Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 434700 від 21 лютого 2012 року, кадастровий номер: 3222487201:01:014:5001. Під`їзд до його земельної ділянки можливий лише з [ADDRESS]. Даний під`їзд проходить через землі загального користування, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади. Його сусід, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , не маючи правовстановлюючого документа, здійснив незаконне встановлення загорожі (паркану), який перешкоджає йому добратися до його земельної ділянки. Він неодноразово звертався до [PERSON] з проханнями звільнити проїзд до його земельної ділянки, проте це не дало жодного результату, загорожа встановлена досі. Дані фактичні обставини порушують мої права, як власника земельної ділянки та порушують норми чинного законодавства України. Він неодноразово усно та письмово звертався до Хотівської сільської ради, її голови та виконавчого комітету. Також, він звертався до Чабанівського відділу поліції та Феодосійського сільського голови. Проте, його звернення жодних результатів не дали. Із-за незаконних, недобросусідських дій [PERSON] вже понад 4 роки чиняться перешкоди у здійсненні права користування належною мені на праві власності земельною ділянкою та перешкоди у користуванні під`їзною дорогою загального користування, що є недопустими. На момент звернення до суду загорожа (паркан) не демонтовані. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права користування належною мені на праві власності земельною ділянкою та усунути перешкоди у користуванні під`їзною дорогою загального користування шляхом демонтажу за свій рахунок незаконно встановленої загорожі (паркану) протягом десяти календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили. Заборонити [PERSON] встановлювати на під`їзній дорозі загального користування будь-які предмети, загорожі, розміщення, що можуть перешкоджати у п здійсненні права користування належною йому на праві власності земельною ділянкою та заборонити створювати інші перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянки. Зобов`язати Виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі невиконання [PERSON] рішення суду у встановлений строк, зобов`язати Виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради здійснити (забезпечити) демонтування загорожі (паркану) протягом двадцяти робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07. 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити у його задоволенні. Представник Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Київської області у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений. До суду направили заяву у якій просили суд розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань. Можливість мати і здійснювати цивільні права і нести цивільні обов`язки нерозривно пов`язана із наявністю способів захисту цих прав і інтересів і дієвою процедурою їх застосування. Пунктом 10 частини 1 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя статті 152 ЗК України). У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування віднесено законодавцем згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України до одного із способів захисту прав громадян на земельні ділянки. Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що на позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 434700 від 21 лютого 2012 року, кадастровий номер: 3222487201:01:014:5001. Рішенням XI сесії VIII скликання Феодосіївської сільської ради №30/06 від 23.09.2021 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером 3222487201:01:014:0041, площею 0,2460 га в [ADDRESS] гр. [PERSON] та гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано їм у власність. В подальшому дана земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 44805103 від 28.10.2021 року). З огляду на кадастровий план земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] , опису та визначення сусідніх землевласників вбачається, що будь-яких земель загального користування з [ADDRESS] до земель [PERSON] ( [ADDRESS] ) не існує, а саме - опис суміжних землевласників та землекористувачів: - від А до Б землі гр. [PERSON] ; - від Б до В землі загального користування - саме це обрив під яким [ADDRESS] ; - від В до Г землі гр. [PERSON] ; - від Г до Д землі гр. [PERSON] ; - від Д до А землі гр. [PERSON] .. Крім того, [PERSON] не являється одноособовим власником даної земельної ділянки. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно з частиною першою статті 20 ЗК України віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо, зокрема, земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу. У статті 39 ЗК України, у редакції, чинній на час прийняття сільською радою оскаржуваного рішення, було зазначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. До компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій (частина перша статті 12 Закону України «Про основи містобудування»). За змістом статті 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для, зокрема, передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством. Генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (частина перша статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Відповідно до пунктів а-г частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що йому чиняться перешкоди у користуванні спірної земельної ділянки, тому підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed