Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] в особі представника адвоката Осьмака А.В. звернулися до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживали до кінця 2015 року - початку 2016 року. Вказана квартира належить позивачам на праві спільної власності разом з братом [PERSON] (далі - відповідач). Однак, позивачка [PERSON] починаючи з 2015 року і по теперішній час, а позивачка [PERSON] з 2017 року, у належній їм квартирі не проживають, у зв`язку з наступними обставинами. Змінити місце проживання змусило позивачів те, що їх брат-відповідач, розлучившись в 2015 році зі своєю дружиною та переїхавши жити до них в квартиру [ADDRESS] , почав постійно створювати нестерпні умови проживання, а саме: перешкоджав користуватись кухнею, ванною кімнатою, туалетом, постійно ображав, погрожував вчиненням насильницьких дій та фізичною розправою, психологічно тиснув на позивачів, а також на їх дітей та провокував постійно чоловіка позивачки [PERSON] на конфлікти. Окрім того, відповідач постійно приводив до їх спільної квартири «сумнівних» особистостей, з якими розпивав спиртні напої, як в денний, так і в нічний час, при цьому вони шумно себе поводили, створював перешкоди у належному їм користуванні житловим приміщенням, зокрема кухнею, ванною кімнатою тощо, чим створював для позивачів нестерпні умови проживання. Після того, як позивачки виїхали з квартири до інших найманих помешкань в місті Києві через постійний психологічний тиск, у зв`язку з фізичними погрозами з боку відповідача, побоюючись за власні життя та здоров`я, останній самовільно змінив замки до вхідних дверей квартири. На прохання позивачів надати ключі від квартири або ж впустити до квартири відповідач відмовляє у грубій формі й при цьому постійно погрожує фізичною розправою, при тому що значна частина особистих речей позивачок залишились в квартирі, чим створює перешкоди у користуванні належним їм житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачі просять зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] та [PERSON] в житлове приміщення - [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник Осьмак А.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив судові витрати по справі покласти на позивачів. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 23.06.2008, виданого Відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних долях. Згідно з копією договору дарування 1/5 частки квартири від 21.11.2016, серії НВІ № 082569, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність 1/5 частку квартири за номером [ADDRESS] . Згідно даних з довідок про реєстрацію місця проживання за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА, а також копії паспортів громадянин України [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 155 Житлового кодексу УРСР, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 405 Цивільного кодексу України встановила, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним в приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач чинить перешкоди позивачам у користуванні житловим приміщенням, яке належить їм на праві приватної спільної сумісної власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] , [PERSON] в особі представника адвоката Осьмака А.В. до [PERSON] про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачами судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору № 24 від 25.05.2022 у сумі 496,20 грн., та № 23 від 25.05.2022, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору у сумі 248,10 грн, на кожну позивачку, та повернути кожній позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме по 248,10 грн, кожній. На підставі викладеного та

Outcome: approved