Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано 12.10.2013 року Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2785. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами не склалися через різні погляди на життя, на виховання дітей, різні сімейні цінності. Сторони спільних інтересів не мають. До рішення про розірвання шлюбу сторони йшли довго і рішення про розірвання шлюбу є виваженим і спрямованим на досягнення емоційної стабільності обох сторін. Позивач вимушена регулярно звертатися до поліції, оскільки відповідач застосовує щодо неї різні види насильства та приниження фізичного, психологічного та економічного характеру. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.09.2021 року у справі № 369/13375/21 відповідача притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Позивач вважає поновлення стосунків неможливим та таким, що негативно впливатиме на їхні інтереси та інтереси неповнолітньої дитини. Дитина страждає від нездорової обстановки вдома. Тому представник позивача просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.10.2013 року Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2785;судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.08.2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої з початком воєнного стану позивачка виїхала за межі України разом з донькою [PERSON] , [INFO] . На даний час вони проживають за кордоном та планують повернення не раніше закінчення війни в Україні. Позивачка є власницею квартири [ADDRESS] і фактично проживала за цією адресою разом з донькою. Проживати за цією адресою вона має намір і в майбутньому. На підставі ст. 49 ЦПК України просила суд визначити місцем проживання дитини - місце проживання її матері [PERSON] . 18.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено; позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала та просила суд розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 жовтня 2013року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2785, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу не змінено, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданим12.10.2013 року Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим 03.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим через різні погляди на життя, на виховання дітей, різні сімейні цінності та вчинення домашнього насильства з боку відповідача. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved