Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 20 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість про те, що [PERSON] , надає [PERSON] , завдаток у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень та всі витрати на оформлення документів необхідних для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири, сума яких склала 3300 (три тисячі триста) гривень, а [PERSON] , зобов`язується продати [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження передачі грошей відповідач надала розписку, в якій зазначено, що відповідач отримала від позивача завдаток у розмірі 10300 (десять тисяч триста) гривень.Вищевказаною розпискою не встановлена дата до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, а тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов`язання, є суттєвою умовою договору.Відповідач свої зобов`язання не виконала. Належну їй квартиру відмовилася продавати, безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 10300 гривень не повернула.На усні звернення та телефоні дзвінки відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 22 червня 2022 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечує щодо їх задоволення. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість про те, що [PERSON] , надає [PERSON] , завдаток у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень та всі витрати на оформлення документів необхідних для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири, сума яких склала 3300 (три тисячі триста) гривень, а [PERSON] , зобов`язується продати [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження передачі грошей відповідач надала розписку, в якій зазначено, що відповідач отримала від позивача завдаток у розмірі 10300 (десять тисяч триста) гривень. Вищевказаною розпискою не встановлена дата до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, а тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов`язання, є суттєвою умовою договору. Відповідач свої зобов`язання не виконала. Належну їй квартиру відмовилася продавати, безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 10300 гривень не повернула. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи із норм ст.1212 ЦК, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереженння за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави із самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, з якої це відбулося. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1 та 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього кодексу. Частиною 1 ст.202 ЦК установлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з чч.1, 2 ст.205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.207 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.09.2014 у справі №6-122цс14. У разі не укладення основного договору купівлі-продажу, задля чого складалася розписка, норми ЦК спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від ст.1212 ЦК. Частиною 1 ст.546 ЦК визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке мало виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 10300 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Згідно акту виконаних робіт від 15 червня 2022 року адвокат Рибак Ю.В. надав юридичні послуги позивачу [PERSON] на загальну суму 3000 гривень, позивач [PERSON] оплатила адвокату Рибаку Ю.В. за надані юридичні послуги 3000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 15 червня 2022 року. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто підтверджені судові витрати у справі в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved