Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2020 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні відносини між сторонами не склались, у сторін різні погляди на життя, сімейні відносини та ведення спільного господарства. Позивач вказує, що з кінця 2021 року сторони припинили спільно проживати та вести спільне господарство, оскільки відповідач виселилась з квартири і була знята з реєстрації. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить його інтересам. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 22.01.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складений актовий запис № 112. 22.06.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 20.07.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 20.07.2022 судове засідання відкладено на 04.08.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 04.08.2022 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Представник позивача адвокат Костова Н.З. подала до суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 04.08.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 22.01.2020 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складений актовий запис № 112. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Указане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 4). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач послався на те, що подружні відносини між сторонами не склались, у сторін різні погляди на життя, сімейні відносини та ведення спільного господарства. На даний час сторони припинили спільно проживати та вести спільне господарство, оскільки відповідач виселилась з квартири і була знята з реєстрації. Позивач вважає неможливим подальше спільне життя з відповідачем. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім цього, у прохальній частині позовної заяви позивач просив після розірвання шлюбу малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] , тобто з позивачем. При цьому у позовній заяві позивач зазначив, що це не є вимогою про визначення місця проживання дитини, оскільки спір з цього приводу між сторонами відсутній. Так, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/15 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Тобто у разі відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу є правом, а не обов`язком суду. Оскільки позивач вказав, що питання щодо проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачем узгоджене між сторонами, суд вважає, що вирішення цього питання не є самостійною позовною вимогою та не вбачає необхідності зазначати про місце проживання дитини з батьком чи матір`ю у даному рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, за змістом ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а відтак і в разі помилкової сплати судового збору сплачена сума судового збору повертається за судовим рішенням. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1984,80 грн, що підтверджується квитанцією № 15 від 08.06.2022 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір у сумі 992,40 грн необхідно повернути позивачу як такий, що сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved