Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним та за відповідачем [PERSON] по 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20.01.1996 року по 01.07.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Реєстрація права власності квартири згідно з договором купівлі-продажу від 04.02.2010 року була проведена на ім`я відповідача. При цьому, придбання спірної квартири було вчинено за попередньої письмової згоди позивача, як чоловіка покупця. В лютому 2022 року [PERSON] дізнався, що відповідач має намір продати квартиру без його згоди, не визнаючи його право спільної сумісної власності. Оскільки між ними не досягнуто згоди, щодо поділу майна, тому вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 05.04.2022 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову. 07.04.2022 року представником позивача на виконання ухвали про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову. Ухвалою суду від 11.05.2022 року по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.05.2022 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 27.07.2022 року. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 20.01.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 000365227041, сформованого 17.08.2022 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.07.2015 року, шлюб між сторонами було розірвано 01.07.2015 року. В подальшому згідно з свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим Мукачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 18.10.2019 року, позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П., відповідач [PERSON] набула у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] . При цьому встановлено, що придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу від 04.02.2010 року вчинилося за письмової згоди чоловіка [PERSON] - позивача [PERSON] . Вказане підтверджується п. 3.5 договору купівлі-продажу від 04.02.2010 року, а також заявою-згодою [PERSON] від 04.02.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П. Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства «МБТІ та ЕО» № 217 від 06.04.2022 року, вартість квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] , станом на 28.03.2022 року становить 347941,00 грн. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 372 ЦК України також визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. У ст. 68 СК України також закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира придбана за час шлюбу, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До того ж, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Так, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). В свою чергу, заперечень щодо поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру відповідачем не надано, доказів про придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача матеріали справи не містять. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, з урахуванням ч. 1 ст. 70 СК України частки квартири є рівними, а відтак позов слід задовольнити та визнати у порядку поділу майна подружжя право власності за кожною із сторін на 1/2 частини спірної квартири. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1739,70 грн. (судовий збір) судових витрат. Інших доказів щодо понесення судових витрат суду не представлено.

Outcome: approved