Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 05.05.2011 року у виконкомі Нанківської сільської ради за актовим записом №4. У період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що стосунки між сторонами погіршилися, вони втратили повагу один до одного, зникло взаєморозуміння. На момент звернення до суду ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і немає підстав для її збереження. Вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей займається одна. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти. Посилаючись на викладені обставини, просить суд шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований у виконкомі Нанківської сільської ради за актовим записом №4 - розірвати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. на кожного, щомісячно, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Адвокат Гангур М.І., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик в судове засідання на сайті судової влади, відзиву на позов не подав. Представник орган опіки і піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.05. 2011 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №4, видане виконкомом Нанківської сільської ради. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Сім`я розпалася та існує лише формально. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей, суд приходить до наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що під час спільного проживання в шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ../а.с.9-11/ Відповідач зобов`язання по утриманню дітей не виконує, не бере участі у вихованні та належному їх забезпеченні, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про їх життя, здоров`я і розвиток, зі слів позивача, є здоровою, працездатною, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підставі ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": ч. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач належним чином матеріально не утримує своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, які потребують значних коштів на забезпечення всім необхідним та для належного розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є здоровою, працездатною, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягувати на користь позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 / дві тисячі / гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Суд визначає розмір аліментів 2000 гривень щомісячно, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дітей в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2000 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору та на користь держави в розмірі 992,40 грн. судового збору. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial