Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та встановити його опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Позивач обгрунтовує позовні вимоги наступним. Відповідач та [PERSON] у 2012 році зареєстрували шлюб, від якого у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . В результаті того, що Відповідач після народження дитини почала зловживати алкогольними напоями, а заходи лікування дружини не дали жодного результату, та остання не виявляла жодного бажання щодо підтримання сімейних відносин ні з сином, ні з чоловіком [PERSON] ініцюював розірвання шлюбу. У 2016 році шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Після розірвання шлюбу Відповідачка перестала цікавитися життям дитини та займатися його розвитком. Позивач зазначає, що з 2018 року після смерті батька неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка сталася внеаслідок автокатастофи фактичну опіку над дитиною встановила його родина. Після смерті свого бувшого чоловіка [PERSON] , Відповідачка почала зовсім нехтувати своїми батьківськми обов`язками, за адресою проживання майже не з`являлася, рідко телефонувала, почала приймати наркотичні речовини. Наразі Відповідачка продовжує вести аморальний спосіб життя, а тому її спілкування із сином негативно впливатиме на дитину, зокрема, на його психологічний стан. Щодо доводів про встановлення опіки Позивач наголошує, що останній перебує у шлюбі з рідною тіткою малолітнього [PERSON] [PERSON]. Родина ставиться до [PERSON] як до власної дитини. Хлопчик, у свою чергу, має такі ж теплі почуття у відношенні своїх родичів, які наразі замінили йому рідну матір та батька, створивши всі умови для нормального розвитку дитини у повноцінній родині. Позбавлення Відповідача батьківських прав та встановлення опіки над дитиною надасть в подальшому Позивачу та його дружині можливість усиновити дитину, тобто не тільки фактично а й юридично стати хлопчику родиною та забезпечити ще кращі умови для повноцінного життя у повній родині. Ухвалою суду від 23.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 04.07.2022 року. Ухвалою суду від 04.07.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 серпня 2022 року. Представник Позивача Адвокат Мотельчук Ю.І. до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила суд провести судовий розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Проти постановлення заочного рішення по справі не заперечувала. Позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце як підготовчого, так і судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Жодних заяв чи клопотань суду не подала, відзиву на позов не надала. При цьому, до суду повернулися конверти про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, беручи до уваги відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, у зв`язку з чим до суду повернувся конверт із викликом на судове засідання, суд вважає відповідача такою, що повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. Надав до суду Висновок Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньго [PERSON] , а також подання щодо доцільності встановлення над малолітнім [PERSON] опіку [PERSON] . Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не виявляє жодного бажання щодо підтримання сімейних відносин із своїм сином, не цікавиться його життям та побутом, не контролює успіхи в навчанні, не бере участь в позакласному житті та дозвіллі дитини, не бажає та не вживає заходів для матеріальної підтримки сина. Натомість зібрані дані свідчать, що остання має алкогольну залежність, проводить час у сумнівних компаніях та не являється за місцем свого зареєстрованого проживання протягом тривалого часу. Внаслідок такого безвідповідального ставлення до свого сина. Відповідачка фактично самоусунулась від виховання дитини. У свою чергу малолітній [PERSON] також втратив із відповідачем зв`язок матері-сина, ідентифікує родину Позивача як свою та бажає залишитися із ними. Матеріали справи містять показання матері Відповідача [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] . Остання у своїх поясненнях стверджує, що у її доньки [PERSON] почались проблеми із алкоголем невдовзі після народження сина, внаслідок чого з однорічного віку остання залишала їй онука під опіку, а сама намагалась влаштувати особисте життя. Повідомила, щоїї бувший зать [PERSON] неодноразово вживав заходи для лікування дружини від алкогольної залежності, однак остання не визнавала, що малає проблеми, та залишала лікувальні заклади, не пройшовши курс лікування. Зазначила, що відповідач за місцем реєстрації та фактичного проживання своєї матері тривалий час не з`являється. Зауважила, що її донька не має бажання проживати із сином, не повідомляє їй свого місця перебування, рідко провідувала дитину, інколи телефонує, однак, як правило, в цей час перебуває у нетверезому стані. Вважає, що на даний час донька веде аморальний спосіб життя, а тому її спілкування із сином негативно впливає на дитину, зокрема. Зазначає, що хлопчик, останнім часом постійно проживає у родині його рідної тітки Евгенії, забезпечений хорошими умовами проживання. Родина Позивача несе усі витрати щодо навчання, виховання та розвитку дитини. Малолітній [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначив, що проживає разом із своєю тіткою [PERSON] і дядьком [PERSON] , та своїм двоюрідним братом та сестрою, а де знаходиться його мати [PERSON] він не знає. Повідомив, що на даний час йому виповнилося 9 років. Зазначив, що мати його не провідує, коли вони бачились останній раз не може пригадати; натомість остання інколи йому телефонувала. Вказав, що залишитися вродині позивача, бо йому там затишно та комфортно. Згідно інформації зі школи, де навчається [PERSON] слідує, що [PERSON] закінчив 2 клас Миколаївського ліцею№ 53 та за час навчання дитиною займалася лише родина Позивача. Вони надавали кошти на придбання шкільного приладдя, цікавилась успіхами дитини у навчанні та допомагали виконувати домашні завдання Вказаною інформацією підтверджено, що мати [PERSON] [PERSON] не відвідувала шкільні свята та батьківські збори. Дослідивши надані письмові докази, пояснення свідків, суд встановив, що у відповідача та [PERSON] у 2012 році зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 07.03.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис про народження за № 774. У січні 2016 року шлюб між Відповідачем та [PERSON] було розірвано. Причиною для розірвання шлюбу слугувало зловживання Відповідачем алкогольними напоями та відсутність інтересу до сім`ї та дитини. Заходи лікування Відповідача від алкогольної залежності не давали бажаних результатів через їх припинення. З часом Відповідач перестала цікавтися життям дитини, батько дитини загинув, а займатися фізичним, духовним та культурним розвитком хлопчика почала родина Позивача. Згідно висновку органу опіки та піклування умови проживання малолітнього [PERSON] хороші, останній забезпечений необхідним одягом, продуктами харчування, приладдям для навчання. Встановлено, що у дитини дружні та люблячі відносини із дітьми в родині Позивача, натомість мати хлопчика його життям, навчанням та здоров`ям не цікавиться, про своє місце перебування рідних не інформує, спочатку мала незначну зацікавленість в дитині, а в подальшому самоусунулася від виконання батьківських обов`язків взагалі.За такого було зазначено про доцільність позбавлення Відповідача батьківськизх прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Крім іншого, матеріали справи містять подання щодо можливості встановити опіку над малолітнім [PERSON] його рідним дядьком [PERSON] . Судом також встановлено, що Позивач за місцем проживання характеризується позитивно, за висновками лікарів здоровий, має офіційне місце роботи та стабільний дохід, що дає змогу останньому забезпечити і своїх дітей і [PERSON] належними умовами для проживання, харчування, навчання та розвитку. Обставини, які б перешкоджали Позивачу стати опікуном малолітньої дитини відсутні. Дитина постійно проживає у родині позивача, почуває потребу в них та бажає з ними залишитися. Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дійсні обставини справи (зокрема, самоусунення [PERSON] від виховання та утримання сина, його шкільного життя, вирішення питань щодо забезпечення належних умов для проживання, харчування і розвитку, що має місце протягом тривалого часу), встановлені на підставі досліджених письмових доказів, враховуючи висновок органу опіки та піклування та думку малолітньої дитини, в сукупності свідчать про те, що Відповідач байдуже ставиться до подальшої долі свого сина та ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню, які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та які дозволяють зробити висновок про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] опіки, призначивши опікуном його дядька [PERSON] , щодо якого не встановлені обставини, передбачені ст. 212 СК України. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved