Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований у виконкомі Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 02 травня 2009 року, актовий запис № 1; залишити малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на подальшому проживанні та вихованні при ній. Свою позицію мотивує тим, що 02 травня 2009 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася син [PERSON] . Причиною звернення до суду послужило те, що у них різні характери, різні погляди на сімейне життя, відповідач намагається нав`язати їй свою думку щодо їх сімейного життя, а також зловживає алкоголем та ігровими апаратами. Постійні сварки з цього і подібних приводів призвели до того, що їх сім`я почала поступово руйнуватися. Оскільки спільним сімейним життям не проживають більше двох років та не ведуть спільного господарства, тобто шлюб існує лише формально, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 24 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді цього ж суду від 21 січня 2022 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, залучено Виконавчий комітет Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району як Орган опіки та піклування до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Ухвалою цього ж суду від 28 квітня 2022 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій справу просила розглядати справи без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; у разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник служби у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Пузакулич О.І. не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, попередньо наданий висновок органу опіки та піклування підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 02 травня 2009 року у Виконкомі Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1 (а. с. 6). Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а. с. 7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами СК України, викладеними в ст. 160 цього Кодексу. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із висновку органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 07 квітня 2022 року № 222/03-10 вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що син [PERSON] і [PERSON] - малолітній [PERSON] проживає із своєю мамою, яка просить залишити сина на подальше проживання при ній, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, тому у цій частині позовна заява також може бути задоволена судом. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Встановлено, що відповідно до квитанцій № 1832110157 від 21 грудня 2021 року та № 0.0.2420057359.1 від 17 січня 2022 року позивачем за позовними вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сплачено по 908 грн судового збору (а. с. 8, 17). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 816 грн (908 грн + 908 грн) судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved