Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

10 червня 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про зміну способу стягнення аліментів, зміну розміру аліментів та стягнення безпідставно отриманих аліментів на дитину за період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2021 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 17 липня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року було розірвано. В шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З грудня 2018 року до січня 2021 року сини [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з відповідачем, з донька [PERSON] - з позивачкою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 12.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. В січні 2020 року [PERSON] повернувся проживати до матері, при цьому позивачка продовжувала сплачувати відповідачу аліменти на утримання двох дітей, в тому числі на [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). [PERSON] приймав платежі в повному обсязі, але Ѕ сплачуваних аліментів не витрачав на утримання сина [PERSON] , оскільки останній з ним не проживає, а витрачав на свої власні потреби, що становить собою факт нецільового використання. Зазначає, що за період з 01 січня 2020 року по 31 травня 2021 року вона сплатила відповідачу аліменти на утримання двох дітей в розмірі 39 268 гривень, але Ѕ сплачених нею аліментів в розмірі 19 634 гривні є безпідставно отримані відповідачем. Враховуючи викладене, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд звільнити її від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22 серпня 2019 року, змінити розмір стягуваних з неї аліментів, зменшити розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів з 1/3 частини на 1/6 частини від всіх видів отримуваного нею доходу (заробітку); збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] з 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) до 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані аліменти на малолітню дитину [PERSON] в розмірі 19 634 гривні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 13 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування відзиву посилався на те, що позов вважає необґрунтованим та безпідставним. Вказав, що після повернення їхнього сина [PERSON] до матері у лютому 2020 року частину аліментів, сплачених позивачем на його користь на утримання сина [PERSON] він повертав назад позивачці. На підтвердження вказаного надав виписку по руху коштів щодо аліментів. Щодо позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів з 1/6 частини на 1/3 частину, вважає, що вони є необґрунтованими, оскільки [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та за останні два роки має дуже низький дохід, у зв`язку з чим вважає, що розмір аліментів має бути визначено на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же день, 13 грудня 2021 року звернувся до суду з зустрічним позовом про стягнення невиплачених аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що середній сукупний дохід [PERSON] становить 60 000 гривень, однак з моменту призначення судом аліментів на утримання дітей [PERSON] сплачувала лише 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як суд присудив сплачувати 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу), а тому [PERSON] повинна доплатили аліменти, виходячи із середньомісячного заробітку в розмірі 60 000 гривень. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийнято до розгляду зустрічний позов. Призначено справу до розгляду в підготовчому засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 липня 2022 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгулу по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказала, що ні позивачка, ні відповідач не пред`являли до виконавчої служби виконавчі листи на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року, а тому виконавче провадження за цими виконавчими листами не відкрито та не здійснюється. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов просив задовольнити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 17 липня 1998 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року було розірвано. Сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року визначено місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] до досягнення дітьми чотирнадцятирічного віку за місцем її проживання. Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] скасовано і ухвалено нове, яким визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] із [PERSON] за місцем його проживання. З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2020 року син [PERSON] виявив бажання повернутися проживати до матері, проти чого [PERSON] не заперечував. Щодо вирішення позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти сплачуються тому з батьків з ким проживають діти. Згідно зі змісту частин першої, другої та третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами першою та другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідно до положень статті 180 СК України, статті 273 ЦПК України, стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітньої дитини, що здійснюється на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року по цивільній справі № 753/21001/18, необхідно припинити. За таких обставин суд приходить до висновку про зміну розміру стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей, встановлений на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/21001/18 від 22 серпня 2019 року та зменшення розміру стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів з 1/3 частини всіх видів отримуваного доходу (заробітку) до 1/6 частини всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця та збільшення розміру стягуваних з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] з 1/6 частини всіх видів отриманого доходу (заробітку) до 1/3 частини всіх видів отримуваного доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Щодо вирішення позовних вимог [PERSON] про повернення безпідставно одержаних коштів. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 19 634 гривні були набуті у період з 01 січня 2020 року по 31 травня 2021 року як аліменти на утримання дитини на виконання виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року по цивільній справі № 753/21001/18, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх [PERSON] відсутні правові підстави для стягнення їх з [PERSON] на користь [PERSON] як безпідставно набутих. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19). Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено. Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що середній сукупний дохід [PERSON] становить 60 000 гривень, однак з моменту призначення судом аліментів на утримання дітей [PERSON] сплачувала лише 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як суд присудив сплачувати 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу), а тому [PERSON] повинна доплатили аліменти, виходячи із середньомісячного заробітку в розмірі 60 000 гривень. [PERSON] заперечуючи проти задоволення зустрічного позову вказала, що сторони не пред`являли до виконавчої служби виконавчі листи на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року, а тому виконавче провадження за цими виконавчими листами не відкрито та не проводиться. Частиною третьою статті 194 Сімейного кодексу України, передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. З огляду на зміст наведеної норми права, можна зробити висновок, що отримувач аліментів, які стягуються відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України має звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини. Однак, позовна вимога про стягнення невиплачених аліментів за рішенням суду не підлягає задоволенню, оскільки стягненню за рішенням суду підлягає розмір заборгованості, що утворився внаслідок відрахування аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника або одержувача аліментів. Для стягнення ж заборгованості яка утворилась на підставі рішення суду необхідно приймати до уваги вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5., а відтак підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial