Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 грудня 2020 року квартири [ADDRESS] , із застосуванням наслідків недійсності правочину; скасувати рішення державного реєстратора Черняка А.Л. та запис про державну реєстрацію № 39633679 права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний № 2245101180000, з одночасним визнанням права власності на вказане житлове приміщення за нею. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2000 року їй належала квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у КП Київської міської ради «Київське МБТІ» 16 серпня 2000 року (реєстровий № 1817). Зауважила, що 06 січня 2021 року їй стало відомо із відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що спірне нерухоме майно відчужене на користь [PERSON] . Вказує, що на продаж спірної квартири не було її волевиявлення, як власника майна та особистої участі, з цього приводу вона до нотаріуса не зверталася, оспорюваний договір не підписувала, а має місце підробка невідомими особами її підпису та складення від її імені договору від 10 грудня 2020 року, у зв`язку з чим 13 січня 2021 року вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину та на підставі цієї заяви розпочато досудове розслідування. Посилаючись на викладене, а також те, що оспорюваний договір також містить недостовірні відомості в частині її паспортних даних, реєстраційних відомостей на нерухоме майно, технічної характеристики спірної квартири, її ринкової вартості, а також порушує права її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки вчинений без дозволу органу опіки та піклування, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 28 січня 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року заяву [PERSON] , подану в інтересах позивача, про забезпечення доказів у справі - задоволено. У травні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Черняка А.Л. надійшли пояснення на позов, з яких вбачається, що нотаріус погоджується з тим, що позивач не вчиняла особисто продаж спірної нерухомості та на підписувала оспорюваний договір і визнає, що використані під час посвідчення вказаного правочину паспорт і правовстановлюючий документ на ім`я [PERSON] є підробленими, однак зауважив, що під час посвідчення цього договору усі його дії були належними. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 12 жовтня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій остання просить: відновити становище законного власника майна [PERSON] , яке існувало до порушення на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2000 року (нотаріально посвідченого 15 серпня 2000 року приватним нотаріусом Каплун Ю.В., зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 9960, зареєстрованого в КП Київської міської ради «Київське МБТІ» у реєстровій книзі № д.682-118 за реєстровим № 1817 від 16 серпня 2000 року), шляхом витребування на її користь об`єкта житлової нерухомості - квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер у Державному реєстрі нерухомого майна 224510118000), із чужого незаконного володіння [PERSON] , набутого ним незаконно на підставі неукладеного договору купівлі-продажу від 10 грудня 2020 року (нотаріально посвідченого 10 грудня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Черняком А.Л., зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 702, рішення запису державного реєстратора від 10 грудня 2020 року про державну реєстрацію цього права власності у Державному реєстрі нерухомого майна № 39633679); припинити за [PERSON] право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер у Державному реєстрі нерухомого майна 224510118000), набутого ним на підставі неукладеного договору купівлі-продажу від 10 грудня 2020 року (нотаріально посвідченого 10 грудня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Черняком А.Л., зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 702), шляхом скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Черняка А.Л., який діяв на виконання делегованих повноважень державного реєстратора від 10 грудня 2020 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] у Державному реєстрінерухомого майна № 39633679, державної реєстрації прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про час, дату, місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву та від третіх осіб [PERSON] , ТОВ «Оцінка України» пояснень на позов чи інших заяв з процесуальних питань до суду не надходили. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири, [PERSON] продала належну їй на підставі договору-купівлі продажу від 15 серпня 2000 року квартиру [ADDRESS] . Згідно з вказаним договором продаж відчужуваної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 144 800,00 грн, які повністю отримані продавцем від покупця (п. 2.1.). Зазначений договір від 10 грудня 2020 року оформлено та посвідчено приватним нотаріусом КМНО Черняком А.Л. та скріплено підписом, зокрема й продавця із рукописним зазначенням прізвища, ім`я та по батькові [PERSON] . На підставі вказаного договору, приватним нотаріусом КМНО Черняком А.Л. прийнято 10 грудня 2020 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 55624328, згідно з яким квартиру [ADDRESS] , зареєстровано на праві власності за відповідачем (рішення запису державного реєстратора від 10 грудня 2020 року про державну реєстрацію цього права власності у Державному реєстрі нерухомого майна № 39633679). Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021100060000143 від 21 січня 2021 року, за заявою позивача розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом того, що 10 грудня 2020 року невстановлена особа, використовуючи завідомо підроблений документ на право власності, а саме: на квартиру [ADDRESS] , заволоділа правом власності на вказану квартиру, в результаті чого, [PERSON] завдано шкоди в особливо великих розмірах. Крім того, судом з`ясовано, що правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020100050001683 від 05 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, досудовим слідством у якому встановлено, що невстановлені особи шляхом підроблення правовстановлюючих документів незаконно, шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомості на території м. Києва. У матеріалах справи міститься копія висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-21/34474-ПЧ від 18 серпня 2021 року, про проведену судово-почеркознавчу експертизу на підставі постанови слідчого від 13 липня 2021 року про проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020100050001683 від 05 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Згідно з вказаним висновком, підпис у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2020 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний запис « [PERSON] » у графі продавець у договорі-купівлі продажу квартири від 10 грудня 2020 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач ставить питання про витребування майна з підстав відсутності волевиявлення у неї на укладення вказаного договору, оскільки такий договір вона не укладала, а підпис від її імені вчинено іншою невідомою особою. Тобто, [PERSON] не вчинялось дій, спрямованих на виникнення відповідних правовідносин. Поряд із цим, судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2000 року, нотаріально посвідченого 15 серпня 2000 року приватним нотаріусом Каплун Ю.В., зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 9960, зареєстрованого в КП Київської міської ради «Київське МБТІ» у реєстровій книзі № д.682-118 за реєстровим № 1817 від 16 серпня 2000 року належала квартира [ADDRESS] . За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст.215 ЦК України, так і у ст. ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 ст. 207 визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч.1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У разі ж, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Отже, на підставі належної оцінки зібраних доказів, в тому числі висновку судово-почеркознавчої експертизи, установлено факт непідписання договору купівлі-продажу квартири належною особою - її власником [PERSON] та відсутність у позивача волевиявлення на утворення правочину, тобто договір купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2020 року є неукладеним. При цьому, правочини, які не вчинено, не тягнуть ніяких правових наслідків для сторін, а особа, яка вважає, що її права порушено у зв`язку із встановленням неукладеності договору має можливість захистити свої права шляхом подання позову про повернення виконаного за неукладеним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання. За викладених обставин, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб відновлення порушеного права, у зв`язку із чим, з урахуванням встановлених судом обставин, позов підлягає задоволенню, а становище законного власника майна [PERSON] підлягає відновленню шляхом витребування на її користь спірного об`єкта житлової нерухомості із чужого незаконного володіння [PERSON] та припинення права власності останнього на вказану квартиру шляхом скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності за [PERSON] у Державному реєстрі нерухомого майна. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved