Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

19 травня 2021 року [PERSON] - представник Моторного (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовна заява\~вмотивовано тим,\~що 29\~липня 2018\~року о\~21\~год.\~00\~хв.\~сталася дорожньо\~-\~транспортна пригода,\~а саме\~ [PERSON] \~(надалі\~-\~відповідач),\~керуючи транспортним\~засобом «Hyundai\~Gets»,\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »,\~у м.\~Харкові допустив\~зіткнення з\~транспортним засобом\~«Chevrolet Aveo», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/11352/18 від 12 вересня 2018 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір шкоди та здійснив регламенту виплату потерпілій особі. Відповідно до звіту № 268/М/2018 та інших документів загальний розмір понесених витрат складає 25 790,26 грн. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Таким чином, з урахуванням норм чинного законодавства позивач просить стягнути з відповідача на його користь 25 790,26 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року цивільна справа за позовом Моторного (транспортне) страхове бюро України (далі -МТСБУ) направлена за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. 11 серпня 2021 року справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2021 року вищевказана справа передана в провадження судді Яковлевої В.М. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за позовом Моторного (транспортне) страхове бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явився, про час, дату, місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, поштове повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачем в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Докази того, що відповідач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляв суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак повторно у судове засідання не з`явився. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20. За таких обставин суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Cудом встановлено, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/11352/18 від 12 вересня 2018 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а. с. 5). Відповідно до постанови 29 липня 2018 року о 21 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai Gets», державний номерний знак « [NUMBER] », на перехресті вул. Ахсарова та пр. Л. Свободи, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet», державний номерний знак « [NUMBER] », який рухався попереду (а. с. 5). Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. У порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Разом з тим, водій пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак « [NUMBER] », 01 серпня 2018 року [PERSON] повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до останнього із заявою про отримання відшкодування шкоди (а. с. 6, 35). Відповідно до Звіту № 268/М/2018 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ «Chevrolet Aveo», державний номерний знак « [NUMBER] », внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, складеного 06 вересня 2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак « [NUMBER] », внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 24 911, 66 грн (двадцять чотири тисячі дев`ятсот одинадцять грн 66 коп.) без урахування ПДВ, та 28 057, 99 грн з ПДВ (а. с. 12-34). Відповідно до Довідки № 1 від 18 жовтня 2018 року про розмір відшкодування шкоди з фону захисту потерпілих та Наказу № 9638 від 19 жовтня 2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] в розмірі 24 911,66 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 994012 від 19 жовтня 2018 року (а. с. 39-41, 43). Крім того, згідно з актом виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ № 3/1-05/51876/вих./1 від 10 серпня 2018 року по справі МТСБУ № 51876 замовник - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) прийняв, а ТОВ «Незалежна експертна компанія» в соосбі Пронько О.С. виконав наступні роботи, а саме оцінку вартості матеріального збитку, тапередав замовнику документи: звіт, рахунок. Роботу виконано згідно з у мовами договору № 2015/0001 від 10 грудня 2015 року якісно, в повному обсязі. Даний акт є підставою для проведення розрахунку між замовником та виконавцем в сумі 878, 60 грн, який був проведений відповідно до платіжного доручення № 993563 від 26 вересня 2018 року. (а. с. 42, 43). Таким чином, також МТСБУ було сплачено ТОВ «Незалежна Експертна Компанія» за оплату послуг аварійного комісара (експерта) у розмірі 878, 60 грн (а. с. 43). Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, подати після виплати страхового відшкодування регресний позов (у випадку страховика до страхувальника або водія транспортного засобу, особи, яка заподіяла шкоду навмисно, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги (пункт 38.1 статті), тоді як у разі МТСБУ - до власника, водія транспортного засобу, страховика, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, а також особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до ДТП (пункт 38.2. статті)). Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то потерпілий [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування йому заподіяної шкоди. На підставі його заяви Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало йому заподіяну шкоду в розмірі 24 911, 66 грн та оплатило витрати, пов`язані з визначенням розміру шкоди, у сумі 878, 60 грн. На час скоєння вказаного ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, позивач має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Виходячи з викладеного, враховуючи надані позивачем докази і ненадання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями та доказами на спростування позовних вимог, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних зі здійсненням регламентованої виплати потерпілому у розмірі 24 911, 66 грн, а також грошових коштів за оплату послуг аварійного комісара у розмірі 878,60 грн, підлягають задоволенню повністю. На підставі вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved