Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , про визнання дій щодо реєстра3ції у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб та виселення неправомірно зареєстрованих осіб. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 07.08.2008 р. уклали кредитний договір №ROWWGK0000000002. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок. Відповідно до п.8.1 вказаного договору банк зобов`язався надати кредитні кошти на строк з 07.08.2008 року по 07.08.2018 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 32285,42 доларів США на придбання нерухомості. [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки. Згідно з п.33.3 договору іпотеки відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 44.50 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. за №3755 від 07.08.2008 року. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19.03.2010 року (справа №2-9/2010) позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROWWGK0000000002 задоволено. Згідно вказаного рішення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ROWWGK0000000002 від 07.08.2008 року в розмірі 231790,94 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Також вирішено виселити [PERSON] із вказаного житла та зобов`язано відділ ГІРФО Радивиліського РВ УМВС України в Рівненській області зняти з реєстрації [PERSON] у вказаному житлі. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від інотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статі 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Даний обов`язок було порушено відповідачем [PERSON] відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Просить визнати дії [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки малолітньої дитини [PERSON] неправомірними, виселити [PERSON] , 2005 року народження, яка зареєстрована у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 10 червня 2016 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба в справах дітей Радивилівської міської ради в частині заявлених вимог про виселення закрито. Заочним рішенням Радивилівського районного суду від 10 червня 2016 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба в справах дітей Радивилівської міської ради про визнання дій [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки малолітньої дитини [PERSON] неправомірними та вчиненими в порушення умов законодавства відмовлено. Ухвалою колегії судової палати в розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено, ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Ухвалою колегії судової палати в розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилено, заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 27 червня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено, заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року скасовано, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 14 серпня 2018 року ухвалою судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 червня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 06 квітня 2021 року справа прийнята до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. 28 липня 2021 року службою у справах дітей Радивилівської міської ради до суду було надано інформацію, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] близько 10 років ніхто не живе. За інформацією відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради неповнолітня [PERSON] 2005 року народження, не перебуває на обліку дітей шкільного віку Радивилівської територіальної громади. Представник позивача адвокат Кузін Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, причини своєї неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей Радивилівської міської ради. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №RОWWGK0000000002 від 07.08.2008 укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 32285,42 доларів США на придбання нерухомості. (а.с.3-5) Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку» від 5.06.2003 №898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №RОWWGK0000000002 від 07.08.2008 укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, за яким ним передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатна квартира, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площа 30,70 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 29.01.2009, утворилась заборгованість, розмір якої складає у розмірі 30102,72 доларів США, що в еквіваленті у національні валюті України складає 231790,94 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом в розмірі 28897,65 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 962,56 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом розмірі 200,05 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 42,46 доларів США. Зі змісту рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 в справі №2-9/2010 вбачається, що у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №RОWWGK0000000002 від 07.08.2008, в розмірі 231790,94 гривень звернуто стягнення згідно договору іпотеки від 07.08.2008 року на 2-кімнатну квартиру, загальною площею 44,50 кв.м., житлова площа 30,70 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] ,що належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, реєстраційний номер №3755 від 07.08.2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Також вказаним рішенням виселено [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] та зобов`язано відділ у справах громадянства імітації та реєстрації фізичних осіб Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області зняти [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . Заявляючи позовні вимоги про визнання дій [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки за адресою: [ADDRESS] , малолітньої дочки [PERSON] , 2005 року народження, неправомірними та такими, що вчинені з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору, а також виселення неповнолітньої [PERSON] з вказаного житла зі зняттям з реєстраційного обліку, ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що її реєстрація в предметі іпотеки була здійснена без згоди іпотекодержателя, чим порушено умови договору іпотеки, яким іпотекодавцю забороняється надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому [PERSON] підлягає виселенню та зняттю з реєстрації в предметі іпотеки. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання УДМС України в Рівненській області [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] та знята з реєстрації 05.12.2012 року за рішенням суду, [PERSON] , [INFO] , з 24.09.2008 року зареєстрована в [ADDRESS] . (а.с.192) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 24.12.2015 року при обстежені квартири [ADDRESS] комісією Радивилівської РДА, встановлено, що в квартирі відключено всі комунікації, відсутні меблі та речі особистого вжитку. Зі слів сусідів в квартирі тривалий час ніхто не проживає. Неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження зареєстрована у вказаній квартирі, хоча не проживає за місце реєстрації. (а.с.12) Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено обов`язок громадянин України, а також іноземців та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зареєструвати своє місце проживання, а також обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини. Таким чином, обов`язок реєстрації громадян за місцем свого проживання передбачений законом та не може бути обмежений чи змінений цивільно-правовими угодами. За таких обставин [PERSON] правомірно зареєструвала свою малолітню дитину [PERSON] , 2005 року народження, по місцю свого проживання по [ADDRESS] , не зважаючи на те, така реєстрація повинна була здійснюватись за погодженням з іпоткодержателем ПАТ КБ «Приватбанк», що передбачено п.18.12. договору іпотеки, укладеного 07.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Окрім того, [PERSON] не вчиняла дій саме з реєстрації у предметі іпотеки своєї малолітньої дочки та не могла їх вчинити, оскільки проведенням реєстрації місця проживання фізичних осіб займається відповідний уповноважений на це державний орган, а не власник майна. А тому підстави для визнання дії [PERSON] щодо реєстрації місця проживання у належній їй квартирі, яка є предметом іпотеки, своєї малолітньої дитини [PERSON] , неправомірними та такими, що вчинені з порушення умов законодавства, відсутні. Щодо позовних вимог про виселення неправомірно зареєстрованої особи [PERSON] , 2005 року народження, яка зареєстрована в квартирі (предметі іпотеки) [ADDRESS] із зняттям її з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. У відповідності ч.2 ст.109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст.40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст.109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено судом, відповідно до рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 року [PERSON] виселено з квартири (предмету іпотеки) [ADDRESS] та зобов`язано відділ у справах громадянства імітації та реєстрації фізичних осіб Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області зняти [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] Службою в справах дітей Радивилівської міської ради обстежено квартиру [ADDRESS] та встановлено, що вказана квартира не придатна для проживання, оскільки в ній відключено всі комунікації, а також те, що зі слів сусідів, у вказаній квартирі близько 10 років ніхто не проживає. Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження, під час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала права користування нею. Як вбачається з вимоги від 05.06.2014 року, позивач направив на адресу місця проживання [PERSON] , [ADDRESS] , вимогу про добровільне звільнення житла за адресою: [ADDRESS] , всіх зареєстрованих осіб в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. (а.с.256) Вказана вимога отримана відповідачем [PERSON] 20.06.2014 року. (а.с.258) Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає . Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, крім виняткових обставин. Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 3 статті 29 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини на визначення місця проживання є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] виселена із спірного житла згідно рішення суду, вона та її малолітня дочка [PERSON] , 2005 року народження, за місцем реєстрації не проживають понад 10 років, тому виселення та зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] не порушує права неповнолітньої дитини, а саме на її проживання з одним з батьків Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з тим, що позов підлягає до часткового задоволення, відповідно вимоги про стягнення з відповідачі судових витрат підлягає до часткового задоволення . Керуюючись ст. 109 ЖК УРСР, ст. 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved