Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі своєчасно з жовтня 2014 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2014 року за отримані послуги з гарячого водопостачання в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2021 року у розмірі 85 049,75 грн. Відповідач як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 16 грудня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в позові в частині пред`явлення позовних вимог до нього у зв`язку з тим, що з 2003 року відповідач [PERSON] не проживає та не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та на підтвердження надав копію паспорту. 20 грудня 2021 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснили, що борг зазначений ТОВ «Євро-реконструкція» є надуманим, оскільки договір між ТОВ «Євро-реконструкція» та відповідачами не був заключений. В квартирі встановлені лічильники та відповідачі зобов`язані сплачувати за кількість використаної гарячої води, а не те, що нараховує позивач. 20 грудня 2021 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяву про застосування строків позовної давності. 12 січня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій просить суд виключити з числа відповідачів по справі [PERSON] . По суті заперечень відповідачів представник позивача зазначив, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо розміру заборгованості, то представник позивача зазначив, що мешканці квартири до ТОВ «Євро-реконструкція» не передавали будь-якої інформації щодо кількості зареєстрованих та проживаючих осіб у квартирі та будь-яких доказів щодо фактичної кількості користувачів послугами позивачу не надавали. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: квартира [ADDRESS] . В своєму відзиві відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що між ними як споживачами послуг та ТОВ «Євро-реконструкція» не укладений договір. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ (діяв до 01.05.2019 року) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ (діяв до 01.05.2019 року) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання). Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних нормах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 у газеті Хрещатик (№ 103(4503)) Позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті Хрещатик» 06.08.2014 року (№ 111(4511)). Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. В ч. З ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, з огляду на вищенаведене очевидно, що не дивлячись на те, що Відповідач упродовж певного періоду споживав послуги без укладеного з Позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, Відповідач зобов`язаний оплатити Позивачу усі фактично спожиті ним послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними вище нормами закону споживач (Відповідач) зобов`язаний оплатити надані Позивачем послуги, якщо Відповідач фактично користувався ними. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (Відповідача) від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція повність співпадає з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц , Постанові Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Щодо тверджень відповідачів про те, що борг нарахований ТОВ «Євро-реконструкція» не правомірно оскільки в квартирі встановлені лічильники, то суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачами до відзиву надано не було. Натомість, суд звертає увагу, що у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що будь-яка інформація від відповідачів щодо наявності у квартирі лічильників не надходила, а тому нарахування заборгованості здійснювалося виходячи з відомої кількості зареєстрованих осіб квартирі, а саме на 4 особи. Однак, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , останній з 2003 року зареєстрований за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Отде, виходячи з цього, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості був здійснений не вірно, а саме заборгованість ТОВ «Євро реконструкція» також була розрахована на відповідача [PERSON] , тому в даній частині суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з вирахуванням частини суми заборгованості яка б припадала на відповідача [PERSON] . За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі належним чином свої зобов`язання за договором про надання послуг не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2021 року у розмірі 85 049,75 грн., що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості та бухгалтерськими довідками за вказаний період. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 14385,80 грн. та три проценти річних у розмірі 6 415,60 грн. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що сума заборгованості за послуги з централізованого опалення нарахована за період з жовтня 2014 р. по вересень 2021 р., а заборгованість за послуги з постачання гарячої води нарахована за період з серпня 2017 р. по вересень 2021 р., однак позов пред`явлено до суду лише 11 жовтня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. За таких обставин, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних. Разом з тим, відповідно до уточненого розрахунку суду, заборгованість відповідачів за надані їм житлово-комунальні послуги складається з наступного: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період жовтень 2018 року по вересень 2020 року - 21 308,08 грн., заборгованість за постачання гарячої води за період жовтень 2018 року по вересень 2021 року у розмірі 40 217,65 грн., інфляційна складова боргу за централізоване опалення - 4 555,67 коп., 3 % річних від простроченої суми за централізоване опалення - 1 901,96 коп., інфляційна складова боргу за постачання гарячої води - 8 598,39 грн., 3 % річних від простроченої суми за постачання гарячої води - 3 589,78 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі згідно уточненого розрахунку суду з вируванням частини, яка б припадала на відповідача [PERSON] , оскільки суми заборгованості щомісячні були здійснені з розрахунку на чотирьох зареєстрованих осіб. Щодо частини позовних вимог стосовно [PERSON] , то суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до довідки про місця проживання [PERSON] , останній зареєстрований з 2003 року за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд критично ставиться до тверджень позивача про наявність у відповідача заборгованості за невиконання ним обов`язків по оплаті житлово-комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не є власником даної квартири та в ній не зареєстрований, а тому не є споживачем житлово-комунальних послуг, які надавались за даною адресою. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Враховуючи викладене, у відповідача відсутній обов`язок по сплаті сум за житлово-комунальні послуги, які надавались за вищевказаною адресою, у зв`язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial