Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у мережі Інтернет у відкритому реєстрі національних публічних діячів України міститься інформація та створено досьє щодо нього, як національного публічного діяча, яке доступне за посиланням [INFO] . Позивач зазначає, що вказана Громадською організацією «Центр протидії корупції» (далі - ГО «Центр протидії корупції») інформація внесена помилково, через неправильне зазначення організаційно-правової форми юридичної особи, де він працює директором - Центру менеджменту та маркетингу в галузі наук про Землю інституту геологічних досліджень Національної академії наук України (далі - Центр менеджменту та маркетингу), а саме зазначення її як «державне підприємством», замість правильного визначення «державна організація». Зауважує, що 16 вересня 2021 року державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації виправлено помилку та визначено Центр менеджменту та маркетингу як державну організацію (установу, заклад), що відповідає його установчим документам. Посилаючись на те, що Центр менеджменту та маркетингу не підпадає під критерії для визначення його державним підприємством, при цьому, керівники державних організацій (установ, закладів) не відносяться до категорії публічних діячів, тому внесення відомостей про нього до відкритого реєстру публічних осіб суперечить вимогам законодавства, а на його неодноразові звернення відповідач відмовляється внести відповідні відомості, [PERSON] просить: визнати неправомірною відмову ГО «Центр протидії корупції» у видаленні інформації з відкритого реєстру національних публічних діячів України щодо громадянина України [PERSON] , який є директором державної організації Центр менеджменту та маркетингу; зобов`язати ГО «Центр протидії корупції» вилучити (видалити) всі дані щодо громадянина України [PERSON] , який є директором державної організації Центр менеджменту та маркетинг, що розміщена за веб-адресою[INFO], та будь-яких інших згадувань про [PERSON] з відкритого реєстру національних публічних діячів України. Ухвалою судді від 17 грудня 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справза правилами загального позовного провадження. У січні 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Литвина О.О. , з якого вбачається, що останній позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відомості про позивача, як керівника державного підприємства було взято з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань; Центр менеджменту та маркетингу понад двадцять років існував та здійснював господарську діяльність як державне підприємство; Фондом державного майна України Центр менеджменту та маркетингу внесено до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, як єдиний майновий комплекс державного підприємства; позивачем не надано підтверджень порушення його прав в результаті розміщення оспорюваних відомостей, а вимоги [PERSON] про їх видалення не є ефективним способом захисту. 24 січня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що державним реєстратором виправлено помилку у визначенні організаційно-правової форми Центру менеджменту та маркетингу та визначено її як «державну організацію (установу, заклад)», а не «державне підприємство»; наявність недостовірної інформації про позивача в реєстрі публічних осіб створює для нього та членів сім`ї додаткові ускладнення при користуванні банківськими послугами, чим порушуються його права та інтереси. 17 травня 2022 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь представника позивача на відзив, в яких зазначено про те, що відомості про позивача в реєстрі публічних осіб є достовірними та не були внесені помилково, а [PERSON] не доведено порушення його прав у зв`язку з розміщенням оспорюваної інформації. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник в судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на Інтернет-сайті ГО «Центр протидії корупції» у відкритому Реєстрі національних публічних діячів України за веб-адресою: [INFO] зазначена інформація: [PERSON] ; Категорія: Національний публічний діяч; Остання посада: ДО «ЦММ» керівник. Крім того, зазначено: Центр менеджменту та маркетингу: Категорія: Державна власність. Досьє: 16 вересня 2021 року змінено організаційно-правову форму з «державного підприємства» на «державну організацію». Поряд із цим, судом встановлено, що державним реєстратором 16 вересня 2021 року внесено зміни до організаційно-правової форми Центру менеджменту та маркетингу та визначено його як «державна організація», яким з моменту створення (08 червня 2000 року) понад 20 років, значилося як «державне підприємство». Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюється. Позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, зокрема на адресу, в тому числі, й електронну, ГО «Центр протидії корупції» [PERSON] направлялися відповідні заяви, однак в добровільному порядку відповідачем вказані відомості щодо позивача із реєстру публічних діячів не видалено. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 15 згаданої вище Постанови судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» національними публічними діячами є фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, зокрема керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких прямо чи опосередковано перевищує 50 відсотків. Крім того, у статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схвалено 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки до 21 вересня 2021 року Центр менеджменту та маркетингу було визначено за своєю організаційно-правовою формою як «державне підприємство» та позивач протягом тривалого часу (більше 20 років) виконував функції його керівника, зокрема: укладав від його імені як державного підприємства господарські договори; Центр менеджменту та маркетингу як державне підприємство брало участь у тендерах, а також за цією ж організаційно-правовою формою Центр менеджменту та маркетингу відповідно до наказу Фонду державного майна України від 06 січня 2021 року № 5 Центр менеджменту та маркетингу як єдиний майновий комплекс державного підприємства внесено до єдиного переліку об`єктів приватизації, що тим самим спростовує посилання позивача на помилковість зазначених відомостей, суд вважає, що розміщена на сайті інформація в категорії національний публічний діяч, є достовірною. Крім того, на веб-сайті відповідача також розміщена щодо керівника [PERSON] інформація (досьє): 16 вересня 2021 року змінено організаційно-правову форму з «державного підприємства» на «державну організацію»,тобто інформація розміщена на сайті, що позивач є національним публічним діячем, стосується саме виконання ним визначних публічних функцій до моменту зміни організаційно-правової форми Центр менеджменту та маркетингу як керівником державного підприємства (з моменту реєстрації та продовжуючи до 15 вересня 2021 року включно). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання неправомірною відмови ГО «Центр протидії корупції» у видаленні інформації з відкритого реєстру національних публічних діячів України щодо [PERSON] немає, оскільки інформація про позивача як публічного діяча є правдивою та в розумінні п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» останній відноситься до публічних осіб, як особа, яка виконувала публічні функції - керівник державного підприємства, яким значився Центр менеджменту та маркетингу до 16 вересня 2021 року, тому вимоги в цій частині є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про зобов`язання ГО «Центр протидії корупції» вилучити (видалити) всі дані про нього, що розміщені за веб-адресою [INFO], та будь-яких інші згадування про нього з відкритого реєстру національних публічних діячів України, то суд, крім вище встановлених обставин про правдивість розміщених даних щодо позивача як публічного діяча, та кож зазначає, що зміст позовних вимог [PERSON] , викладених у прохальній частині позовної заяви в цій частині, не містить жодних чітких посилань на те, яку саме конкретну інформацію, дані, чи згадування, поширені у реєстрі національних публічних діячів, слід зобов`язати відповідача вилучити (видалити), і такі вимоги не були уточнені позивачем під час розгляду справи. Щодо посилання позивача на ускладнення при користуванні банківськими послугами, то вони також є безпідставними та недоведеними, оскільки стороною позивача не надано жодного доказу про здійснення щодо нього чи членів сім`ї відповідних заходів фінансового моніторингу як до публічного діяча (політично значущої особи)як з боку банків, так і інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу: страховики, платіжні організації, поштові оператори, аудитори, бухгалтери, тощо. Таким чином, [PERSON] не доведено факту порушення його майнових чи немайнових прав відповідачем, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим майновим чи немайновим правам і інтересам позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed