконанням рішення суду та умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8818,48 грн. та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1247,30 грн. станом на 01.08.2020 р. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2022 змінено найменування відповідача в зв`язку із зміною прізвища. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2022 постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. В судове засідання представник позивача за відсутності представника банку, заявлені позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що згідно кредитного договору №б/н від 14.12.2005року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк і [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 3600 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору та 3% річних із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 14-20). Відповідач [PERSON] не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, відповідно зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконала. Судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.11.2008 року стягнуто заборгованість в розмірі 7887, 41 грн., станом на 11.10.2008 року. Зазначене, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати поточної заборгованості, тобто за період з 27.12.2005 року по 11.10.2008 року, то за період після подання позовної заяви від 17.10.2008 року, з 18.10.2008 по 31.08.202о року відповідач має заборгованість у розмірі - 10065,78 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в сумі 8818,48 грн. та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1247,30 грн. відповідно до наданого розрахунку відповідно до умов договору (а.с.7-9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виконання (договір чи діалект). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З огляду на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення трьох відсотків річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням [PERSON] грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ«ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути заборгованість у розмірі - 10065,78 грн., яка складається з інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8818,48 грн. та 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1247,30 грн., задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved