Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Петрик Віталій Васильович, звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником будинком по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] (син позивача) зареєстрований у вищезазначеному будинку, який більше шести місяців не проживає за зареєстрованим місцем проживання. При вирішення спору просить врахувати правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.05.2021 року по справі № 759/19579/17 (а.с.2-3). Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 19-22). У відзиві зазначається про те, що будинок в якому зареєстрований відповідач є спільною сумісною власністю його батьків (подружжя [PERSON] та [PERSON] ). [PERSON] , мама відповідача, а позивача дружина, померла [INFO] . Після її смерті спадкоємці згоди щодо спадкового майна не досягли, у зв`язку з чим між ними триває спір, який вирішується судом у справі №299/1949/21. Доданими до відзиву довідками та відеозаписом стверджується, що [PERSON] не тільки проживав за зазначеною адресою, але йому робляться перепони щодо проживання у будинку [ADDRESS] . Вважає, що заявлений до нього позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.05.2022 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Правом подання заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження сторони скористалися, такі заперечення не подали. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними матеріалами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Суд дослідив докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріали позову не містять жодних належних обґрунтувань про порушення відповідачем прав позивача, отже права позивача у даній справі в розумінні ст. 4 ЦПК України судовому захисту не підлягають.\~\~\~ Судом встановлено, що за [PERSON] на праві власності зареєстровано 11.12.2009 року будинок [ADDRESS] , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). Відповідно до довідки старости Оноцького старостинського округу № 421 від 18.05.2022 року [PERSON] проживає один у будинку [ADDRESS] , син [PERSON] зареєстрований (не проживає) більше 6 місяців (а.с.6). Згідно довідки старости Боржавського старостинського округу № 19.4-21/318 від 01.07.2022 року [PERSON] значиться зареєстрованим у будинку [ADDRESS] (а.с. 15). За змістом довідки старости села Великі Ком`яти № 295 від 30.03.2021 року на час смерті [PERSON] (померла [INFO] ), яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.29). Позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що будинок в якому він зареєстрований є спільною сумісною власністю його батьків (подружжя [PERSON] та [PERSON] ) (а.с.19-22,29). [PERSON] , мама відповідача, а позивача дружина, померла [INFO] . Після її смерті спадкоємці згоди щодо спадкового майна не досягли, у зв`язку з чим між ними триває спір, який вирішується судом у справі №299/1949/21. Доданими до відзиву довідками та відеозаписом стверджується, що [PERSON] не тільки проживав за зазначеною адресою, але йому робляться перешкоди у проживанні в будинку [ADDRESS] (а.с.29, 30). За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У свою чергу, з огляду на зміст ст. 156 ЖК України та положень ст.316 ЦК України, який є чинним на час розгляду справи у суді, право членів сім`ї, зокрема колишнього члена сім`ї власника, на користування житловим приміщенням є похідними від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї або колишні члени за відсутністю між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо втрачають право користування цим приміщенням. Таким чином, положення ст.71 та ст.72 ЖК України, особа, яка не проживає в житловому будинку понад шести місяців без поважних причин, в судовому порядку визначається такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може бути застосовано до правовідносин на який поширюється право користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду та наявністю договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо втрачають право користування цим приміщенням. Суд приходить до висновку, що позивачем по справі неправильно визначено спосіб захисту свого права, а встановлені судом обставини по справі не свідчать про порушення відповідачем прав позивача.\~\~\~ Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти\~ щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст. 391 ЦК України. Згідно з положеннями ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі N 761/5115/17 (провадження N 14-391цс19) вказано, що: "одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна". У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі №200/17337/17 (провадження № 61-865сво21) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд при вирішення спору враховує зазначене позивачем у позові рішення Верховного Суду по справі № 759/19579/17 від 19.05.2021 року та вважає за необхідним наголосити на тому, що висловлена позиція Суду не відповідає обставинам даної справи. Так, Верховний Суд у згадуваній справі скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції зазначив про те, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність поважних причин не проживання малолітньої дитини у спірному жилому приміщенні понад шість місяців, які б давали підстави визнати його таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. За встановлених обставин, заявлений позов не підлягає до задоволення. Судові витрати по сплаті судового бору покладаються на позивача на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed