Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

20 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина, - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки щомісячно, до повноліття дитини, з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 07 грудня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №67. Від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на її повному утриманні, проживає спільно з нею. Позивач звертається до суду з тих підстав, що згідно вимог закону батьки зобов`язані утримувати дітей, враховуючи те, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і проживатиме з дітьми окремо, відповідач зобов`язаний нести витрати по сплаті аліментів. Відповідач є працездатним та фізично здоровим, інших аліментних зобов`язань не має, проте дитину не утримує та матеріально не забезпечує. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Заочним рішенням від 19 квітня 2022 року, позовні вимоги задоволено, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки щомісячно, до повноліття дитини, з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 20 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривні. 17 травня 2022 року відповідачем [PERSON] подано заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення, котру задоволено ухвалою від 27 липня 2022 року, заочне рішення від 19 квітня 2022 року, скасовано, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. 27 липня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в котрій останній зазначив, що у випадку скасування заочного рішення він просить врахувати у якості його заперечень, обставини, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, у позові просить відмовити, оскільки обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Так, їх спільний син [PERSON] проживає також і з ним за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою його проживання, перебуває в тому числі і на його утриманні, він турбується про нього, займається його вихованням. Крім того, в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за його позовом до позивач а про визначення місця проживання дитини. Від позивача [PERSON] будь-які пояснення до суду не надходили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Розглянувши докази, подані сторонами в обґрунтування позовних вимог та заперечень, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 07 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №67. Після реєстрації шлюбу, дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 березня 2015 року (а.с.6). Відомості щодо розірвання шлюбу відсутні в матеріалах справи. [INFO] народився [PERSON] , про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №726, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане 08 вересня 2015 року. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.5). Згідно акту від 20 січня 2022 року, завіреного посадовими особами КП «Послуга», малолітній [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою проживання позивача [PERSON] (а.с.7, 28). При цьому, з характеристик з місця проживання відповідача [PERSON] від 17 січня 2022 року, 16 травня 2022 року, та довідки з місця реєстрації, вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований його син, - [PERSON] , [INFO] . Відповідач як батько, бере активну участь у вихованні сина. Радомир часто помічений із батьком за вказаною адресою (а.с.11, 49, 50, 51). Крім того, вбачається, що в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, - Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини (а.с.52). Таким чином, між сторонами на сьогоднішній день наявний спір щодо місця проживання малолітнього [PERSON] . Пунктом 17 постанови ПВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як зазначено в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дитини до її повноліття. Однак, дані обставини як встановлено судом, дійсності не відповідають, оскільки як встановлено судом, відповідач активно приймає участь у вихованні дитини, як матеріально так і духовно, що підтверджується наявними в матеріалах квитанціями про переказ грошових коштів відповідачем позивачеві, та іншими доказами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вище викладене, аналізуючи надані докази, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позову та не доведено підстав для задоволення позову, оскільки спільна сторін дитина проживає як разом з позивачем, так і з відповідачем, останній приймає активну участь в утриманні та вихованні дитини. Крім того, між сторонами на даний час наявний спір щодо місця проживання дитини, ініціатором котрого є саме відповідач. При розгляді питання щодо скасування заочного рішення дитина, стосовно котрої ставиться питання про стягнення аліментів постійно знаходилася та відвідувала суд саме з відповідачем а не позивачем, остання до суду не з`явилася, будь-яких пояснень щодо обставин, викладених відповідачем до суду не надала, а відтак суд приходить до висновку про залишення вимог позову без задоволення. Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed