Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 серпня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя, про що здійснений відповідний актовий запис №465 від 08 серпня 1998 року, розірвати. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, постійними суперечками та розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружнє життя з відповідачем не склалося і з 2015 року вони припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо, так як у відповідача з`явилася інша жінка, від якої у нього з`явилися спільні двоє дітей. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у нього інша сім`я з якою він проживає спільно багато років. Позивач зазначила, що її рішення про розірвання шлюбу з відповідачем є остаточним, та вважає, що відновити їх стосунки неможливо на немає сенсу, доньки після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею. З огляду на викладене позивач вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому, просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд спраив за відсутності відповідача, проти задоволення позовної заяви не заперечував та просив суд шлюб розірвати. Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданого 08 серпня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №465 від 08 серпня 1998 року, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до\~свідоцтва про\~народження,\~серії [NUMBER] ,\~виданого Дзержинським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Харківського міського\~управління юстиції\~13\~листопада 2020\~року,\~ [PERSON] \~народилась [INFO] ,\~про що\~зроблено відповідний\~актовий запис\~за №\~292\~від 13\~листопада 2010\~року,\~батьками якої\~є: [PERSON] та [PERSON] , (а.с. 2). Відповідно до\~свідоцтва про\~народження,\~серії [NUMBER] ,\~виданого відділом\~реєстрації актів\~громадянського стану\~Фрунзенського районного\~управління юстиції\~в м.\~Харкові 11\~жовтня 2002\~року,\~ [PERSON] народилась\~ [INFO] ,\~про що\~зроблено відповідний\~актовий запис\~за №\~312\~від 11\~жовтня 2002\~року,\~батьками якої\~є: [PERSON] та [PERSON] , (а.с. 3). Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, постійними суперечками та розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружнє життя з відповідачем не склалося і з 2015 року вони припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо, так як у відповідача з`явилася інша жінка, від якої у нього з`явилися спільні двоє дітей. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у нього інша сім`я з якою він проживає спільно багато років. Позивач зазначила, що її рішення про розірвання шлюбу з відповідачем є остаточним, та вважає, що відновити їх стосунки неможливо на немає сенсу, доньки після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею, з огляду на що позивач вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень статті 51 Конституції\~України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем до суду подана заява, за змістом якої він позов визнає у повному обсязі та просить розірвати шлюб з позивачем. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить 496,20 грн., з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у сумі 496,20 грн. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача сплачений нею за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що залишкові 50 % понесених позивачем судових витрат, залишаються за позивачем.

Outcome: approved