Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

22 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Актабанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилається на те, що 03 березня 2011 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 78042 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку за тарифним пакетом «Кредитка АКТАБАНК». Згідно з умовами п.п. 1.1.1 Договору, Банк відкрив Клієнту картковий рахунок № [NUMBER] у валюті «гривня» на умовах тарифного пакету «Картка АКТАБАНК» внеш.клієнт», далі по тексту Тарифи, що діяв на момент укладення Договору, який розміщений на сайті www.aktabank.com та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщенні установ Банку. Згідно п.п. 1.1.2 Договору, Банк надав Клієнту платіжну карту типу VisaClassic та ПІН конверт до неї. Відповідно до п. 2.8 Договору, підписанням цього Договору, Клієнт погодився з тим, що перелік видів послуг, що надаються Банком та їх вартість та процентна ставка за кредитним лімітом визначені Тарифами (Додаток № 1 до Договору). Відповідно до п. 3.1. Договору, Банк надає Клієнту кредитний ліміт (овердрафт) шляхом відкриття відновлювальної лінії в національній валюті України до карткового рахунку в сумі 5 000,00 грн. Згідно з п. 3.2 Договору, кредитний ліміт (овердрафт) надається на умовах повернення, строковості, платності. Згідно з п 3.3 Договору, кредитний ліміт (овердрафт) надається Клієнту на строк до 1 року, з щомісячним погашенням суми не менше 10 відсотків від суми фактичної заборгованості за картковим рахунком, розрахованої станом на 16.00 годину кожного останнього календарного дня місяця (28/29/30/31) та кінцевим терміном погашення всієї заборгованості за кредитним лімітом (овердрафтом) до 02 березня 2012 року включно. Відповідно до п. 3.5 Договору, погашення кредитного ліміту (овердрафту) та процентів за користування кредитним лімітом (овердрафтом) здійснюється щомісячно у строк до 16.00 години 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Згідно з п. 3.8 Договору, кредитний ліміт (овердрафт), нараховані проценти вважаються погашеними в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитним лімітом (овердрафтом)на відповідні рахунки, на яких відображена ця заборгованість. Згідно з п.п. 4.1.3 Договору, Клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг Банка за проведення операцій за картковим рахунком у розмірі встановленому Тарифами. Відповідно до п.п. 4.1.11 Договору, Клієнт зобов`язався погасити Банку в повному обсязі кредитний ліміт (овердрафт) в строк, встановлений п. 3.3 цього Договору, а відповідно до п.п. 4.1.12 Договору сплачувати Банку проценти в строки, встановлені в п. 3.5 цього договору. Згідно з п. 23 Тарифів, що є невід`ємною частиною кредитного Договору, за прострочення сплати відсотків за користування кредитним лімітом (овердрафтом), нараховується щоденна пеня в розмірі 5%. Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 10 березня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 17 087,27 грн., яка складається з: простроченого кредиту 4 570,39 грн.; строкової заборгованості за відсотками 281,84 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 12 183,14 грн.; пені 49,90 грн. Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 1 600,00грн. позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 23 березня 2017 року відкрите провадження у справі. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» заборгованість за кредитним договором № 78042 від 03 березня 2011 року в розмірі 16 803,43 грн., яка складається з: простроченого кредиту 4 570,39 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12 183,14 грн.; пені 49,90 грн., а також судовий збір у розмірі 1 600,00 грн., а всього на суму 18 403,43 грн. 26 березня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року до участі у справі залучено в якості правонаступника позивача ПАТ «Актабанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року уточнені анкетні дані відповідача. Таким чином, судом розглядались позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов до суду не подали. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 03 березня 2011 року між ПАТ «Актабанк» (правонаступником якого є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 78042 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку за тарифним пакетом «Кредитка АКТАБАНК». Згідно з умовами п.п. 1.1.1 Договору, Банк відкрив Клієнту картковий рахунок № [NUMBER] у валюті «гривня» на умовах тарифного пакету «Картка АКТАБАНК» внеш.клієнт», далі по тексту Тарифи, що діяв на момент укладення Договору, який розміщений на сайті www.aktabank.com та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщенні установ Банку. Згідно п.п. 1.1.2 Договору, Банк надав Клієнту платіжну карту типу VisaClassic та ПІН конверт до неї. Відповідно до п. 2.8 Договору, підписанням цього Договору, Клієнт погодився з тим, що перелік видів послуг, що надаються Банком та їх вартість та процентна ставка за кредитним лімітом визначені Тарифами (Додаток № 1 до Договору). Відповідно до п. 3.1. Договору, Банк надає Клієнту кредитний ліміт (овердрафт) шляхом відкриття відновлювальної лінії в національній валюті України до карткового рахунку в сумі 5 000,00 грн. Згідно з п. 3.2 Договору, кредитний ліміт (овердрафт) надається на умовах повернення, строковості, платності. Згідно з п 3.3 Договору, кредитний ліміт (овердрафт) надається Клієнту на строк до 1 року, з щомісячним погашенням суми не менше 10 відсотків від суми фактичної заборгованості за картковим рахунком, розрахованої станом на 16.00 годину кожного останнього календарного дня місяця (28/29/30/31) та кінцевим терміном погашення всієї заборгованості за кредитним лімітом (овердрафтом) до 02 березня 2012 року включно. Відповідно до п. 3.5 Договору, погашення кредитного ліміту (овердрафту) та процентів за користування кредитним лімітом (овердрафтом) здійснюється щомісячно у строк до 16.00 години 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Згідно з п. 3.8 Договору, кредитний ліміт (овердрафт), нараховані проценти вважаються погашеними в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитним лімітом (овердрафтом)на відповідні рахунки, на яких відображена ця заборгованість. Згідно з п.п. 4.1.3 Договору, Клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг Банка за проведення операцій за картковим рахунком у розмірі встановленому Тарифами. Відповідно до п.п. 4.1.11 Договору, Клієнт зобов`язався погасити Банку в повному обсязі кредитний ліміт (овердрафт) в строк, встановлений п. 3.3 цього Договору, а відповідно до п.п. 4.1.12 Договору сплачувати Банку проценти в строки, встановлені в п. 3.5 цього договору. Згідно з Додатком № 1 та № 2, що є невід`ємною частиною кредитного Договору, відсоткова ставка в пільговий період складає 0,01% на місяць, відсоткова ставка після пільгового періоду становить 4,00% на місяць (тобто 48% річних); комісія за розрахунково-касове обслуговування від суми кредитного ліміту становить 100,00 грн. щорічно. Згідно з п. 23 Тарифів, що є невід`ємною частиною кредитного Договору, за прострочення сплати відсотків за користування кредитним лімітом (овердрафтом), нараховується щоденна пеня в розмірі 5%. Згідно з Додатком № 2 до Договору № 78042 від 03 березня 2011 року був встановлений Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, з особистим підписом відповідача. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлено, що зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав відповідачу [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 10 березня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 17 087,27 грн., яка складається з: простроченого кредиту 4 570,39 грн.; строкової заборгованості за відсотками 281,84 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 12 183,14 грн.; пені 49,90 грн., що підтверджується розрахунком Банку. Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача по кредитному договору № 78042 від 03 березня 2011 року. Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Права вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/). Згідно з п. 6.5 договору відступлення права вимоги, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. За приписами пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша\~статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою\~статті 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга\~статті 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 78042 від 03 березня 2011 року, заборгованість за яким становить 8 436,61 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 4 570,39 грн., заборгованості за відсотками 3 814,32 грн., заборгованості за комісією 2,00 грн., а також штраф, пеня 49,90 грн. При цьому суд зауважує, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступником позивача - ПАТ «Актабанк» позовні вимоги не уточнялися, а тому суд розглядає вимоги, заявлені саме первісним кредитором ПАТ «Актабанк» та на підставі поданих ним доказів. Отже, причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України\~та умовами кредитного договору. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до положень статей\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1\~статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною першою\~статті 634 Цивільного кодексу України\~встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 та 2 ст.\~639\~ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. За положеннями\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049, ч. 1 ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). З положень\~ст.\~549\~ЦК України слідує, що\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною 2ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписами\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено: 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2.\~ Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець\~має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як зазначалося вище, заборгованість за простроченим кредитом складає 4 570,39 грн. Відповідач не спростував факту отримання кредитних коштів, користувався кредитом та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факту укладення кредитного договору, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення простроченого кредиту в сумі 4 570,39 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, суд приходить до такого висновку. Як вже зазначалося вище, відповідач підписав та ознайомився з умовами кредитного договору, відповідно до якого процентна ставка після пільгового періоду складає 4,00% на місяць (тобто 48,00% річних). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В той же час, суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Як було вже встановлено, сторони погодили строк кредитування до 02.03.2012 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти. Матеріали справи не містять відомостей про погоджений між сторонами розмір відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору. Тому застосовувати відсотки за користування кредитними коштами після строку його дії, тобто після 02.03.2012 року по 10.03.2017 року правові підстави відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за період з 03.03.2012 року по 10.03.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача щодо нарахування відсотків припинено. Із розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором вбачається, що заборгованість по процентам за період з 15.03.2011 року по 03.03.2012 року становить: - 1 657,26 грн. строкова заборгованість по процентам. При цьому, відповідачем сплачено 317,33 грн., а тому борг становить 1 339,93 грн. В той же час, Банк просив стягнути 281,84 грн., а тому суд не може вийти за рамки позовних вимог; - 1 618,17 грн. прострочена заборгованість по процентам. При цьому, відповідачем сплачено 3 122,09 грн., а тому борг за вказаний період відсутній, а навпаки переплата складає 1 503,92 грн. А тому, враховуючи суму сплачених прострочених відсотків в розмірі 3 122,09 грн., які фактично перекривають суму заборгованості по відсоткам (строковим та простроченим), а тому заборгованість по простроченим відсоткам складає 163,99 грн. (де 3 122,09 грн. (сплачені прострочені відсотки) 1 618,17 грн. (борг за простроченими відсотками) 1 339,93 грн. (заборгованість по строковим відсоткам.). У зв`язку з наведеним, до стягнення підлягає сума прострочених відсотків в межах строку кредитування, тобто з 15.03.2011 року по 03.03.2012 року в розмірі 163,99 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд приходить до такого висновку. Як вже зазначалося вище, п. 23 Тарифів, що є невід`ємною частиною кредитного Договору, за прострочення сплати відсотків за користування кредитним лімітом (овердрафтом), нараховується щоденна пеня в розмірі 5%. Так, з розрахунку вбачається, що пеня нарахована Банком за період з 26.07.2011 року по 31.12.2015 року в розмірі 49,90 грн. В той же час, право кредитодавця нараховувати передбачену договором неустойку (пеню, штрафи) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за період з 03.03.2012 року по 31.12.2015 року не підлягають задоволенню, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача щодо нарахування пені припинено. Із розрахунку заборгованості, наданої Банком, вбачається, що заборгованість по пені за період з 26.07.2011 року по 02.03.2012 року становить 3,60 грн., у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В той же час, відповідач [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення просила до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. Вирішуючи питання щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, у такому випадку у задоволені вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності (п. 65-68 постанови від 28.03.2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12). Згідно з п 3.3 Договору, кредитний ліміт (овердрафт) надається Клієнту на строк до 1 року, з щомісячним погашенням суми не менше 10 відсотків від суми фактичної заборгованості за картковим рахунком, розрахованої станом на 16.00 годину кожного останнього календарного дня місяця (28/29/30/31) та кінцевим терміном погашення всієї заборгованості за кредитним лімітом (овердрафтом) до 02 березня 2012 року включно. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 12.03.2011 року отримала картку № [NUMBER] зі встановленим на неї кредитним лімітом (овердрафтом) в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується розпискою та заявою відповідача. Картка випущена строком на 1 рік та може бути подовжена на такий же строк з випуском нової кратки. Умовами кредитного договору сторони передбачили, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дня закриття Карткового рахунку. Днем припинення обслуговування картки є день закінчення терміну дії Картки ( п. 7.1, п.п. 7.3.2 Договору). Таким чином, термін дії картки № [NUMBER] встановлено в один рік, тобто до 03/2012, умовами Договору визначено строк погашення заборгованості, є день закінчення терміну дії картки, тобто до 02.02.2012 року. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ «Актабанк» (правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду 22.03.2017, тобто поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України. При цьому, суд зауважує, що протягом всього часу розгляду справи, ані первісним кредитором, ані новим не було подано суду інших доказів, які б спростували наведені висновки суду з приводу пропуску позивачем строку позовної давності, наприклад: відомості про інший термін дії картки/карток, перевипуск кредитної картки на іншу тощо. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Отже, позовна давність за даними вимогами сплила, позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed