Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

07.10.2019 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року позов було задоволено. 23.02.2021 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, в якій він просив поновити строк на подання відповідної заяви, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам визначено строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2021 року задоволено частково клопотання сторони позивача про витребування доказів. Заявлений позов обґрунтовується тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 190510-3569-3 від 10.05.2019 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування та був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us. Відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Вчинення відповідачем дій, направлених на укладення Кредитного договору в електронній формі, підтверджується електронними доказами, а саме роздруківкою інформації з електронного файлу (Log file), що визначає послідовні дії відповідача та позивача на веб-сайті в мережі Інтернет, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій позивача та відповідача щодо укладання електронного договору у мережі Інтернет на веб-сайті, яку позивач використовував для укладення електронного договору з відповідачем. Таким чином, між сторонами було укладено Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору зі всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Положеннями п. 2.4.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. В порушення умов Кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором, яка станом на 16.08.2019 року становить 27 200 грн. та складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 22 200 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 16.06.2021 року, в якому він просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Так, стороною позивача не надано ні заяви, ні анкети відповідача, з якої б вбачалося бажання останнього отримати кредит та його розмір, не надано жодних відомостей про зазначення номера платіжної картки, на яку були зараховані вказані кредитні кошти. Копія наданого чеку на підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 5000 грн. на картку не містить відомостей щодо даних кредитного договору, за яким здійснено перерахування грошових коштів, а також даних отримувача коштів. Тобто, не вбачається за можливе встановити, що кредитні кошти за договором № 190510-3569-3 від 10.05.2019 року в сумі 5000 грн. перераховані саме на картковий рахунок, що належить відповідачу та отримані ним. Відсутні й докази того, який саме електронний цифровий підпис використовував відповідач при підписанні кредитного договору, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. За таких обставин, вважає, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами договору, за яким він просить стягнути заборгованість, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Також позивачем не доведено факту отримання відповідачем коштів та користування ними. Відповідач також посилається на те, що розрахунок заборгованості не може бути належним доказом, який доводить обґрунтованість вимог позивача. До того ж зазначає, що ні кредитний договір, ні Правила надання грошових коштів не містять його підпису, а також відмітку про ознайомлення з ними. Звертає увагу, що проценти по спірному договору нараховувалися після закінчення терміну кредитування, що не відповідає чинному законодавству, а встановлення 547,5 % річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає йому як споживачу фінансової шкоди. Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не повідомив йому всю необхідну інформацію щодо умов договору та не надав другий екземпляр договору, т.я. розміщення договору на сайті не звільняє відповідача від обов`язку надати підтвердження споживачу про укладення договору, а тому положення договору про автоматичне нарахування процентів після спливу 30 днів та без отримання погодження є несправедливою умовою договору, що є підставою для визнання такої умов недійсної. За правилами положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст.ст. 1047, 1055 ЦК України встановлено, що договір позики, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Електронний правочин в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Порядок вчинення електронних правочинів на момент виникнення спірних відносин, а саме щодо укладення 10.05.2019 року кредитного договору між сторонами, регламентується Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. За положеннями п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З матеріалів справи вбачається, що вчинення відповідачем дій, направлених на укладення Кредитного договору в електронній формі, підтверджується електронними доказами, а саме роздруківкою інформації з електронного файлу (Log file), що визначає послідовні дії відповідача та позивача на веб-сайті https://monetka.com.ua в мережі Інтернет, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій позивача та відповідача щодо укладання електронного договору у мережі Інтернет на веб-сайті, яку позивач використовував для укладення електронного договору з відповідачем. Так, згідно вказаного документу позичальник направив запит (заяву) ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; в зв`язку з тим, що позичальник вже був клієнтом кредитодавця та зареєстрований в ІТС, позичальник проходить авторизацію в ІТС (вводить свій e-mail або номер мобільного телефону та пароль доступу до особистого кабінету, де обирає параметри кредиту та надсилає запит щодо можливості його отримання. В особистому кабінеті позичальника він ознайомився з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування, після чого на фінансовий номер [NUMBER] був надісланий одноразовий ідентифікатор 787687, який було введено та акцептована пропозиція укласти кредитний договір; відображено підписаний кредитний договір з можливістю завантаження; позичальнику надіслано повідомлення про підписання кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що 10.05.2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 190510-3569-3 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписання якого є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. За умовами вказаного договору Товариство надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитні кошти, обумовлені умовами договору в розмірі 5000 грн., були перераховані 10.05.2019 року о 15:52 год. на платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується чеком № 145436227 та листом від 24.09.2019 року № 19139/47, виданого за підписом операційного директора Департаменту супроводження банківських операцій АТ «ТАСКОМБАНК». Крім того, на виконання вимог ухвали від 18.06.2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла виписка по рахунку відповідача № [NUMBER] за період з 10.05.2019 року по 11.05.2019 року, зміст якої підтверджує факт зарахування 10.05.2019 року грошових коштів у сумі 5000 грн. на картковий рахунок, що належить [PERSON] . Таким чином, твердження відповідача у поданому ним відзиві відносно того, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами договору та перерахування кредитних коштів в сумі 5000 грн. саме на його картковий рахунок, не знайшли свого підтвердження та були спростовані наявними доказами. Щодо заперечень відповідача відносно встановлення 547,5 % річних, що, на його думку, є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає йому як споживачу фінансової шкоди, слід зазначити, що укладений договір міститься всі істотні умови, відповідач погодився на укладення договору саме з такими умовами, про що свідчить підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти. Умови договору в частині нараховання відсотків відповідачем в судовому порядку недійсними як такі, що не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, не визнавалися, так само як і з інших підстав, що викладені у відзиві. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідач не повернув своєчасно позивачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та штрафними санкціями відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Вказані обставини відповідачем заперечені та спростовані не були. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1.3. укладеного договору визначено строк надання Кредиту та строк дії Договору - 30 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.2. сторони погодили процентну ставку за користування Кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожен день користування у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Положеннями п. 2.4.1. договору передбачено, що позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п. 3.3. у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановленим п. 1.3. Договору, Позичальник сплачує Товариству плату за користування Кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожен день користування Кредитом понад встановлений строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідач, не виконуючи умови договору шляхом не сплати коштів у встановлений строк, порушив вимоги ст. 530 ЦК України. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02.10.209 року заборгованість відповідача становить 27 375 грн. та складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 2250 грн. - заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 1.2. за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 02.10.2019 року по 09.06.2019 року (включно); 20 125 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 10.06.2019 року по 02.10.2019 року (включно). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитом - 5000 грн. та сума відсотків - 2250 грн., яка була обумовлена договором у межах строку його дії та з такими умовами відповідач був обізнаний при підписанні договору, про що свідчить, зокрема, графік розрахунків, який є додатком № 1 до укладеного договору. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам. Так, заявлений розмір позовних вимог складав 27 200 грн. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7250 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 73,35 % (різниця від 100/27 200 х 7250). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір - 511,95 грн. (1921-73,35 %).

Outcome: partial