Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 9518,91 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.07.2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-3001-19-00073, предметом якого було страхування транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] . 11.01.2020 року у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Оболонського районного суду м. Києва № 756/970/20 від 05.02.2020 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] положень ПДР України. У подальшому до позивача звернувся страхувальник [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи. Позивачем, на підставі рахунків № 0000001096 від 04.02.2020 року та № 0000000688 від 23.01.2020 року було складено страхові акти № ДККА-69642 від 05.02.2020 року та № ДККА-69624/1 від 21.02.2020 року та розрахунки сум страхового відшкодування, що належить до сплати страхувальнику. На підставі вищезазначених документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 47 668 грн. 66 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3240 від 07.02.2020 року на суму 38 149,75 грн. та № 5420 від 21.02.2020 року на суму 9518,91 грн. На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність відповідача була зареєстрована у АТ «СК «АРКС», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в розмірі 38 149,75 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1194 ЦК України у порядку регресу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, сплаченою АТ "СК "АРКС" в розмірі 9518,91 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.01.2021 року по даній справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 30-31). 16.04.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначає, що позивачем не було враховано тієї обставини, що ліміт відповідальності при сплаті страхового відшкодування не було перевищено, а коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування дорівнював нулю. Також вказує, що позивачем не надано доказів того, що вимога про стягнення з відповідача 9518,91 грн. є саме різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім цього представник відповідача зазначає, що у нього викликає сумнів обґрунтованість наявності у матеріалах справи двох страхових актів на різні суми, зокрема відсутні будь-які докази, що обидва акти стосуються одного і того самого ДТП, що мало місце 11.01.2020 року (а.с. 37-44). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року вказану справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 74-75). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2021 рок вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 83-84). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року було залучено третю особу - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» (а.с.125-126). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. 04.07.2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-3001-19-00073, предметом якого було страхування транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 6). 11.01.2020 року у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва № 756/970/20 від 05.02.2020 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] п. 10.3 ПДР України (а.с. 8). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У подальшому до позивача звернувся страхувальник [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 980, 988, 990 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Позивачем, на підставі рахунків № 0000001096 від 04.02.2020 року та № 0000000688 від 23.01.2020 року було складено страхові акти № ДККА-69642 від 05.02.2020 року та № ДККА-69624/1 від 21.02.2020 року та розрахунки сум страхового відшкодування, що належить до сплати страхувальнику (а.с. 13-18). На підставі вищезазначених документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 47 668 грн. 66 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3240 від 07.02.2020 року на суму 38 149,75 грн. та № 5420 від 21.02.2020 року на суму 9518,91 грн. (а.с. 13-14). Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) (ст.ст. 5, 6 Закону України «Про страхування»). Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення встановлені й ст. 993 ЦК України згідно якої, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що станом на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 3054472 та відповідно договору від 06.03.2019 року (а.с. 97-107). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим останнім було перераховано на користь позивача 38 149,75 грн., відповідно до розрахунку страхового відшкодування. 07.04.2020 року третьою особою було отримано регресну вимогу на здійснення доплати до страхового відшкодування у розмірі 9518,91 грн., проте страховиком відповідача було відмовлено у такій доплаті у зв`язку із її безпідставністю (а.с. 110-111). Відповідно до положень ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою було сплачено на користь позивача 38 149,75 грн., що складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 22 325,57 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів у розмірі 10 713,60 грн. та вартості складових, що підлягають заміні у розмірі 5110,58 грн., при коефіцієнті фізичного зносу - 0 (а.с. 110) Крім того, із матеріалів справи вбачається, що доплата до страхового відшкодування у розмірі 9518,91 грн. становить собою вартість запчастини, а саме передніх лівих дверей, необхідність заміни яких було виявлено лише при проведення повторного огляду транспортного засобу, що відбувся 20.02.2020 року (а.с. 12, 14). Ураховуючи наведені вище положення п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплата вказаної суми, у випадку її обґрунтованості, на користь позивача, є обов`язком саме ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» при дотриманні позивачем умов, передбачених вказаною нормою Закону. Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 3054472, відповідно до якого цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] за шкоду заподіяну майну застрахована на суму 100 000 грн. (а.с. 97). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Узагальнюючи положення чинного законодавства України та правові висновки Верховного Суду з аналогічних питань, слід відмітити, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду покладається безпосередньо на винуватця ДТП у разі якщо у страховика винуватця не виник обов`язок з відшкодування або розмір відшкодування перевищує ліміт його відповідальності. Вбачається, що у даному випадку ліміт відповідальності третьої особи у справі заявленою до стягнення сумою не перевищено. За таких обставин, згідно норм чинного законодавства України, різниця між здійсненим третьою особою на користь позивача страховим відшкодуванням може формуватися за рахунок недоплати ПДВ (що, як вказано вище є обов`язком страховика винуватця ДТП), установленого в полісі розміру франшизи та грошового розміру коефіцієнту зносу, який страховиком не відшкодовується та покладається на заподіювача шкоди. Таким чином, стороною позивача своїх вимог до відповідача не доведено, адже різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди покладається на заподіювача шкоди у разі перевищення такою шкодою ліміту відповідальності страховика та якщо обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика не виник. Натомість, у цій справі позивачем не доведено, що різниця в сумі 9518,91 грн. є відповідальністю винуватця ДТП, а не страхової компанії, адже розмір страхової суми не перевищений, сума з відшкодування ПДВ покладається на страховика заподіювача шкоди, а ураховуючи дані страхового акту позивача, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю. Крім того, згідно п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Вбачається, що автомобіль «KIA Sportage», д.н.з. [NUMBER] , 2018 року випуску, отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років. У даному випадку суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеністю, а саме у зв`язку з недоведеністю позивачем, що обов`язок по відшкодуванню виниклої різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування покладається на відповідача, адже розмір завданої шкоди знаходиться в межах страхової суми, а докази на підтвердження відсутності обов`язку ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» зі сплати 9518,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed