Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 25.09.2017 між ним та громадянкою Республіки Казахстан [PERSON] в ГУ відділу зайнятості, соціальних програм і реєстрації актів громадського стану міста Атирау Республіка Казахстан зареєстровано шлюб, запис № 50-565-17-0002340, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (повторним) від 25.05.2020 року за № [NUMBER] . Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Погляди відповідачки на сімейне життя відрізняються від його поглядів. З травня 2019 року вони перестали разом проживати. Шлюбні відносини між ними остаточно припинилися. Зазначив, що збереження сім`ї вважає неможливим, оскільки шлюб існує тільки формально. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Окрім цього, позивач подав заяву, в якій просив долучити та врахувати при прийнятті рішення оригінал заяви [PERSON] на російській мові та поштового конверта з перекладом заяви на українську мову, посвідченого нотаріусом. В даній заяві зазначено, що вона визнає позовні вимоги та просить розірвати шлюб, а також розглядати справу за її відсутності. Однак, суд не бере до уваги даний документ, з огляду на те, що в заяві відсутнє підтвердження, що саме відповідачка написала дану заяву. Таким чином, відповідачка у\~судове засідання не\~з`явилася,\~про час\~і місце\~слухання справи\~була повідомлена належним чином, шляхом\~надіслання судових\~повісток та\~розміщення оголошень на офіційному\~веб-порталі\~судової влади України, про причини своєї неявки\~суд не\~повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»). За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати законодавство України у даних цивільно-правових відносинах. Двадцять п`ятого вересня 2017 року громадянин України [PERSON] та громадянка Казахстану [PERSON] уклали шлюб, про що ГУ відділу зайнятості, соціальних програм і реєстрації актів громадського стану міста Атирау Республіка Казахстан зроблено запис за № 50-565-17-0002340, згідно з повторним свідоцтвом про шлюб за № [NUMBER] від 25.05.2020. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між собою не підтримують, спільного господарства не ведуть. Дітей від даного шлюбу немає. Згідно зі ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved