Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, в якому просить відшкодувати за рахунок відповідача вартість наданої неякісної послуги в розмірі 1395,21 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] придбала квиток на фірмовий потяг № 168, сполученням Львів-Одеса на 14.08.2021, 5 вагон класу «Люкс». Санітарно-технічний стан вагону №5, за твердженням позивачки був незадовільним, двері в тамбур не зачинялися, баку для сміття, який би був складовою вагону не було (замість нього було відро для сміття), в туалеті, як котлової сторони вагону, так і некотлової сторони вагону, була іржа, самі туалети були не вакуумні, а тому погано змивалися і в приміщенні туалету був сморід, кріплення для ємкості для мила було зламане, полиця для умивального приладдя була покрита іржею, а тому на неї нічого не можливо було поставити, баки для сміття в туалетах були в несправному стані та всі понівечені. На підставі наведеного, позивачка вважає, що надана їй послуга з перевезення є неналежною, а вартість неякісної послуги (наданої відповідачем з недоліками) має бути зменшена до рівня вартості місця для проїзду в купейному вагоні (655,07грн.), а саме на 1395,21 грн., відшкодування за спричинену моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Дмитрієв С. О., позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Судом встановлено, що позивачка придбала квиток на фірмовий потяг № 168 на 14.08.2021, 5 вагон класу «Люкс», що підтверджується доданим до матеріалів справи проїзним документом DE3A-E4CC-0001. На підставі посадочного документу, [PERSON] в якості пасажира здійснювала поїздку сполученням Львів-Одеса, зазначена обставина підтверджується проїзним документом, фотографіями з мобільного телефону позивачки із зазначенням дати, часу та місця, а також не заперечується сторонами по справі. 06.10.2021 позивачка направила відповідачу претензію щодо незадовільного стану вагону в якому вона їхала. У відповіді філії Акціонерного товариства «Українська залізниця» «Пасажирська компанія» від 27.10.2021 на скаргу [PERSON] вказано, що після прибуття до пункту формування ст. Львів (20.10.2021) було здійснено комісійний огляд вагону № 5 (035-06060), зауважень до якості даного вагону не виявлено. Скарг від інших пасажирів рейсу Львів-Одеса 14.08.2021 стосовно незадовільних умов проїзду в вагоні № 5 не надходило. Ряд недоліків зазначених у зверненні, враховуючи термін давності проїзду, немає можливості підтвердити чи спростувати. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Спірні правовідносини виникли з договірних відносин щодо надання транспортних послуг з перевезення пасажирів. Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Як визначено у ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно ст. 100 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. Організація перевезень пасажирів, багажу та вантажобагажу встановлюється Порядком обслуговування громадян залізничним транспортом, який затверджується Кабінетом Міністрів України, а умови перевезень - Правилами перевезень пасажирів. Згідно п. 37.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 № 1196, пасажир має право на належне обслуговування під час перевезення. Перевізником не спростовано наведені позивачем обставини стосовно незадовільного санітарно-технічного стану вагону №5 поїзда № 168 сполученням Львів-Одеса. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що придбаваючи проїзний квиток у вагоні класу «Люкс» позивачка очікувала комфортних умов перевезення, яких не забезпечив відповідач, що призвело до порушення прав споживачів, не отримано якісні послуги з перевезення, погіршено умови проїзду. Отже, позовні вимоги позивачки, щодо незадовільних умов проїзду знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому вимога стосовно стягнення з відповідача 1395,21 грн (зменшення вартості ціни квитка у вагоні класу «Люкс» до рівня вартості місця для проїзду в купейному вагоні) підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3-4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У свою чергу, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто, у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг (включаючи послуги з перевезення). Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Між діями відповідача АТ «Українська залізниця» й моральною шкодою, заподіяною позивачу, існує причинно-наслідковий зв`язок, якби відповідач надав якісну послугу з пасажирського перевезення, то для позивача не наступили б шкідливі наслідки морального характеру. На підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів та наданих позивачем доказів, суд дійшов переконання про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань та переживань, викликаних неналежним виконанням перевізником своїх договірних зобов`язань. Заслуговують на увагу і доводи позивачки про те, що неналежне виконання перевізником своїх договірних зобов`язань спричинило їй певні незручності, як під час переїзду, так і після, через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, оскільки вона змушена була витрачати час і зусилля на звернення до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, збирання необхідних документів, звернення до адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав, що негативно позначилося на її настрої, психологічному та фізичному стані. З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 1 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зі змісту ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір- обґрунтованим (п.268). Отже, суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31 січня 2019 року у справі №19/64/2012/5003, від 05 січня 2019 року у справі №906/194/18, від 19 лютого 2019 року у справі №917/1071/18). На підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги. Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів фактично понесених витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Сторона позивача не надала суду детальних та конкретизованих розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а тому суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial