Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що Сторони з 18 травня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2022 року (справа №127/31052/21) розірвано. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім, однак з 2020 року навчається на 5 курсі денного відділення у Відокремленому структурному підрозділу «Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури». Термін закінчення навчання - 30.06.2022. У зв`язку з навчанням на денній формі син [PERSON] не має можливості влаштуватись на роботу та отримувати самостійний заробіток. [PERSON] проживає зі позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжив навчання, не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки є здоровою та матеріально забезпеченою людиною, є пенсіонером, інших утриманці не має. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) , починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 27 травня 2022 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву (вх. №32080) згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що син [PERSON] працює. Зазначив, що є не спроможним оплатити частку коштів від його доходів (пенсії) за навчання його сина. Єдиним його джерелом доходів є пенсія, крім того, відповідач вимушений витрачати значну суму коштів з пенсії на придбання ліків у зв`язку із його станом здоров`я, тимчасово орендує житлову площу ту зв`язку з чим відповідав вимушений нести витрати пов`язані із орендою житла та комунальними послугами. Таким чином, посилаючись на свій матеріальний стан та неспроможність сплачувати аліменти на навчання сина просив відмовити у задоволенні позову. Копію вказаного відзиву отримано позивачем [PERSON] 01.06.2022, що підтверджується розпискою. У свою чергу, позивач свої правом на подання відповіді на відзив не скористалась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. 182, 199, 200 СК України. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2022 року у справі №127/31052/21 (а.с. 7). У шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття та є студентом денної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури, строком навчання з 25 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 31600,00 грн, що підтверджується договором №18/20-МБ(Вд) про надання освітніх послуг від 25.09.2020 (а.с. 24). [PERSON] проживає разом із матір`ю, не працює та перебуває на її утриманні. За даними\~Єдиного державного\~реєстру судових\~рішень,\~інформація з\~якого є\~відкритою та\~знаходиться у\~загальному доступі,\~судовим наказом\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~21.04.2022\~у справі\~№127/7480/22\~ стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [PERSON] досяг повноліття, є меншим 23 років, продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому суд дійшов висновку, що син потребує матеріальної допомоги. З позовом звернулася особа (мати) з якою мешкає син посилаючись на змогу батька (відповідача) надавати допомогу на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Однак, позивачем не надано суду будь-яких доказів можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Таким чином, суд звертає увагу на наступні обставини з метою визначення змоги відповідача забезпечити достатній рівень життя для себе у урахуванням сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку Головного управління ПФУ в Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років. Загальна сума пенсії за період з 01.12.2021 по 31.05.2022 складає 50460,99 грн. 09.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , на строк оренди приміщення 4 місяці, яким погоджено щомісячну орендну плату у розмірі 3200,00 грн, а також оплату вартості комунальних послуг, яка становить 1/3 орендної плати. Як вбачається із санаторно-курортної карти №1/3 виданої КНП «ЦПМСД №3 м. Вінниці» 26 травня 2022 року [PERSON] має ряд захворювань Висновком лікуючого лікаря останньому рекомендовано саноторно-курортне лікування. Таким чином, враховуючи наявний дохід [PERSON] у виді пенсії, стан його здоров`я, оренду житла, а також обов`язок щодо утримання молодшої доньки, суд дійшов висновку про наявність в певній мірі у відповідача матеріальної можливості щодо надання сину [PERSON] допомоги у зв`язку із продовженням його навчання, однак не у розмірі про який клопоче позивач. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, перебування на утриманні сторін неповнолітньої дочки, а також матеріальне становище та розмір доходу відповідача. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, витрати пов`язані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні судом та мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/9 частки доходу відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 12 квітня 2022 року на весь період навчання сина [PERSON] - до 30 червня 2022 року. При визначені розміру аліментів суд взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24.12.2014 в справі №6-186цс14, та врахував всі обставини, визначені ст. 182 СК України, та певну можливість утримання сина матір`ю (позивачем), як-то визначено ст. 200 СК України. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов та можливості їх сплати у визначеному нею розмірі відповідачем. В той час як відповідачем не надано доказів щодо понесених ним витрат пов`язаних із станом його здоров`я на які відповідач посилається як на підставу своєї матеріальної неспроможності щодо надання матеріальної допомоги сину [PERSON] . Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 201, 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 12 квітня 2022 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження надання правничої допомоги до позовної заяви додано витяг з договору про надання правової допомоги №09 від 11.04.2022, квитанцію №09 від 12.04.2022 про сплату послуг за надання правової допомоги у сумі 2500,00 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1). Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (стаття 19). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України"(Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як слідує зі п. 4.5 договору про надання правової допомоги №09 від 11.04.2022 вартість послуг адвоката (гонорар) за даним договором встановлюється за домовленістю сторін, у сумі, що складає 2500 грн. Відповідно до попереднього розрахунку понесених судових витрат, доданого до позовної заяви, розмір судових витрат становить 2500 грн за правничу допомогу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги адвоката. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1389,00 грн. Крім того, оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,33 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Outcome: partial