Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Згідно заочного рішення №531/1438/17 Карлівського районного суду Полтавської області від 29.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано та на підставі виконавчого листа №531/574/17, виданого 29.08.2017 року, із відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Останнім часом, відповідач не сплачує аліменти та не надає додатково жодної допомоги сину. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. На даний час, [PERSON] перебуває на території російської федерації та не має можливості і бажання надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, що порушує права дитини на свободу пересування, належний фізичний та культурний розвиток. Позивачка просить надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина без згоди батька та надати дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди малолітнього сина за межі України без згоди та супроводу батька до досягнення ним повноліття. Ухвалою від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилися, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, не повідомив про причину неявки. Відзив до суду відповідачем не подано. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради, до суду не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення спору покладалися на розсуд суду. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29.01.2018 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та шлюб між нею та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29.08.2017 року із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 червня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у поданому нею позові стверджує, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовляється надавати таку згоду. Зазначені твердження позивачки відповідачем не спростовані. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, та відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом тільки встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Так, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, що зводиться не тільки до особистих побачень з дитиною, а й до забезпечення її всебічного розвитку, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, отже виїзд дитини, за кордон не порушить право відповідача на участь у його вихованні, оскільки має на меті захист прав дитини. Суд, враховуючи викладе, вважає вимоги позивачки є такими, що не суперечать інтересам дитини, сприяють її здоров`ю і розвитку, враховуючи ризики, що позивач має труднощі у відшуканні відповідача з метою вирішення питань щодо оформлення документів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, вважає можливим надати позивачу дозвіл на короткочасний виїзд її дочки за кордон без дозволу та супроводу батька, з метою додержання інтересів дитини, забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, тому знаходить позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка [PERSON] при подачі позовної заяви судовий збір не сплачувала, на підставі п.14 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», оскільки подала позов з метою захисту прав малолітньої особи, тому у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved