Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, в якому просить визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з ним, посилаючись на те, що у 17.04.1999 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . У вересні 2021 року сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство через несумісність поглядів на подальше спільне життя. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, 01.07.2022 року, позивач подав позов про розірвання шлюбу. Малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилася разом з позивачем. Зазначає, що вони з донькою проживають у комфортабельному будинку з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Для виховання та розвитку [PERSON] створено такі умови: є окрема кімната, облаштована місцем для відпочинку та сну дитини, в наявності одяг, взуття та засоби гігієни, для дитини створені умови для виховання та розвитку. Позивач увесь час фінансово та матеріально забезпечує дитину всім необхідним. Зазначає, що він повністю займається вихованням дитини, займається її освітою, вкладає усі можливі матеріальні та моральні ресурси у її духовний та фізичний розвиток, проводить з дитиною увесь вільний час. Вважає, що оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання спільної дитини є необхідним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з ним у судовому порядку, що цілком відповідатиме інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови проживання та повною мірою займатися її вихованням. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав , просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, заперечень немає. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Суд вважає можливим розглянути справу у загальному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі на підставі наявних у справі доказів, у підготовчому засіданні. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.04.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , що видане Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізькій області 24 листопада 2010 року, актовий запис № 23. У вересні 2021 року сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство. Малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилася разом з позивачем. Довідкою № 142 від 04.05.2022 року виданою Виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] , [INFO], дійсно проживає з донькою [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження умов проживання від 08.07.2022 року, зазначено, що [PERSON] , може проживати в родині батька [PERSON] , оскільки для її розвитку та виховання створенні належні умови. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного відділом служби у справах дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 08.07.2022 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в будинку батька разом з батьком [PERSON] . З представлених доказів з боку позивача, вбачається, що батьком створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини. Позивач має можливість забезпечити своїй дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з донькою, має можливість утримувати малолітню дитину матеріально, позитивно характеризуються за місцем проживання, є всі законні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв' язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Оцінивши зібрані у справі докази,

Outcome: approved