Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою,\~в обґрунтування\~вимог якої\~зазначила,\~що 22 липня 2021 року між відповідачами укладено два договори дарування, а саме: житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер 3210700000:02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою. Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивач стверджує, що вказані договори є фіктивними, оскільки укладені з метою ухилення відповідачки [PERSON] від наслідків відшкодування цивільної шкоди внаслідок вчинення злочину, а тому, просить визнати недійсними зазначені договори (а.с. 93 96). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представником відповідачів надано відзив на позов у якому він заперечив щодо вимог позову, посилаючись на те, що оспорювані договори укладені відповідно до вимог цивільного законодавства з метою забезпечення матеріального добробуту свого сина; вказуючи на безпідставність позовних вимог, представник відповідачів просив відмовити в задовленні позову (а.с. 107 108). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із наданої позивачем на підтвердження своїх вимог інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Бобковою І.О. посвідчено укладені між [PERSON] і [PERSON] договори дарування житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер 3210700000:02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою (а.с. 57 59). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Норма частини першої статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із\~нормою частини\~першої статті\~717\~ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Натомість, під час розгляду справи із наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що 01 липня 2021 року щодо суспільно-небезпечних дій [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за № 120\~211 111\~400\~003 73 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 22). Потім, 02 липня 2021 року останній повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 120\~211 111\~400\~003 73 від 02.07.2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 28 31). Тобто, спірні договори дарування вчинено після початку кримінального розслідування відносно відповідачки [PERSON] і оголошення їй підозри у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України. Відповідно до норм статті 203 ЦК України: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Норма частини першої статті 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Крім того, у кримінальному провадженні № 120\~211 111\~400\~003 73 від 02.07.2021 року позивачкою заявлено два цивільні позови: про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 2\~636\~660 гривень 45 копійок,які разом із обвинувальним актом відносно [PERSON] затверджено прокурором (а.с. 46 47, 49 50, 60 64). Отже, враховуючи той факт, що спірні договори дарування вчинено після початку кримінального розслідування відносно відповідачки [PERSON] і оголошення їй підозри у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, суд приходить до висновку, що волевиявлення відповідачки [PERSON] , як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона подарувала належне їй нерухоме майно з метою уникнення негативних правових наслідків у випадку притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочину та настання відповідних цивільно-правових наслідків за результатами розгляду її цивільного позову у даному кримінальному провадженні. Як наслідок, зазначені договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Зокрема, суд переконаний, що спірні договори дарування вчинено відповідачами з метою збереження вказаного нерухомого майна у фактичному володінні відповідачки [PERSON] шляхом дарування належного їй нерухомого майна члену своєї сім`ї своєму сину з метою уникнення можливого стягнення на належне їй нерухоме майно за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні № 120\~211 111\~400\~003 73 від 02.07.2021 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України. За приписами норми частини другої статті 234 ЦК України, фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до\~частини першої\~статті 215\~ЦК України,\~підставою недійсності\~правочину \~є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки, волевиявлення відповідачки\~ [PERSON] ,\~як учасника\~правочину не\~було вільним\~і не\~відповідало її\~внутрішній волі\~та вона\~подарувала належне\~їй нерухоме\~майно з\~метою уникнення\~негативних правових\~наслідків у\~випадку притягнення\~її до\~кримінальної відповідальності\~за вчинення\~злочину і\~зазначені договори\~дарування не\~були спрямовані\~на реальне\~настання правових\~наслідків,\~що обумовлені\~ними, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваних відповідачами правочинів прямо суперечить нормам 203 і 234 ЦК України. Отже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що укладення між відповідачами договорів від 22 липня 2021 року дарування житлового будинку і земельної ділянки є порушенням норм статті 203 ЦК України, а тому відповідно до частини першої статті 215 і частини другої статті 234 ЦК України, існує підстава їх недійсності. Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє заперечення сторони відповідачів щодо правомірності укладення спірних договорів дарування, оскільки відповідачка [PERSON] виявила бажання подарувати належне їй нерухоме майно своєму сину саме після того, як їй було оголошено про підозру у вчиненні злочину. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати пов`язані із розглядом справи у вигляді сплачених позивачем сум судового збору слід покласти на кожного із відповідачів в рівних частках. Враховуючи викладене,

Outcome: approved