Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У червня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує що шлюб з відповідачем зареєстровано 19 лютого 1994 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з січня 2021 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді\~від 15 липня 2022 року відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, просить розглянути справу за її відсутності, на розірванні шлюбу наполягала, про що зазначала у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, просить розглянути справу без його участі, позов визнав у повному обсязі, про що надав письмову заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 19 лютого 1994 року, у Кременчуцькому палаці шлюбів, актовий запис за № 180, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з січня 2021 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу необхідно прізвище [PERSON] залишити - « [PERSON] ». Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір при поданні позову у розмірі 992 грн 40 коп., на стягненні якого з відповідача на свою користь не наполягає.

Outcome: approved