Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради (далі - Відділ культури і туризму) від 23.04.2020 року № 16-к; 2) поновити [PERSON] на посаді директора та викладача-методиста по класу домри Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа № 3 (далі - Музична школа) з 23.04.2020 року; 3) стягнути з Відділу культури і туризму середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі; 4) відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; 5) вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 01.04.1985 року вона працювала в Музичній школі на посаді директора та викладача. Наказом Відділу культури і туризму від 23.04.2020 року № 16-к її звільнено із займаної посади директора Музичної школи та викладача-методиста по класу домри за сумісництвом на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням цієї роботи. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки аморального проступку не вчиняла. Вказує, що вона є ветераном педагогічної праці, має стаж педагогічної роботи 54 роки, високий професіоналізм та фаховість, є членом Президії обласного відділення Національної Всеукраїнської музичної спілки, впродовж 15 років була головою ради директорів шкіл естетичного виховання Київщини і 10 років заступником голови, має численні відзнаки, під її керівництвом Музична школа неодноразово виборювала звання лауреатів на конкурсах та фестивалях різних рівнів. Вважає основним мотивом звільнення позивача упереджене ставлення до неї начальника відповідача [PERSON] , конфлікт між сторонами по справі має тривалий характер, остання намагається звільнити позивача із займаних посад без законних на те підстав. Вказує про порушення строків накладення дисциплінарного стягнення, порушення процедури звільнення, відсутність погодження первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору, а також звільнення під час особливого періоду, коли діяли обмеження пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2021 року, позов задоволено частково. Додатковим рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 року здійснено розподіл судових витрат по справі. Постановою Верховного Суду від 27.07.2021 року вищевказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 27.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 31.08.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 24.09.2021 року ухвалою суду заяву Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області про відвід судді Цуранова А.Ю. від розгляду справи визнано необґрунтованою та передано вирішення цього питання іншим суддею. 28.09.2021 року ухвалою суду під головуванням судді Орєхова О.І. відмовлено у задоволенні вказаної заяви про відвід. 28.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив з запереченнями на позов. В обґрунтування зазначено, що [PERSON] 06.02.2020 року вчинила аморальний проступок, оскільки перебуваючи в класі № 2 приміщення КЗ БМР БШМ № 3, на час виконання своїх службових обов`язків директора-викладача Музичної школи № 3 під час уроків: перевищила свої повноваження, з`ясовуючи особисті питання та питання своєї дочки; допустила бездіяльність, оскільки не завадила конфліктній події, вела себе агресивно, кричала, заявляла претензії на власність іншого комунального закладу; умисно порушила норми загальноприйнятої поведінки, що проявилось у крику, біганні по класу, сіданні на стіл, вживанні нецензурних слів, зневажливому висловлюванні при дітях про дітей і їх батьків, застосуванні фізичної сили до [PERSON] ; нанесла психологічну травму малолітнім дітям; зірвала навчальний процес іншої школи - Школи мистецтв, а також Музичної школи; порушила педагогічну етику, вчинила скандал з викладачами, який завершився бійкою. Недостойною поведінкою позивач скомпрометувала себе перед учнями та іншими учасниками навчального процесу, порушила моральні норми, втратила авторитет та дискредитувала себе як педагог. Вина позивача у вчиненні аморального проступку доведена та підтверджується відеозаписом, актом службового розслідування та численними свідченнями. При прийнятті рішення про розірвання трудового договору, враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Пояснення комісії [PERSON] відмовилась надавати, зазначивши, що 06.02.2020 року в кабінеті № 2 не знаходилась. Вказано, що згода профспілки на звільнення директора не потрібна, оскільки позивач є представником роботодавця в трудових відносинах та відповідно не може бути членом виборних органів профспілки будь-якого рівня. Зазначено, що строки звільнення не порушені, оскільки звільнення позивача не є заходом дисциплінарного стягнення. Вказано, що подія відбулась до введення карантинних заходів, а тому рекомендації щодо не звільнення працівників застосуванню не підлягають. Крім того, зазначено про відсутність штату Музичної школи, контингенту учнів та фінансування, а тому неможливо позивача повернути в заклад, який припинив свою роботу. Висловлено заперечення щодо стягнення моральної шкоди, а також те, що визначення розміру середньої заробітної плати суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Заявлено, що відповідач очікує понести судові витрати у розмірі 26 400 грн. Вказано також про правомірність оскаржуваного наказу та відсутність порушень процедури звільнення. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. В матеріалах справи міститься відповідь на відзив позивача та її представника з додатковим обґрунтуванням позиції сторони. Повторно просили позов задовольнити. Відповідач направив на адресу суду заперечення на відповіді на відзив позивача та її представника з додатковим обґрунтуванням своєї позиції. Просили відмовити у задоволенні позову. 28.10.2021 року ухвалою суду на місці задоволені клопотання представників сторін про виклик свідків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, надала пояснення по суті. Зокрема зазначила, що доводи про аморальну поведінку позивача є безпідставними, гоніння на позивача продовжуються впродовж 6 років, в тому числі були догани та ліквідація школи, розігнали всіх викладачів, про що свідчать численні судові справи, 17 справ, не надавались кошториси, метою цього було забрати приміщення школи. Зазначила, що кабінет № 2 знаходиться в семи-восьми метрах від кабінету [PERSON] , в цей день остання не мала уроків, оскільки дитина захворіла та не прийшла на заняття, вирішувалось питання крадіжки майна, зі сторони позивача не було фізичних дій, лайки чи образ, взагалі нею було сказано декілька слів. Зазначила, що першу дитину на уроці затримала сама ж [PERSON] , адже коли вона зайшла уроку не було. Вказує, що свідок [PERSON] - мати дівчинки, асоціювала покази не з позивачем, а з представником - [PERSON] . Цей інцидент ніяк не може бути аморальним проступком позивача. Представник позивача - адвокат Запаскін Максим Романович, в судовому засіданні пояснив, що події полягали в тому, що між уроками працівники музичної школи № 3 з`ясовували питання куди подівся стенд зі школи. Цей стенд був виготовлений саме ними. При цих подіях участі позивача не було, виник конфлікт щодо повернення стенду, до цього питання приєдналась директор, оскільки цей конфлікт відбувався дуже голосно. Аморальної поведінки позивача з цього приводу не було взагалі, директор лише 3 хвилини між уроками перебувала в класі з метою з`ясування причин конфлікту. Тобто пасивне перебування під час конфлікту не може бути аморальним проступком чи таким, що є несумісним з займаними посадами. Стенд був створений працівниками музичної школи, тому є їхньою власністю відповідно до норм ЦК України, при цьому саме приміщення школи належить територіальній громаді міста Біла Церква, колектив школи не давав права користуватись їх майном і тому просили повернути законному власнику. На спірному стенді були фотографії працівників, це були архівні фотографії школи. Зазначив про неузгодженість показів двох свідків [PERSON] та суперечність письмових пояснень показам свідків. Звернув увагу, що свідок [PERSON] казав, що уроку у позивача в її кабінеті не було. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, підтримала відзив. Зазначила, що при видачі оспорюваного наказу про звільнення були дотримані всі вимоги та наведені підстави, в акті зазначені рекомендації комісії. Звернуто увагу суду, що в конфлікті приймала участь дочка позивача [PERSON] та завгосп [PERSON] . Вони підтвердили, що інцидент мав місце, є також частковий відеозапис події. Одноповерхове приміщення належить Школі мистецтв № 3, яка виділила декілька кабінетів Музичній школі № 3, деякі кабінети використовувались спільно, позивач з`явилась в інше крило приміщення, адже подія відбувалась в кабінеті № 2, тобто в кабінеті Школи мистецтв. Позивач не тільки вчинила аморальний проступок, а і привела своїх підлеглих без дозволу, вона порушила навчальний процес свого навчального закладу та іншого навчального закладу, питання стенду мали вирішити директор з директором, позивач лаялась, кричала, звинувачувала викладачів, вчинила дебош, вимагала віддати її майно, що все майно школи її, принижувала [PERSON] , не зупинила своїх підлеглих. З посиланням на п. 28 постанови Пленуму ВСУ вказує про кваліфікацію поведінки педагога. Зазначила, що є інші акти фізичного насильства над викладачами та дітьми, але не було відео з цього приводу. Також зазначила про відмову позивача на вимогу відповідача надати розклад занять. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та закрити провадження у справі у відповідності до поданого письмового клопотання, надала до справи письмові судові дебати. Представник відповідача - адвокат Чабанов Андрій Олександрович, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні зазначив, що представниками позивача наведені загальні обставини щодо подій, не надано доказів на підтвердження позову. Аморальний проступок позивача є підтвердженим не тільки відеозаписами, а також актом перевірки, проведеним службовим розслідуванням, показами свідків подій. Ініціаторами розслідування були учителі та батьки, а не сам відповідач. На комісії намагались з`ясувати позицію самого позивача, її викликали з цього приводу, не зрозуміло чому вона не надала пояснення. Вказує, що позивач висловлювалась нецензурною лексикою, застосовувала фізичне насильство до [PERSON] , шарпання, а також не змогла мирно врегулювати конфлікт, вирішити його без присутності учнів, тобто проявила грубу бездіяльність. Вказує, що позивач перебувала в робочому процесі, порушила його, адже було заняття за розкладом, а отже не забезпечила проведення підлеглими уроків та своїх уроків. Вказав про невірність розрахунків коштів позивача та несумісність поведінки зі званням педагога. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 01.04.1985 року працювала в Білоцерківській музичній школі № 3 (з урахуванням змін назви закладу), на посаді директора, має загальний педагогічний стаж 54 роки, що підтверджується трудовою книжкою від 15.08.1966 року (а.с. 19-25 т. 1). Позивач за сумісництвом працювала в Білоцерківській музичній школі № 3 викладачем-методистом по класу домри, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. [PERSON] нагороджена медалями «Ветеран праці», «1500-ліття Києва», Лауреата Всесоюзного огляду самодіяльної художньої творчості до 40-річчя Перемоги ВВВ, Почесною відзнакою Міністерства культури і мистецтва «За досягнення в розвитку культури і мистецтв», нагрудним знаком «Відзнака міського голови», відзнакою «За заслуги перед містом». Нею започатковано чимало мистецьких акцій в музично-естетичному вихованні молодого покоління, зокрема: «Музичні відкриття в Білій Церкві», « [INFO] », шкільний фестиваль в рамках «Юр`ївський ярмарок». Позивач є членом Президії обласного відділення Національної всеукраїнської музичної спілки, впродовж 24 років є членом журі по присудженню міської літературно-мистецької премії ім. М. Вінграновського, член Міжнародного Фонду ім. П. Глазового, член Всеукраїнського об`єднання «Просвіта» ім. Т. Шевченка. За атестаційним листом 2017 року та рішенням атестаційної комісії від 19.04.2017 року має вищу освіту, є спеціалістом вищої категорії, викладачем-методистом, високопрофесійним фахівцем, компетентним керівником і вмілим організатором (а.с. 18 т. 1, а.с. 209-211 т. 2). Трудова книжка позивача має запис № 11 від 06.06.2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни; запис № 12 від 07.06.2016 року про скасування запису № 11; запис № 13 від 26.10.2016 року про звільнення [PERSON] з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України); запис № 14 від 21.02.2017 року про поновлення [PERSON] на посаді за рішенням суду. Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа № 3 та Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Білоцерківська школа мистецтв № 3 є початковими спеціалізованими мистецькими навчальними закладами (школи естетичного виховання), належать до системи позашкільної освіти у сфері культури (пункт 1.1, 1,2, 1,3 Статутів Білоцерківської музичної школи № 3 та Білоцерківської школи мистецтв № 3), засновані Білоцерківською міською радою Київської області на комунальній формі власності. Заклади мають статус державних закладів освіти, підзвітні та підпорядковані відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради. Заклади є юридичними особами, діють на підставі статуту, затвердженого засновником, мають круглу печатку, кутовий штамп та інші штампи і обслуговуються централізованою бухгалтерією відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради. (а.с. 35-41 т. 1, а.с. 50-58 т. 5). Кабінети школи для навчання учнів комунальних закладів Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа № 3 та Білоцерківської міської ради Білоцерківська школа мистецтв № 3 розділено відповідно до наказу Відділу культури і туризму № 90 від 27.08.2019 року (а.с. 49 т. 5), за Музичною школою закріплено 5 кабінетів: № 8, 19, 23, 23а, кабінет № 28 - два дні на тиждень; за Школою мистецтв закріплено 22 кабінети: № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 27, 28, 29. Керівництво Музичною школою здійснює його директор, який призначається та звільняється з посади начальником відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради (п. 5.1, 5.2 Статуту). Відповідно до абзаців 1, 4, 6 пункту 5.3 Статуту керівник закладу здійснює керівництво закладом, організовує навчально-виховний процес, створює належні умови для здобуття учнями початкової спеціальності мистецької освіти. Згідно з пп. 3.5, 3.30, 3.31 Посадової інструкції директор організовує контроль за виконанням правил внутрішнього трудового розпорядку; забороняє проведення освітнього процесу при наявності небезпечних умов для здоров`я учнів чи працівників; дотримується етичних правил поведінки в школі, побуті, громадських місцях, які відповідають соціальному статусу вчителя та працівника культури (а.с. 42-43 т. 1). Відповідно до пп. а) п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку Білоцерківської музичної школи № 3, працівники зобов`язані сумлінно працювати, виконувати навчальний режим, вимоги Статуту БМШ № 3 і Правил Внутрішнього трудового розпорядку, дотримуватись дисципліни праці (а.с. 166-169 т. 2). Відповідно до Положення про відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 30.08.2018 року № 2569-55-VII (а.с. 204-207 т. 3), відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради є структурним підрозділом Білоцерківської міської ради. Завданням відділу, зокрема є організаційно-методичне керівництво діяльністю підвідомчих закладів та підприємств культури, організація фінансування закладів та підприємств культури, культурно-мистецьких, пам`яткоохоронних та туристичних програм та інших заходів; пошук, використання й поширення нових організаційно - творчих підходів у діяльності закладів культури, вдосконалення господарського механізму їх діяльності, інформаційно-методичне забезпечення, впровадження нових моделей організації культурної пам`яткоохоронної діяльності. Згідно з пунктом 6 Положення, відділ очолює начальник, який призначається і звільняється за розпорядженням міського голови на конкурсній основі; здійснює керівництво діяльністю відділу та підвідомчих закладів культури відповідно до даного Положення, посадової інструкції та чинного законодавства; видає в межах своєї компетенції накази, контролює їх виконання; затверджує в установленому порядку штатні розписи підвідомчих закладів культури; здійснює у встановленому законом порядку призначення та звільнення керівників підвідомчих закладів культури, працівників централізованої бухгалтерії відділу, а також вжиття заходів дисциплінарно впливу. З 24.03.2016 року керівником відповідача є [PERSON] (а.с. 221 т. 4). Відповідно до пункту 7.5 Положення структурним підрозділом відділу є централізована бухгалтерія, яка обслуговує адміністративний апарат відділу та підвідомчі заклади культури. Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29.12.2020 року № 84-06-VІІ «Про внесення змін до загальної структури і штатної чисельності апарату Білоцерківської міської ради та її виконавчих органів», міська рада вирішила перейменувати Відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради в Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради, код ЄДРПОУ: 05458494 (а.с. 128-129 т. 8). Між адміністрацією Білоцерківської музичної школи № 3 та профспілковим комітетом укладено Колективний договір, схвалений загальними зборами колективу, який зареєстровано виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради, реєстровий № 15 від 08.04.2015 року (а.с. 29-34 т. 1). Позивач була членом профспілкового комітету Білоцерківської музичної школи № 3 та з її заробітної плати утримувались профспілкові внески у розмірі 1%, що вбачається з довідки відповідача, виписки з рішення профкому № 3 від 01.10.2016 року та роздруківок по заробітній платі [PERSON] (а.с. 165-166 т. 4, а.с. 203-204, 206 т. 2). Наказом начальника Відділу культури та туризму від 07.02.2020 року № 12 створено комісію з розслідування факту вчинення аморального проступку працівниками музичної школи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20 т. 2). Комісія створена з метою перевірки фактів, наведених у доповідній записці т.в.о. директора Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська школа мистецтв № 3 (далі - Школа мистецтв) [PERSON] від 07.02.2020 року та заяви [PERSON] , матері учениці [PERSON] від 06.02.2020 року (а.с. 21-23 т. 2). Відповідно до доповідної записки [PERSON] , 06.02.2020 року о 16:05 год. після початку чергового уроку за розкладом, до класу № 2 КЗ БМР БШМ № 3 у якому працювали викладач [PERSON] , концертмейстер викладач [PERSON] з ученицею 3-го класу [PERSON] , увірвались викладач музичної школи № 3 [PERSON] , директор музичної школи № 3 [PERSON] та завгосп музичної школи № 3 [PERSON] . Увірвавшись до класу № 2, [PERSON] при підтримці [PERSON] та [PERSON] голосно в грубій формі ображаючи викладачів [PERSON] та [PERSON] та не звертаючи уваги на присутніх в класі малолітніх учениць [PERSON] та [PERSON] , вимагала віддати комунальне майно (стенд), яке зберігалось в приміщенні класу № 2 та погрожувала забрати його силою. На вимоги припинити порушувати навчальний процес, трудову дисципліну та покинути приміщення класу № 2 КЗ БМР БШМ № 3, [PERSON] розкидала по приміщенню класу особисті речі викладача [PERSON] , фізично схопила викладача [PERSON] та навмисно кинула її на декілька метрів від себе на стіл при цьому зіпсувавши на ній одяг. Після цього [PERSON] з нецензурною лайкою кинулась в бійку на викладача [PERSON] , відібрала в неї телефон та намагалася його розбити. Всі свої хуліганські вчинки [PERSON] виробляла з схвалення своєї мами - директора музичної школи [PERSON] та завгоспа [PERSON] , які не намагалися спинити дії [PERSON] і всіляко заохочували її до вчинення цих незаконних дій (а.с. 21-22 т. 2). Згідно з заявою [PERSON] , - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своїми хуліганськими діями зірвали уроки 06.02.2020 року у її дитини [PERSON] , учениці 3-го класу, викладача [PERSON] . [PERSON] подзвонила їй і перебуваючи в нервовому стані розповіла, що вказані особи своїми діями зірвали уроки, зокрема, [PERSON] підвищувала голос, вживала нецензурні вислови по відношенню до викладача [PERSON] та концертмейстера [PERSON] , накинулась з бійкою на вказаних викладачів (а.с. 43 т. 2). Судом досліджено Акт службового розслідування комісії з розслідування факту вчинення аморального проступку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 11.03.2020 року разом з доданими до нього документами (а.с. 140 т. 1 - а.с. 142 т. 4). У вказаному акті описана хронологія подій здійснених на підставі відеозапису, свідчень і пояснень учасників конфлікту, інших осіб та документів. Пунктом 4 розділу 9 вказаного акта встановлено: « [PERSON] працюючи на посаді директора по суміщенню викладача по класу домри КЗ БМР БМШ № 3, виконуючи виховні функції, 06.02.2020 року, починаючи з 16:00 год., перебуваючи в приміщенні КЗ БМР БШМ № 3, в класі № 2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до 16:30 год., в робочий час, під час виконання службових обов`язків, де під її керівництвом та безпосередньо за її участі було принижено працівників - викладачів КЗ БМР БМШ № 3, та застосовано до них фізичну силу, все відбувалось в присутності учнів, малолітніх дітей; а також принижувала та ображала учнів школи та їх батьків, що є порушенням основних моральних норм суспільства та суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитувала свої службово-виховні та посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок несумісний з продовженням даної роботи, факт аморального проступку був вчинений в присутності малолітніх дітей - учениць КЗ БМР БШМ № 3 [PERSON] і [PERSON] та викладачів КЗ БМР БШМ № 3 завідуючої відділом оркестрових інструментів, викладача по класу домри [PERSON] , концертмейстера, викладача [PERSON] , т.в.о. директора КЗ БМР БШМ № 3 [PERSON] , що призвело до негативних наслідків: виклику екстреної медичної допомоги, поліції та психологічної допомоги дітям. Своєю недостойною поведінкою [PERSON] скомпрометувала себе перед учнями, іншими особами, порушила моральні норми, втратила тим самим авторитет, дискредитувала себе як директор та викладач. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості учнів» (а.с. 191-192 т. 1). Відповідно до вказаного акта Комісія дійшла висновку рекомендувати Відділу культури і туризму розірвати трудові відносини з працівниками Музичної школи: директором-викладачем [PERSON] , викладачем [PERSON] на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, до завгоспа [PERSON] застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі частини першої статті 147 КЗпП України. За висновком начальника відділу культури і туризму № 103 від 12.03.2020 року за наслідками службової перевірки констатовано вчинення, зокрема [PERSON] аморальних дій, які полягали у недотриманні педагогічної етики, образливому та принизливому ставленні до учнів, їх батьків, інших викладачів школи мистецтв, дирекції школи мистецтв, що є підставою для звільнення (а.с. 154-155 т. 4). 12.03.2020 року керівником Відділу культури і туризму голові профспілки Білоцерківської музичної школи № 3 направлено подання № 104 про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ч. 3 ст. 41 КЗпП України (а.с. 46 т. 1, 156 т. 4). Наказом Відділу культури і туризму від 23.04.2020 року (9:05 год.) № 16-к [PERSON] звільнено з посади директора Музичної школи № 3 та з посади викладача-методиста по класу домри за сумісництвом на підставі пункту 3 частини статті 41 КЗпП України (а.с. 26 т. 1, а.с. 143-145 т. 4). Підставами звільнення в оскаржуваному наказі вказано: Акт службового розслідування від 11.03.2020 року по факту вчинення аморального проступку 06.02.2020 року; відеозапис події аморального вчинку [PERSON] 06.02.2020 року в КЗ БМР БШМ № 3; виклик поліції 06.02.2020 року; виклик екстреної медичної допомоги 06.02.2020 року; заява викладача [PERSON] від 19.02.2020 року; пояснення завгоспа [PERSON] від 14.02.2020 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В судових засіданнях двічі досліджено відеозапис події 06.02.2020 року. Відео складається з п`яти частин: 1_video-af100b76d0f7e7ebef5da6d8f03a5e13-V тривалістю 03:03 хв.; 2_video-8d551331b0be44bccf8f6d4a8d7e7ab4-V тривалістю 05:00 хв.; 3_video-7b92dfc9e3a2004f470f4524fb9228aa-V тривалістю 05:05 хв.; 4_VID_20200206_161407 тривалістю 07:51 хв.; 5_VID_20200206_16646 тривалістю 02:20 хв. Вказані відеозаписи перериваються та частково накладаються, оскільки запис здійснювався на два телефона. З відеозаписів вбачається, що спір відбувається в приміщенні класу між [PERSON] та [PERSON] при дитині, яка на прохання викладача [PERSON] виходить з класу (покликати директора Школи мистецтв), а потім повертається та сідає під вікном. Викладач [PERSON] почала з`ясовувати з викладачами [PERSON] та [PERSON] питання щодо повернення стенда із зображенням викладачів школи, який зберігався у цьому класі, з приводу чого між ними виникла суперечка. З відеозапису чітко видно, що спір відбувається при дитині, вона виходить, але через хвилину знову повертається. Згодом до класу заходить [PERSON] , позивач [PERSON] , [PERSON] та ще одна дитина. [PERSON] зауважує, що проблемне питання треба вирішувати не під час уроків, звертає увагу, що сидить дитина та вказує про порушення [PERSON] трудової дисципліни. Позивач [PERSON] не є активним учасником конфлікту, вона то заходить до класу, то виходить, стоїть біля дверей. В один з моментів на зауваження [PERSON] , що спірний стенд - це майно музичної школи, а [PERSON] претендують на все, позивач підвищує голос зі словами: «Бо дєйствітєльно! Я тут працюю 35 років! Тебе взяла на роботу!», згодом кількома фразами сперечається з [PERSON] щодо портретів композиторів та Шевченка, такими як: « [PERSON] , я нічого не маю проти, але...», «Яке міське?», згодом покидає клас. Після того, як [PERSON] вирішив, що розгляд питання відносно стенду відбудеться о 19:30 год. всі розійшлись. Загалом конфлікт триває трохи більше 10 хвилин. На переважній частині відео [PERSON] . В судовому засіданні допитані свідки. Свідок [PERSON] зазначив, що є зятем [PERSON] , працював в Музичній школі № 3 викладачем по класу акордеона, 06.02.2020 року в четвер працював в класі № 5 музичної школи № 3. Близько 16:00 год. [PERSON] повідомила його, що [PERSON] пішла з`ясовувати питання щодо зникнення стенда, тому разом із Студенною він пішов до класу № 2, де окрім позивача були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок знаходився біля класу приблизно хвилину, за цей час [PERSON] спокійно розповідала, що приймала участь у придбанні інвентаря музичної школи, [PERSON] постійно кричала, вимагала залишити клас, однак з класу ніхто не виходив. Коли свідок побачив свого учня - пішов на урок. Вказав, що позивач завжди була доброю до учнів та викладачів, а спірний стенд був зроблений за кошти [PERSON] . Під час конфлікту урок не проводився, учнів свідок не бачив ні в класі, ні коло класу. Свідок [PERSON] зазначив, що є викладачем по класу скрипки Музичної школи № 3, у той день працював у школі в класі № 8, близько 16:00 год., закінчивши уроки, в коридорі почув крики [PERSON] з вимогою вийти з класу, коли переносив речі з класу № 8 в кімнату завгоспа почув, що [PERSON] зверталась до [PERSON] та бачив як позивач вийшла з класу № 2, однак в цей клас він не заходив, а проходив поруч та стояв біля нього декілька хвилин, [PERSON] стояв в коридорі, а потім пішов до себе в клас. Свідок [PERSON] вказала, що є викладачем Білоцерківської школи мистецтв № 3, 06.02.2020 року в приміщенні школи мистецтв у класі № 2 вона, як концертмейстер проводила урок разом з викладачем [PERSON] та ученицею [PERSON] . З дозволу викладача свідок вийшла з класу, однак коли повернулась побачила в кабінеті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок почала знімати на телефон, оскільки був конфлікт між присутніми. [PERSON] відразу заспокоїлась, [PERSON] постійно просила вийти з класу вказаних осіб, однак вони не виходили, потім [PERSON] попросила [PERSON] покликати [PERSON] , дівчинка покликала та повернулась в клас, [PERSON] підійшла до свідка, штовхнула її через що у неї випав телефон, згодом підійшов директор [PERSON] , коли виключився телефон позивач кричала, казала нецензурні слова, намагались виштовхати [PERSON] втрьох і витягнути стенд, коли [PERSON] сіла на стіл, то [PERSON] ніяк не відреагувала. Вказує, що конфлікт тривав майже 45 хв., в момент сварки в кабінеті було двоє дітей, спочатку все відбувалось при одній дитині - [PERSON] , по ній було видно хвилювання, згодом зайшла [PERSON] . Коли всі пішли, викладачі почали заспокоювати дітей. Всі уроки були зірваними до кінця робочого дня, адже викладачі були в шоковому стані і не могли повноцінно їх проводити. Згодом викликали швидку та поліцію, медики надали рекомендації щодо дітей, у свідка при огляді виявили забій, а через тиждень проводились збори з приводу даного інциденту. Зазначила, що [PERSON] вже дозволяла собі подібну поведінку. Вказує, що пояснення писала в емоційному стані, тому могла щось випустити. Свідок [PERSON] зазначила, що працює викладачем Білоцерківської школи мистецтв № 3, 06.02.2020 року була на роботі в кабінеті № 6, близько 16:00 год. її покликав до себе директор в кабінет № 24, в коридорі вона побачила [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , свідок побачила, як позивач різко відкрила двері в кабінет № 2 і вони втрьох зайшли, потім почула як у класі № 2 грала домра, двері зачинили. Свідок 5 хвилин була у директора, а коли вийшла, то почула крики з кабінету № 2, чітко чула голос [PERSON] , однак пішла по своїх справах, близько 16:45 год. вона знову пішла до директора, він був дуже схвильований, розповів, що в школі надзвичайна подія. Свідок прийшла в кабінет № 2 та побачила переляканих учениць і заплакану [PERSON] , накрапала заспокійливого викладачам, разом переглянули відео та викликали швидку з поліцією. Через деякий час проводились збори трудового колективу з даного приводу, на яких вирішено звернутись до керівника відділу культури. Свідок [PERSON] зазначила, що є домогосподаркою та головою батьківського комітету, оскільки її дитина навчається в Музичній школі № 3, 06.02.2020 року їй зателефонували батьки з приводу конфлікту, тому вона прийшла у школу і бачила, як надавалася медична допомога, уроки були зірваними. Їй відомо, що конфлікт виник через стенд, однак кошти на стенд здавали батьки, він оновлюється щороку, кошти здавались на потреби школи батьками, свідок приносила папір, клей, гуаш, звітів про витрачені кошти не було. Свідок [PERSON] зазначила, що працювала завгоспом в Музичній школі № 3, 06.02.2020 року була присутня при цьому інциденті, вона з [PERSON] зайшла в клас № 2 та просили [PERSON] повернути стенд, цей стенд був у класі за кріслами, потім приєдналась [PERSON] , позивач не сварилась та не принижувала честь і гідність інших, не вчиняла дебош та не була активним учасником конфлікту, під час інциденту батьків у класі № 2 не було, дітей також не було, заходила дівчинка, під час конфлікту уроку не було, на спірному стенді були фотографії [PERSON] та [PERSON] . В класі також був [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що була викладачем Білоцерківської музичної школи № 3, 06.02.2020 року чула словесну перепалку біля кабінету № 2, нецензурних слів не чула, тим більше з боку [PERSON] та [PERSON] , загалом конфлікт виник між двома групами викладачів, батьків там не було. Вказала, що спірний стенд виготовляла вона сама, а матеріали надавали їй [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що працює викладачем Білоцерківської школи мистецтв № 3, директор Кучерук С.Л. є її чоловіком, 06.02.2020 року разом з [PERSON] вона вела урок в учениці [PERSON] , в цей час в кабінет увірвались спочатку [PERSON] , потім [PERSON] та завгосп [PERSON] з вимогою повернути майно. [PERSON] схватила свідка за плече і закричала «де моє майно?». [PERSON] першою почала знімати. Дитина злякалась, запис відразу не вівся, на прохання свідка вийти з класу вказані особи не реагували та казали «це не наші діти», була нецензурна лексика, [PERSON] стримало лише відеофіксація на телефон, але не [PERSON] , вона видерла з рук телефон, потім фізично втрьох пішли на свідка, видирали стенд. Аморальний вчинок [PERSON] полягає в тому, що вона організувала цей вчинок в нецензурній лексиці, крику, вона порушила свої посадові обов`язки, хоча мала залагодити цей конфлікт, тим більше в іншому закладі. З боку [PERSON] був фізичний вплив, вона фізично розвернула свідка, під час конфлікту весь час була в класі, безперервно ходила по класу. Дитина виходила з кабінету, щоб позвати директора школи, вона покликала і повернулась в клас, потім прийшла інша дитина - [PERSON] , у якої урок мав початись о 16:00 год., батьки дітей прийшли після інциденту. Вказує, що [PERSON] важко це перенесла, у неї була температура. Зазначає, що на спірному стенді було пошкоджено фото, тому прийнято рішення про реставрацію стенду та розміщення там фото дітей, стенд виготовлявся за кошти батьків, зараз він так і стоїть в кабінеті № 2. Вказує, що не вся подія була зафіксована на телефон. Свідок викликала поліцію та швидку, написала заяву в поліцію. В цей день у неї були зірвані всі уроки, оскільки погіршилось самопочуття через конфлікт. Під час цих подій реагувала емоційно, однак вважає свою поведінку високоморальною. Свідок [PERSON] зазначила, що працює головним спеціалістом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, приймала участь у комісії у зв`язку з службовим розслідуванням відносно подій 06.02.2020 року, аморальний вчинок полягав у тому, що [PERSON] під час навчального процесу зайшла до кабінету, де проходив урок та почала з`ясовувати відносини, почався конфлікт, була нецензурна лексика від неї, це відомо з матеріалів службової справи та пояснень [PERSON] . Цей вчинок мав місце у присутності двох неповнолітніх дітей та полягав у тому, що позивач дозволила собі в присутності дітей і педагогів допустити цей конфлікт, що вплинуло на дітей, які злякались. Свідок не була присутня, коли допитували обох дітей, однак була присутня при допиті викладачів музичної школи, під час конфлікту також присутня не була, однак під час засідання комісії переглядала відеозапис. [PERSON] відмовилась давати пояснення. Свідок [PERSON] зазначив, що працює директором КЗ Білоцерківської школи мистецтв № 3, 06.02.2020 року працював згідно з розкладом, о 16:00 год. до нього в клас прибігла учениця [PERSON] в схвильованому стані і просила зайти в 2-й клас. Коли прийшов, то побачив конфлікт, під час конфлікту було дві учениці [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] на підвищених тонах вимагала повернути якесь майно, свідок намагався припинити конфлікт, пропонував [PERSON] покинути приміщення, [PERSON] кинулась на [PERSON] , почала забирати телефон, при цьому [PERSON] викриками схвально підтримувала ці дії, вона весь час була у класі, як і діти. До [PERSON] вона застосувала фізичну силу, до свідка зверталась на «ти» при дітях. [PERSON] кинулась разом зі Студенною витягувати стенд, в цей час зйомки не було, оскільки телефон [PERSON] був закинутий на шафу, а зі сторони [PERSON] був не конфлікт, а напад. Під час конфлікту свідок попередив, що викликає поліцію, пообіцяв віддати стенд після уроків, [PERSON] викликали медичну допомогу. Внаслідок цих подій були зірвані уроки, а [PERSON] мала б припинити це, тому написав доповідну у Відділ культури. Зауважив, що загалом конфлікти між викладачами музичної школи та школи мистецтв тривали з 2016 року. Вказує, що стенд був зроблений на кошти викладачів та батьків дітей, в тому числі і за рахунок коштів свідка, тому він вирішив зняти його для реставрації і заміни фото на фото дітей-переможців конкурсу. Десь місяць стенд був у 2-му класі, до конфлікту вимог повернути стенд не було і зараз він знаходиться у кабінеті № 2, оскільки став предметом спору. Свідок [PERSON] зауважила, що працює завгоспом Школи мистецтв № 3, 06.02.2020 року сталася подія, на той час вона працювала бухгалтером. В цей день свідок працювала до часу дня, однак їй зателефонували і вона повернулась на роботу. Коли прибула до школи о 17:30 год., то побачила лікарів, поліцейського, були вчителі та батьки дітей, діти перелякані, її дочка - концертмейстер [PERSON] , плакала, у всій школі були зірвані уроки внаслідок цих подій, стенд того не вартий, забої її дочці нанесла [PERSON] . Свідок [PERSON] є викладачем Білоцерківської школи мистецтв № 3, 07.02.2020 року їй зранку зателефонував директор [PERSON] і повідомив про аморальний проступок в школі, потім [PERSON] запросила на комісію по цих подіях, були скарги батьків, тому складали акти, оглядали відео, опитували свідків. Члени комісії схилялись до того, що це все було сплановано, оскільки вони прийшли втрьох, то мали б розуміти, що буде конфлікт. Після цього стенд став нікому не потрібним. На комісію не прийшли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Остання, як керівник, не реагувала на дії [PERSON] при дітях, вона мала б повідомити іншого керівника, а фактично вчинила бійку. Зі свідчень дитини вбачається, що вона боялась, що вчителька вб`є іншу вчительку. Більше місяця тривало службове розслідування, а рішення приймалось шляхом таємного голосування. Зазначила, що неправильно прикладати руки та підвищувати голос, за такий вчинок треба тільки звільняти. В діях працівників школи мистецтв не було аморальних дій. Вказує, що 06.02.2020 року не була на роботі, однак події бачила на відео, зі скарг і заяв. Аморальні дії позивача полягали в тому, що [PERSON] увірвалась на урок, це підтвердило кілька осіб - [PERSON] , і мама дитини, комісія це встановила зі слів [PERSON] . Свідок не опитувала дітей, однак ознайомлена з усіма матеріалами. В дитини був емоційний стрес. [PERSON] можливо підвищила голос, але це була емоційна відповідь, вона забирала своє майно. До комісії залучена з музичної школи № 3 [PERSON] - вона голова профспілки. Свідок [PERSON] зазначила, що є мамою дитини [PERSON] , яка навчалась у [PERSON] 06.02.2020 року у її дитини був урок, за графіком вона займалась з 15:00 год. до 16:00 год., іноді затримувалась, бо в той час готувалась до обласної олімпіади. Під час уроку до кабінету увірвались [PERSON] і [PERSON] . Зі слів дівчинки, вона спочатку [PERSON] не побачила, бачила конфлікт, штовхання і відбирання, сидіння на столі, потім вийшла покликати директора і повернулась в клас, оскільки хвилювалась за своїх вчителів. Гості не реагували на прохання вийти, зірвали урок, забирали телефон, кидали його, дитина побачила двох атакуючих людей, була в стані стресу, її трусило, а потім у неї була температура. Зазначила, що її донька не мала все це побачити, тим більше від директора школи - Ніни Онуфріївни. Коли свідок під`їхала, [PERSON] було погано, їй надавали допомогу. Свідчення дівчинка давала один раз [PERSON] в присутності мами, без тиску, але не в день події. Ця подія має наслідки, [PERSON] займається з іншим вчителем, оскільки після стресу не змогла займатись у школі, а також не поїхала на олімпіаду. Свідок [PERSON] є заступником директора з навчально-виховної роботи і викладачем Білоцерківської школи мистецтв № 3. Вказує, що 06.02.2020 року в школу мистецтв № 3 увірвались працівники музичної школи № 3 - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , була нецензурна лексика, все було в присутності дітей, була викликана швидка допомога та наряд поліції, наказом [PERSON] була створена комісія, свідок була членом цієї комісії та особисто допитувала дітей, близько місяця проводилась перевірка. Члени комісії встановили, що до класу зайшло троє працівників музичної школи № 3, тобто було вторгнення та вживання нецензурної лексики, саме зі сторони директора [PERSON] була лайка, погрози у бік [PERSON] , вона казала: «це все моє», а також вона відповідає за дії своїх підлеглих, конфлікт тривав десь пів години. Директор [PERSON] могла звернутись безпосередньо до директора [PERSON] . Свідок вказує, що є головою профспілкової організації музичної школи № 3. Позивач також зверталась із заявою щодо неї, однак в діях працівників школи мистецтв № 3 не було встановлено аморальних дій. Свідок [PERSON] є викладачем школи мистецтв № 3. Вказала, що 06.02.2020 року стався прикрий випадок, вона працювала за розкладом, на 16:00 год. була запланована репетиція ансамблю. В цей час біля класу № 22, що навпроти класу № 2, вона побачила [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] відчинила клас і зайшла разом з [PERSON] і [PERSON] , почулись крики і нецензурна лайка від [PERSON] , оскільки її голос свідок добре знає, ця поведінка притаманна позивачу. Свідка чекали діти, тому вона пішла. Після закінчення уроку, вона повернулась до 2-го класу і побачила схвильованих дітей, як [PERSON] плаче, у неї тремтіли руки, вона вся була червона, [PERSON] надавала допомогу. Свідку розповіли, що [PERSON] увірвалась в кабінет, вимагала стенд, вчинила сварку, так само кричала і вимагала стенд [PERSON] . Свідок теж була у стресі, просила батьків забрати дітей, уроки були зірвані, ця ситуація викликала багато емоцій внаслідок чого проводились збори колективу, на зборах була засуджена поведінка [PERSON] та Студенної, це питання могло бути вирішено мирно, дітям нанесена непоправна шкода. Вказує, що на спірному стенді були зображені різні викладачі, кошти на нього здавали батьки, це не було їхнім майном. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. До суб`єктів, які можуть бути звільнені за згаданою підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти. Отже, позивач у цій справі належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України. Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника. За змістом частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки тощо. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18). Засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є, зокрема, формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками (стаття 6 Закону України «Про освіту»). Морально-духовне становлення дітей, учнівської молоді, їх підготовка до активної, творчої, соціально значущої, сповненої особистісного сенсу життєдіяльності є найважливішими складовими розвитку суспільства та держави. Особи, трудовим обов`язком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань. Особистий приклад викладача, його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні впливу на молодь, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити підручниками. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно дивитися за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під контролем тих, кого він виховує, а також суспільства в цілому (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема, організовує діяльність закладу освіти; сприяє здоровому способу життя здобувачів освіти та працівників закладу освіти. Підвищена відповідальність педагогічних працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливих відносинах та виконують специфічні функції, які не обмежуються лише формальним виконанням трудових обов`язків вчителя (педагога, вихователя), а й здійснюють виховну функцію, не властиву іншим категоріям працівників. Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Отже, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України. Підставою для звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14, від 22.03.2017 року у справі № 6-3135цс16, а також Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11.04.2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31.07.2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05.09.2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02.10.2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), на які й посилався заявник у касаційній скарзі. В матеріалах справи міститься пояснення [PERSON] , 10 років, учениці КЗ БМР БШМ № 3. Дівчинка засвідчила, що конфлікт почався з того, що до класу, де проходив її урок у [PERSON] зайшло дві вчительки: одна з темним волоссям, а інша - біленька, перша почала говорити віддати стенд, що висів у коридорі з фотографіями, однак викладач сказала, що йде урок і попросила вийти з класу. «Ця вчителька з темним волоссям стала погрожувати [PERSON] , що дасть їй в морду і сіла на стіл, спиною до мене. Мені стало страшно і я взялася руками за голову, отак з двох сторін (дитина показує як саме, голос почав тремтіти, дівчинка почала хвилюватись)». Потім дитина, на прохання [PERSON] , позвала [PERSON] , повернулась в клас і сіла на крісла біля вікна. «Ця чужа вчителька кричала на [PERSON] за стенд, щоб та віддала», « [PERSON] мав розпочатись наступний урок, то в клас зайшла Амалія і сіла біля мене. А та чужа вчителька пересіла з столу на стілець і сказала, що нікуди не вийде, а буде слухати наш урок, що вона має право. [PERSON] сказала, що не дозволяє їй сидіти на уроці. І якраз зайшов [PERSON] . За ним прийшла ще одна вчителька, така стара з короткою стрижкою. Вона так голосно стала кричати, що тут все її: і стенди, і портрет Шевченка». Далі дитина вказує, що вчителька з темним волоссям підійшла до [PERSON] , вона стояла в кутку і знімала на телефон, й смикнула її за руку так, що та полетіла на стільці, а рукою, в якій тримала телефон, вдарилась об стіл і розбила скло, інша вчителька вихватила телефон у [PERSON] і закинула його у шкаф. Вказує, що дуже злякалась і ввечері у неї була температура (а.с. 73 т. 2). Згідно з поясненнями [PERSON] , 13 років, учениці КЗ БМР БШМ № 3, в четвер 06.02. вона прийшла на урок до [PERSON] , коли підходила до класу, то почула, що в класі хтось голосно розмовляє. Відкривши двері - побачила [PERSON] і сіла біля неї. В класі крім [PERSON] і [PERSON] була ще повна вчителька, вона на столі сиділа і кричала на [PERSON] за стенд. [PERSON] просила вийти. «Потім зайшов [PERSON] . Він теж казав, щоб чужа вчителька вийшла з класу. Потім зайшло ще дві чужі вчительки: одна світленька й худенька, а друга старенька, повна, з коротким темним волоссям. Ця, що старенька почала голосно кричати, що все тут її. А потім ця, що молодша повна, підійшла до [PERSON] , взяла її шубу та кинула, а потім взяла [PERSON] за руку й так смикнула, що та аж до стола полетіла, ледве не впала» (а.с. 77 т. 2). Суд зауважує, що показання свідків в судовому засіданні суперечать один одному та в деяких випадках суперечать письмовим поясненням, які надавались комісії по розслідуванню факту вчинення аморального проступку відносно позивача в частині застосування позивачем фізичних дій, нецензурної лайки та образ. Судом встановлено, що в одному приміщенні за адресою: [ADDRESS] , знаходиться два заклади: Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Білоцерківська школа мистецтв № 3 та Білоцерківська музична школа № 3, які надають освітні послуги. Кабінети приміщення поділені між закладами та закріплені наказом відповідача, один кабінет використовується спільно. Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем існує явний конфлікт, який виник через ліквідацію Музичної школи № 3, що розпочалася в 2016 році, про що свідчать матеріали справи та пояснення сторін. Приводом події 06.02.2020 року став ймовірно пошкоджений стенд (докази пошкодження в матеріалах справи відсутні) із зображенням викладачів обох шкіл, в тому числі [PERSON] та [PERSON] . Вказаний стенд на балансі школи не перебував. З показів свідків вбачається, що зроблений цей стенд викладачем Музичної школи [PERSON] . Також розбіжними є свідчення сторін та покази свідків в частині придбання матеріалів на виготовлення цього стенду. Директор БШМ № 3 [PERSON] засвідчив, що за місяць до інциденту саме він вирішив зняти спірний стенд для його реставрації і заміни фото на фото дітей-переможців конкурсу і до цього конфлікту не було вимог повернути стенд. З численних показів свідків та розкладу уроків школи мистецтв (а.с. 38-39 т. 5) вбачається, що конфлікт щодо спірного стенду розпочався орієнтовно о 16:00 год., що співпадає з початком уроку [PERSON] . Суд з досліджених доказів та пояснень сторін дійшов висновку, що всі учасники конфлікту проявили надмірну емоційність, нестриманість та їх поведінка не є високоморальною, оскільки кожен із учасників повинен був бути зосереджений на тому, що дитина (згодом дві дитини) перебуває в класі і кожен зобов`язаний був вчинити дії, щоб убезпечити дітей від даного інциденту (наприклад: сказати йти додому, зачекати в іншому класі, чи коридорі, взяти за руку й вивести з кімнати, віддати спірний стенд і цим самим припинити конфлікт). На відео 2_video-8d551331b0be44bccf8f6d4a8d7e7ab4-V тривалістю 05:00 хв., коли всі вийшли з класу, крім дітей та особи, що знімає відео, можна почути фрази у класі, зокрема «йдіть в коридор», «сидіть», «вообщє офігєлі». З відеозапису та письмових пояснень [PERSON] , дитини, яка з самого початку конфлікту перебувала в класі № 2 та яка засвідчила, що конфлікт розпочався з того, що до класу, де проходив її урок у [PERSON] , вбачається, що зайшло дві вчительки: одна з темним волоссям, а інша - біленька. Вказане узгоджується з відеозаписом та є очевидним, що йдеться саме про [PERSON] та [PERSON] . Згодом, за поясненнями [PERSON] , вона покликала [PERSON] та повернулась в клас, а після того, як зайшов директор, за ним прийшла ще одна вчителька «стара з короткою стрижкою», тобто маючи на увазі позивача [PERSON] , що також частково зафіксовано на відеозаписі. Отже позивач зайшла до класу № 2 не спочатку конфлікту. Дані пояснення дитини суперечать свідченням безпосереднього учасника подій [PERSON] , зі слів якої в кабінет увірвались спочатку [PERSON] , потім [PERSON] та завгосп [PERSON] з вимогою повернути майно, при цьому свідок вказала, що [PERSON] схватила її за плече і закричала «де моє майно?», а також суперечать свідченням [PERSON] , яка вказала про те, що [PERSON] відчинила клас і зайшла разом з [PERSON] і [PERSON] , почулись крики і нецензурна лайка від [PERSON] . У даній справі суд надає оцінку саме поведінці позивача [PERSON] , з якої вбачається, що під час конфліктної ситуації зі сторони директора музичної школи № 3 не встановлено контроль з її боку за виконанням правил внутрішнього трудового розпорядку працівників її школи, не встановлена її реакція при наявності небезпечних умов для здоров`я учнів та працівників, відсутнє дотримання нею етичних правил поведінки, які відповідають соціальному статусу вчителя та працівника культури. Таким чином, директором Білоцерківської музичної школи № 3 при виконанні посадових обов`язків 06.02.2020 року допущено порушення Статуту навчального закладу, Посадової інструкції та чинного законодавства про освіту, оскільки позивач своїми діями порушила навчальний процес під час виконання нею її посадових обов`язків, не вжила заходів з метою мирного врегулювання спору між працівниками Музичної школи та Школи мистецтв, враховуючи, що сварка відбувалася на очах та у присутності неповнолітніх учнів у час проведення за розкладом уроку та не вжила заходів з метою дотримання її підлеглими правил етики, моральної поведінки, правил громадського порядку. При цьому суд переконаний, що хоч в поведінці позивача наявні порушення, однак загалом її дії не можна кваліфікувати, як аморальний проступок та такий, що несумісний із продовженням цієї роботи, оскільки матеріали справи не містять прямих доказів психологічного чи фізичного тиску директора на дітей чи викладачів, вживання нею ненормативної лайки, появи в громадських місцях у нетверезому стані, бійки, поведінки, що принижує людську гідність, зважаючи при цьому на можливість застосування такого дисциплінарного заходу до порушення, викладеного у акті службового розслідування, як оголошення догани. Щодо порушення [PERSON] , як викладачем, регламенту своєї роботи, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів графіку роботи позивача в цей день та наявності у неї в період конфлікту уроку, а також не містять клопотань щодо витребування вказаних доказів судом. За змістом пояснень представника позивача [PERSON] , в цей день та час учень позивача захворіла та не прийшла на заняття. У справі відсутні скарги батьків музичної школи № 3 щодо непроведення позивачем уроку 06.02.2020 року з 16:00 до 16:30 год. Слід зазначити, що за своїм змістом, у разі підтвердження непроведення позивачем заняття (уроку), вказане порушення відноситься до порушення правил трудового розпорядку. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на факт виклику працівників поліції та швидкої допомоги до навчального закладу, як доказ аморальності поведінки позивача, оскільки останні не довели причинно-наслідкового зв`язку між викликом вказаних служб та безпосередньою поведінкою позивача. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП). Так, відповідно до пункту 10 статті 38 Закон № 1045-XIV виборний орган первинної профспілкової організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, який є членом діючої на підприємстві, установі, організації профспілки. Згідно з абзацом 1 ст. 39 Закон № 1045-XIV у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності (абз. 1 ст. 39 Закон № 1045-XIV). Судом встановлено, що [PERSON] за період роботи в Білоцерківській музичній школі № 3 була членом профспілки, оскільки з її заробітної плати утримувались профспілкові внески, тому доводи відповідача про те, що оскільки позивач була директором школи, вона не входила до складу профспілки, судом відхиляються. Станом на 23.04.2020 року жодного засідання профспілки за участю позивача не проводилось, подання керівника Відділу культури і туризму № 104 від 12.03.2020 року про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ч. 3 ст. 41 КЗпП України розглянуто на засіданні комітету лише 04.05.2020 року (а.с. 193-196 т. 4), тобто уже після звільнення позивача, отже погодження голови профспілки на звільнення позивача з займаної посади видане з порушенням чинного законодавства. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Під час вирішення даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно звільнено позивача за пунктом 3 статті 41 КЗпП, отже наказ Відділу культури і туризму від 23.04.2020 року № 16-к був виданий з порушенням вимог чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Що стосується розміру суми середнього заробітку, то суд вважає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (абз. 4 п. 2 Порядку). Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). З матеріалів справи вбачається, що з 13.03.2020 року по 17.03.2020 року директор Музичної школи [PERSON] перебувала на лікарняному (а.с. 170 т. 4), а також в період з 18.03.2020 року по 31.03.2020 року, як викладач по класу домри, позивач перебувала у відпустці (а.с. 167 т. 4), тому за правилами абзацу 4 пункту 2 Порядку, виплати за березень 2020 року не беруться судом при розрахунку середньомісячної заробітної плата позивача. Розрахунок проводиться виходячи з виплат за січень-лютий 2020 року. Згідно з довідкою Відділу культури № 438 від 16.12.2020 року (а.с. 188 т. 6), що узгоджується з роздруківками нарахувань заробітної плати позивачу (а.с. 203,204,206 т. 2), а також даними довідки ОК-5 та вихідними даними позивача, заробітна плата [PERSON] , як директора, становила: за січень 2020 року - 8 947,95 грн., кількість фактично відпрацьованих днів - 21; за лютий - 8 947,95 грн., кількість фактично відпрацьованих днів - 20. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача, як директора, складає 436,49 грн. (8 947,95 + 8 947,95) / 41). Заробітна плата позивача, як викладача, становила: за січень 2020 року - 11 869,66 грн., кількість фактично відпрацьованих днів - 25; за лютий - 11 127,81 грн., кількість фактично відпрацьованих днів - 25. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача, як викладача, складає 459,95 грн. (11 869,66 + 11 127,81) / 50). Тож, середньоденна заробітна плата позивача складає 896,44 грн. (436,49 + 459,95). Суд зауважує, що оскільки судове засідання у справі, призначене до розгляду 17.06.2022 року було перенесене з вини представника позивача, зважаючи на те, що розгляд справи на той час підійшов до завершення (стадія доповнень після дослідження доказів), про що в попередніх судових засіданнях наголошувалось судом, враховуючи при цьому принцип добросовісної поведінки, тому в період з 18.06.2022 року по 08.08.2022 року не підлягає виплата середнього заробітку позивачу за правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Згідно з ч. 6 ст. 6 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки», тобто святкові і неробочі дні в період дії воєнного стану є робочими днями. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.04.2020 року по 17.06.2022 року, належний до виплати позивачу, становить: 896,44 х 541 день вимушеного прогулу = 484 974,04 грн. Що стосується моральної шкоди, то суд вважає наступне. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, для відшкодування моральної шкоди працівнику повинен бути наявний факт порушення його законних прав. До такого факту належить будь-яке суб`єктивне право, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди між сторонами трудових правовідносин і має чинність. Враховуючи, що звільнення позивача було здійснено всупереч вимог чинного законодавства, суд вважає про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 5 000 грн. Посилання відповідача на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивача протиправно було звільнено, та як наслідок такі дії безумовно призвели до спричинення моральної шкоди. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи своє рішення, враховуючи обсяг зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial