Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у період з грудня 2013 року по квітень 2018 року, яке подавалось у нежитлове приміщення власником якого є відповідач в розмірі 7038,11 грн. основного боргу, 2528,51 грн. інфляційних втрат, 468,08 грн. 3% річних та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення. Відповідач, в свою чергу, є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , приміщення VI підвалу (літ. А-4). Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, проте відповідачем не виконувався обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги. Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позові у повному обсязі. Також вказує на те, що позивачем не доведено факту надання послуг з централізованого опалення, адже приміщення не має системи централізованого опалення, а має лише транзитні труби по яких йде постачання теплової енергії в решту будинку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (суддя Жукова О.Є.) від 15.03.2019 року відкрито провадження у справі. 23.05.2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя прийнято заочне рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (суддя Жукова О.Є.) від 09.09.2021 року заочне рішення суду від 23.05.2019 року скасовано, призначено судове засідання у справі з повідомленням осіб. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (суддя Жукова О.Є.) від 31.05.2022 року справу передано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до вимог статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Незважаючи на те, що склад відповідачів у цій справі після відкриття провадження не змінювався, суд, ураховуючи імперативні приписи статті 32 ЦПК України щодо недопустимості спорів між судами з приводу підсудності, ухвалою від 23.06.2022 року прийняв справу до свого провадження. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житловий будинок у якому розташоване нежитлове приміщення власником, якого є відповідач. Відповідач є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , приміщення VI підвалу (літ. А-4). Договору про надання послуг між позивачем та відповідачами у період за який позивачем нараховано борг укладено не було. Позивач у період з грудня 2013 року по квітень 2018 року надав послуги загальною вартістю 7\~204,27 грн. Відповідач за вказаний період сплатив 166,16 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до приписів статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач, скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Натомість позивач, знаючи про своє порушене право, звернувся до суду із позовом лише 14.02.2019 року. З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог за період з грудня 2013 року по грудень 2015 року (включно) у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Водночас твердження відповідача стосовно повної відмови у позові є безпідставними, адже відповідний обов`язок щодо сплати послуг позивача виникав щомісячно кожного 20-числа місяця наступного за місяцем надання послуг, зокрема й щодо оплати послуг за січень 2016 року, який відповідно виник 20-го лютого 2016 року, тобто у межах строку позовної давності. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial