Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала кредитний договір CVI0A800000218, згідно якого отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США терміном до 19.08.2013 року, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитно заставним договором відповідачка надала в заставу автомобіль марки «BMW»,\~модель 740,\~рік випуску:\~2001,\~тип ТЗ:\~легковий автомобіль,\~№ кузова/шасі:\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер:\~ [NUMBER] ,\~що належить\~на праві\~власності [PERSON] . Вказує на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в результаті чого банк звернувся до суду із відповідним позовом. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року вказаний позов задоволено та звернуто стягнення на вищевказаний автомобіль. Однак винесення вказаного рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що в рахунок погашення заборгованості з відповідача було звернуто стягнення на заставне майно за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 24.12.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 24.11.2014 року по 18.05.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2580,63 доларів США, яка складається із 3% річних від простроченої суми. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2580,63 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2022 року складає 75483,43 грн. та судові витрати. 27 липня 2022 року від відповідачки [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Павалюк Г.В., до суду надійшов відзив на вказаний позов, згідно якого представник посилається на необґрунтованість та безпідставність даного позову та просить суд відмовити в задоволенні позову. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак в позові просить суд розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Вiдповiдач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від них 27.07.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала кредитний договір CVI0A800000218, згідно якого отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США терміном до 19.08.2013 року та зобов`язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. В забезпечення зобов`язання за договором CVI0A800000218 20 серпня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно заставний договір № CVI0A800000218. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України\~ зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5-7 статті 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року у справі 715/2615/14-ц в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , жительки с. Волока Глибоцького району Чернівецької області, згідно кредитного договору № CVI0A800000218 від 20 серпня 2008 року у розмірі 14866 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) доларів США, 95 центів звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «BMW», модель 740, рік випуску - 2001, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Ухвалено також вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТКБ «ПриватБанк» вказанийавтомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво\~ про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля. Судом встановлено факт вилучення у відповідача заставного автомобіля на виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 р. у справі 715/2615/14-ц та за заявою Приватбанку 05.05.2017 р. даний автомобіль був знятий з обліку. АТ «КБ «Приватбанк», отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, не здійснило продажу автомобіля і погашення заборгованості, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на авто. Невжиття банком заходів для реалізації заставного майна протягом семи років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором. Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави, який забезпечує отриманий боржником кредит та який вибув з володіння, користування та розпорядження боржника внаслідок дій Банку. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що договором застави визначена вартість предмету застави, яка погоджена обома сторона за взаємною згодою станом на 20.08.2008 р. становить 142 605,79 грн., що по курсу НБУ на час укладення договору\~ (4,84 грн. за 1 дол. США ) становило 29 464 дол. США. (п. 16.8 кредитного договору). Позивачем до позову не надано жодних доказів того, що вони добросовісно користувалися своїм правом від імені боржника продати автомобіль, що такий автомобіль був оцінений за ринковою ціною та взагалі був виставлений на продаж. Однак, зважаючи на взаємне погодження між сторонами вартості предмету застави у кредитно-заставному договорі у розмірі 29 464 дол. США, - за рахунок його продажу банк мав та має можливість в повному обсязі погасити стягувану за рішенням суду заборгованість, а також 3% річних у розмірі 2580,63 дол. США. І саме банк за своєю волею обрав у 2015 році такий спосіб захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення наявного у боржника боргу, однак не реалізував це право з незалежних від волі та дій боржника. Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. За таких обставин, заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною позивачем, оскільки ним не були враховані суттєві обставини, що впливають на розрахунок заборгованості - звернення стягнення на майно відповідача (заставний автомобіль), наявність у банку всіх прав та можливостей реалізувати заставний автомобіль та отримані від його реалізації кошти направити на погашення кредиту. Згідно рішення суду про звернення стягнення на авто в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідач позбавлений свого майна, вартість якого повинна бути направлена на погашення заборгованості. Таким чином наступні вимоги позивача про погашення заборгованості (ті, що заявлені після винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого право продажу предмету застави належить виключно банку, а сам предмет застави перебуває у володінні та розпорядженні банку) можуть бути заявлені банком виключно у разі, якщо виявиться, що на погашення заборгованості виявилась недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, позивачем не надано доказів, що підтверджують позовні вимоги, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Окрім цього слід зазначити, що вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду під час розгляду аналогічних спорів. Так, зокрема, у Постанові від 11.12.2019 р., переглядаючи справу №219/4755/15-ц у касаційному порядку, Верховний Суд підтримав рішення попередніх інстанцій та відмовив АТ «КБ «Приватбанк» у стягненні, в т.ч., боргу за тілом кредиту, у зв`язку з тим, що банк не вчинив жодних дій по фактичному продажу предмета застави, на який раніше було звернуто стягнення за рішенням суду та який фактично був вилучений банком у боржника. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що «звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30 233, 44 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав розрахунку фактичної суми заборгованості станом на 18 травня 2015 року з урахуванням набрання чинності рішенням суду першої інстанції від 20 квітня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави», - тобто у розрахунку заборгованості не було враховано вартість заставного автомобіля, на який банк звернув стягнення та який був фактично вилучений з володіння, користування та розпорядження боржника. Суд касаційної інстанції також зазначив, що «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Встановивши, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, спірний автомобіль добровільно був переданий відповідачем банку, однак вказане рішення не було виконано у зв`язку з незаконним вилученням автомобіля працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», які в подальшому були звільнені, відтак у даних правовідносинах мало місце прострочення кредитора, з урахуванням того, що банк використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості, суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову». Аналізуючи наявні в справі матеріали, докази, надані сторонами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed