Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.01.2018 було проведено аукціон (відкриті торги) з продажу прав вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» (голландський аукціон) до складу якого було включене майно поручителя [PERSON] , яке належить їй на праві приватної власності за Договором купівлі продажу квартири, посвідченого Сенченко В.М. нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 25 березня 2005 року за реєстровим № 477. Згідно Іпотечного договору № 506-в/37/01 від 14.04.2008 року, відповідно до якого поручителем було передано в заставу банку двокімнатну квартиру за адресою : [ADDRESS] . Переможцем торгів було обрано єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», який запропонував ціну 32033,95 грн. Вважає, що прилюдні торги є недійсними, оскільки були проведені з порушенням вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться прозоро. Організатор прилюдних торгів забезпечує кожного учасника прилюдних торгів правилами проведення прилюдних торгів до їх початку. Всупереч вимогам закону ні боржник, ні поручитель не були належним чином повідомленні про проведення електронних торгів. Боржнику та поручителю було тільки надіслано лист, в якому банк повідомляв про те, що 20 лютого 2018 року було укладено Договір переуступки права вимоги між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», лист було отримано 15 березня 2018 року. Згідно зі ст. 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. В заяві про збільшення та уточнення позовних вимог від 20.07.2018 [PERSON] додатково посилається на положення закону, що регулюють договір факторингу і договір цесії, на їх розмежування, і на те, що за договором факторингу банком було передано право вимоги на суму 160169,77 грн., однак з чого складається ця сума не відомо. Жодних розрахунків, які б розмежовували цю заборгованість не надавалось ані позивачці як боржнику, ані поручителю. З наведених підстав, згідно заяви від 20.07.2018 про збільшення позовних вимог, просить визнати результати проведення прилюдних торгів, які відбулись 23.01.2018, недійсними, та визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 20.02.2018. Представник відповідача ПАТ «ФІДОБАНК» надав відзив на позовну заяву, просить у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідно до рішення Національного Банку України від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ФІДОБАНК», визначені статтями 37- 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В подальшому, 18.07.2016 Правлінням Національного Банку України прийнято постанову № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» та прийнято рішення виконавчою дирекцією Фонду від 19.07.2016 «Про початок ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» строком до 19.07.2018 (включно). Наказом Фонду від 02.07.2018 №257 та рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.07.2018 \~ \~ \~ \~№1836 були продовжені строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» на два роки з 20.07.2018 по 19.07.2020 (включно). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процес регламентується нормативно-правовими актами Фонду, зокрема, Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 24.03.2016 №388. Рішенням Комітету Фонду з питань консолідації та продажу активів від 17.11.2017 №471 визначено активи ПАТ «ФІДОБАНК», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), в т.ч. права вимоги за кредитним договором від 14.04.2008 №506-в/37, укладеним із [PERSON] , забезпечення: іпотека нерухомого майна, початкова (стартова) стартова була встановлена в розмірі 160169,77 грн. 24 листопада 2017 року на офіційній інтернет-сторінці Фонду було опубліковано оголошення та паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу майна ПАТ «ФІДОБАНК», який відбудеться 23 січня 2018 року, зокрема, права вимоги за кредитним договором 14.04.2008 №506-в/37, укладеним з [PERSON] , забезпечення: іпотека нерухомого майна (номер лоту F90GL4282). 23 січня 2018 року було проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу вищевказаного лоту, результати якого оформлені протоколом електронних торгів №UА- ЕА-2017-11-30-000423-c, відповідно до якого переможцем визначено учасника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Між продавцем ПАТ «ФІДОБАНК» та покупцем (переможцем торгів) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за реєстровим №68. А відтак, новим кредитором за кредитним договором від 14.04.2008 №506-в/37 та, відповідно за договорами забезпечення, є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Зазначає, що позивачем пред`явлено позов на підставі ст.ст. 38, 45, 48 Закону України «Про іпотеку», проте, приписи вказаного закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На торгах (аукціоні) було продано (відступлено) право вимоги за кредитним договором і договорами забезпечення відповідно до норм ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, а не предмет іпотеки за кредитним договором. Позов вважає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав письмові пояснення на позовну заяву.?Вказує, що на підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 №8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 р. № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується виключно Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 24.03.2016 р. № 388. З огляду на викладене, нормативно-правовими актами не передбачено можливості (чи обов`язку) Фонду реалізовувати майно (активи) неплатоспроможного банку у інший спосіб, ніж визначений ст. 51 спеціального Закону. Торги відбулися 23.01.2018 із чітким дотримання вимог Положення щодо реалізації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Відповідно до протоколу, переможцем визначено учасника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», який запропонував цінову пропозицію у розмірі 32033,95 грн. Між продавцем ПАТ «ФІДОБАНК» та покупцем (переможцем торгів) ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 20.02.2018 укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений та зареєстрований в Реєстрі за № 68 приватним нотаріусом КМНО. Тобто, наразі новим кредитором за кредитним договором 506-в/37 від 14.04.2008 і договорам забезпечення є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Доводи позивача щодо проведення торгів з порушенням вимог ст. 45 Закону України «Про іпотеку», п. 4-5 розділу III Порядку, оскільки не було забезпечено повідомлення позивача про такі торги, не заслуговують на увагу, адже на торгах було продано (відступлено) право вимоги за кредитним договором і договорами забезпечення - здійснено заміну кредитора у зобов`язанні, а не відчужено предмет іпотеки. В даному випадку позивач помилково та безпідставно ототожнює «продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і «відступлення права вимоги за договором іпотеки». З огляду на зазначене, позивачем пред`явлено позов на підставі ст.ст. 45, 48 Закону України «Про іпотеку», яке не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Позивачкою не вказано, які саме права та інтереси останнього було порушено внаслідок проведення спірного аукціону з продажу майна (активів) неплатоспроможного банку та укладення договору про відступлення права вимоги, та підлягають захисту судовим рішенням. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до про визнання прилюдних торгів недійсними просить відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»» надав пояснення на позовну заяву, не погоджується із позовною вимогою [PERSON] , оскільки вважає, що вона є необґрунтованою та безпідставною. Позивач в підтвердження своєї позиції щодо визнання прилюдних з продажу прав вимоги за Договором кредиту № 506-в/37 під заставу нерухомого майна від 14 квітня 2008 року та Іпотечним договором № 506-В/37/0І, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. за реєстровим № 1092 від 14 квітня 2008 року, торгів недійсними, посилається на п. 4-5 Розділу III Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5 від 29.09.2016 року та ст. ст. 45,48 ЗУ «Про іпотеку». Однак даний порядок регулює продаж арештованого майна боржника під час виконавчого провадження, а ст. ст. 45, 48 ЗУ «Про іпотеку» регулюють виключно порядок проведення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах під час звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки в даному випадку не відбувалася реалізація предмета іпотеки та реалізація будь-якого арештованого майна, дані норми законів не можуть застосовуватись під час проведення електронних торгів щодо продажу прав вимоги в ході ліквідації банку. Придбання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за кредитним договором на електронних торгах, відбулись згідно «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», таким чином посилання Позивача на порушення ст. ст. 45, 48 ЗУ «Про іпотеку» та Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5 від 29.09.2016 року при проведенні вищевказаних електронних торгів є безпідставними, оскільки дані норми не регулюють порядок продажу активів банку, що ліквідується. Крім того, на підтвердження заявлених вимог Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо неправомірності проведення електронних торгів, укладеного за їх результатами договору, та порушення прав позивача. З наведених підстав просить відмовити у позові в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Костюк Л.Т. позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, подали заяву про слухання справи без їх участі, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК», повним правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 506-в/37 під заставу нерухомого майна (далі - Кредитний договір). 14 квітня 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК», повним правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №506-в/37/01, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. за реєстровим № 1092 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до рішення Національного Банку України від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ФІДОБАНК», визначені статтями 37- 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», [PERSON] строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно. Наказом Фонду від 02.07.2018 №257 та рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.07.2018 №1836 були продовжені строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» на два роки з 20.07.2018 по 19.07.2020 (включно). Закон України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»\~(надалі\~ Закон\~№ 4452-VI)\~є спеціальним нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також визначають повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації. Згідно із ч.4 ст. 44 Закону № 4452-VI, Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 4452-VI, з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної банку, до якої включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права, інші активи банку. Відповідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 51 Закону № 4452-VI, після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом, нормативно-правовим актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду, зокрема рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються» (надалі - Положення щодо організації продажу). Відповідно до ч.ч. 1, 2 Розділу 6 Положення щодо організації продажу, на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися в тому числі і права вимоги за кредитними договорами в електронній формі на електронних майданчиках. Кошти від реалізації активів банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ч.1 ст. 52 Закону № 4452-VI. Рішенням Комітету Фонду з питань консолідації та продажу активів від 17.11.2017 №471 визначено активи ПАТ «ФІДОБАНК», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подачі закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, в т.ч. права вимоги за кредитним договором від 14.04.2008 №506-в/37, укладеним із фізичною особою [PERSON] , забезпечення: іпотека нерухомого майна, а саме: квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м.; початкова (стартова) ціна була встановлена в розмірі 160169,77 грн. 24 листопада 2017 року на офіційній інтернет-сторінці Фонду було опубліковано оголошення та паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу майна ПАТ «ФІДОБАНК» який відбувався 23 січня 2018 року, зокрема, права вимоги за кредитним договором від 14.04.2008 №506-в/37, укладеним із фізичною особою [PERSON] , забезпечення: іпотека нерухомого майна; початкова (стартова) ціна була встановлена в розмірі 160169,77 грн. (номер лоту F90GL4282). 23 січня 2018 року було проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу вищевказаного лоту, результати якого оформлені протоколом електронних торгів №UА- ЕА-2017-11-30-000423-С, відповідно до якого, переможцем визначено учасника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». За результатами торгів 20.02.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «ФІДОБАНК» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстрований в реєстрі за № 68, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором кредиту № 506-в/37 під заставу нерухомого майна від 14 квітня 2008 року, який був укладений між АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК» та [PERSON] та права Іпотекодержателя за Іпотечним договором № 506-в/37/01 від 14 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. за реєстровим № 1092, укладеного між АБ «ФАКТОРІАЛ- БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Позивачка в підтвердження своєї позиції щодо визнання прилюдних торгів з продажу прав вимоги за Договором кредиту № 506-в/37 під заставу нерухомого майна від 14 квітня 2008 року та Іпотечним договором № 506-В/37/0І, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. за реєстровим №1092 від 14 квітня 2008 року, недійсними, посилається на п. 4-5 Розділу III Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5 від 29.09.2016 року та ст.ст. 45, 48 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації арештованого майна № 2831/5 від 29.09.2016 року регулює продаж арештованого майна боржника під час виконавчого провадження, а ст.ст. 45, 48 Закону України «Про іпотеку» регулюють виключно порядок проведення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах під час звернення стягнення на предмет іпотеки. Між тим, придбання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги (а не предмету іпотеки) за кредитним договором на електронних торгах, відбулись відповідно до ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та в порядку, визначеному Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Як встановлено судом, посилання Позивача на порушення ст. ст. 45, 48 Закону України «Про іпотеку» та Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5 від 29.09.2016 року при проведенні вищевказаних електронних торгів є безпідставними, оскільки дані норми не регулюють порядок продажу активів банку, що ліквідується. Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування, а також Регламентом електронної торгової системи щодо організації та проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку та банків, що ліквідуються, які слід розглядати як встановлені законодавством правила проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури. Позивачем не зазначено жодних обставин та не надано відповідних доказів щодо порушення правил проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури та порушення її законних інтересів в результаті проведення спірного аукціону з продажу майна (активів) неплатоспроможного банку, як і не доведено недійсність укладеного за результатами прилюдних торгів правочину. Так, за результатами аукціону з продажу майна (активів) неплатоспроможного банку які відбулись 23.01.2018 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «ФІДОБАНК» 20.02.2018 року було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. В обґрунтування недійсності цього договору позивачка посилається на положення ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, які регулюють договір факторингу, та ст.ст. 512-516 ЦК України, якими регламентується відступлення прав вимоги. Договори про відступлення прав вимоги, які укладені внаслідок електронних торгів, проведених на підставі ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є договорами факторингу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. В обґрунтування вимоги про визнання договору про відступлення права вимоги від 20.02.2018 позивачка вказує, що при передачі права вимоги за кредитним договором і договором забезпечення на суму 160169,77 грн. їй не було надано розрахунків цієї заборгованості. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Отже, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17. Позивачка, яка не є стороною договору про відступлення прав вимоги, пред`явила позов про його недійсність лише до однієї сторони договору - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», не довела в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний нею договір порушує її права та законні інтереси. Зазначені обставини, відсутність порушеного права позивачки є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Отже, враховуючі вищевикладені обставини та наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання результатів проведення прилюдних торгів, які відбулись 23.01.2018 року, недійсними, та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 20.02.2018, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed