Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

24.01.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій позивач, з урахуванням виправленої редакції позовної заяви від 18.05.2022 року, просить суд просить суд: - визнати незаконним та скасувати Наказ №186/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення від роботи [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Васильківським РСГУДМС України в Дніпропетровській області 16.07.2014 року; РНОКПП [NUMBER] ; адреса реєстрації та проживання [ADDRESS] ) за підписом начальника Виробничо-технологічного підрозділу станції Нижньодніпровськ-Вузол Структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Швеця\~А.О.; - зобов`язати Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса філії: Україна, 49602, Дніпропетровська обл., м.\~Дніпро, пр. Дмитра Яворницького. буд. 108, код ЄДРПОУ 40081237) негайно поновити на робочому місці та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час відсторонення останнього від роботи, починаючи з 09.12.2021 року по день фактичного поновлення на робочому місці. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 27.05.2008 року він перебуває у трудових відносин з Регіональною філією «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Виробничо-технологічний підрозділ станція Нижньодніпровськ-Вузол. Водночас 09.12.2021 року відповідач, посилаючись на наказ начальника Дніпровської дирекції №38 від 08.12.2021 року, наказом №186/ОС відсторонив [PERSON] від виконання службових обов`язків чергового по залізничній станції. Позивач не погодився з таким наказом відповідача та вважає його таким, що порушує низку його конституційних прав, право на працю. На думку позивача, сама по собі вимога відповідача надати позивачу докази проведення відносно нього якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень, є незаконною, а відтак і неправомірною. Тим часом МОЗ України не затверджувало на даний час переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Відповідно до Дорожньої карти, вакцинація від короновірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. З огляду на це, позивач вважає, що він має право і на стягнення на його користь середнього заробітку за весь час відсторонення його від роботи. Тому позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи. У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Так, як зазначив представник відповідача, до інших випадків, передбачених законодавством для відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом, є відмова або ухилення від профілактичних щеплень проти COVID-19. Чинним законодавством встановлений обов`язок керівників підприємств відсторонювати від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом від 04.10.2021 року №2153, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. При цьому представник відповідача зазначив, що наказ Міністерства охорони здоров`я України розроблено та затверджено наказом від 04.10.2021 року №2153 є законним та таким, що підлягає обов`язковому виконанню. Отже, на думку представника відповідача, твердження позивача про те, що наведені нормативні документи є незаконними, є вільним тлумаченням чинного законодавства України та є його особистою думкою. Також представник відповідача звернула увагу суду на те, що дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 призупинена, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 року №380, у зв`язку з чим відповідно до наказу від 01.03.2022 року №40/ОС [PERSON] було допущено до роботи з 01.03.2022 року. З огляду на викладене вище, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення з позовом до суду пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище. Також представник позивача наголосив на тому, що відповідачем не було дотримано порядок відсторонення працівника від роботи, головний санітарний лікар не приймав рішення про обов`язкове щеплення, а наказ МОЗ, на який посилається відповідач, не набрав чинності на час виникнення спірних правовідносин. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень пояснила суду таким чином, як про це зазначено у відзиві на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.01.2022 року було залишено без руху позовну заяву [PERSON] та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 10.05.2022 року було задоволено клопотання представника позивача та продовжено позивачу встановлений ухвалою суду від 25.01.2022 року п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 18.05.2022 року представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 25.01.2022 року у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 20.05.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» належним чином засвідчені копії: наказу №186/ОС від 09.12.2021 року, за підписом начальника виробничо-технологічного підрозділу станція Нижньодніпровськ-Вузол Структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Швеця Андрія Олександровича (з підписом [PERSON] про ознайомлення); довідки про доходи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за останні два місяця (жовтень, листопад) 2021 року, а у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», а саме: належним чином засвідченої копії наказу №38 від 08.12.2021 року, за підписом начальника Структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» С.О.\~Бородіна відмовлено. У чергове судове засідання, призначене на 02.08.2022 року, з`явились всі учасники справи. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні слова учасників справи. 02.08.2022 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Виробничо-технологічний підрозділ станція Нижньодніпровськ-Вузол від 09.12.2021 року за №186/ОС «Про відсторонення від роботи» було відсторонено від роботи з 09.12.2021 року без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти COVID-19 або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, ПЦР-тесту, в тому числі [PERSON] , чергового по залізничній станції Нижньодніпровськ-Вузол; підстава: лист-ознайомлення [PERSON] від 30.11.2021 року щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Це підтверджується копіями трудової книжки, наказу. При цьому суд на підставі ст. ст. 77-80 ЦПК України відхиляє як неналежний доказ долучений позивачем до позовної заяви наказ відповідача від 09.12.2021 року за №182/ОС «Про відсторонення від роботи», оскільки такий не стосується суті спору. Відповідно до довідки про доходи від 31.05.2022 року, виданої Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурним підрозділом Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Виробничо-технологічний підрозділ станція Нижньодніпровськ-Вузол, за період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року загальний розмір нарахованого доходу відповідача становить 31989,93 грн, з яких: 19694,22 грн заробітна плата за жовтень 2021 року, 12295,71 грн заробітна плата за листопад 2021 року. Наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Виробничо-технологічний підрозділ станція Нижньодніпровськ-Вузол від 01.03.2022 року №40/ОС «Про допуск до роботи», [PERSON] було допущено до роботи з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з частиною 1 статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Статтею 8 Конституції України встановлено, що\~ в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. За приписами частини 1 статті 46 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 квітня 2020 року, справа №761/12073/18 , провадження №61-13444св19, відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від\~роботи можливе\~лише у\~випадках,\~що передбачені\~законодавством.\~Про це\~оголошується наказом\~або розпорядженням\~керівника підприємства,\~установи чи\~організації,\~і про\~це працівник\~повинен бути\~повідомлений.\~Термін відсторонення\~встановлюється до\~усунення причин,\~що його\~зумовили.\~Працівник має\~право оскаржити\~наказ про\~відсторонення від\~роботи у\~встановленому законом\~порядку. Разом з тим за змістом\~статті 46 КЗпП України\~допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Так, відповідно до положень статей 7, 27 Закону України від 24.02.1994 року №4004-ХІІ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (в редакції, чинній станом на 30.11.2021 року), підприємства, установи і організації зобов`язані: за пропозиціями посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби розробляти і здійснювати санітарні та протиепідемічні заходи; у випадках, передбачених санітарними нормами, забезпечувати лабораторний контроль за виконанням вимог цих норм щодо безпеки використання (зберігання, транспортування тощо) шкідливих для здоров`я речовин та матеріалів, утворюваних внаслідок їх діяльності викидів, скидів, відходів та факторів, а також готової продукції; на вимогу посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби надавати безоплатно зразки використовуваних сировини і матеріалів, а також продукції, що випускається чи реалізується, для проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи; виконувати розпорядження і вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; негайно інформувати органи державної санітарно-епідеміологічної служби про надзвичайні події і ситуації, що становлять загрозу здоров`ю населення, санітарному та епідемічному благополуччю; відшкодовувати у встановленому порядку працівникам і громадянам шкоду, завдану їх здоров`ю внаслідок порушення санітарного законодавства. Власники підприємств, установ і організацій та уповноважені ними органи зобов`язані забезпечувати їх необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами. Профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Контроль за відповідністю імунобіологічних препаратів, що застосовуються в медичній практиці, вимогам нормативно-правових актів і міжнародних стандартів та забезпечення ними закладів охорони здоров`я здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до пункту «б» статті 10 Закону України від 19.11.1992 року №2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України від 06.04.2000 року №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (в редакції, чинній станом на 30.11.2021 року), обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1.\~Ц ентральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до вимог статей 12,\~81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 76,\~77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вище вказує, що станом на день виникнення спірних правовідносин 30.11.2021 року Перелік, затверджений наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, не містив обов`язку для працівників АТ «Українська залізниця», як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, здійснювати щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. А тому оскаржуваний наказ від 09.12.2021 року про відсторонення позивача від роботи, прийнятий з урахуванням листа-ознайомлення щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 30.11.2021 року, є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає\~ негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За правилами, встановленими статтею 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. За приписами абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Так, враховуючи те, що відсторонення позивача від роботи мало наслідком припинення виплати їй заробітної плати за спірний період, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за період з 09.12.2021 року по день допуску до роботи 01.03.2022 року у загальному розмірі 42653,52 грн. При цьому середньоденна заробітна плата позивача розраховується судом наступним чином: 19694,22 грн (заробітна плата за жовтень 2021 року) + 12295,71 грн (заробітна плата за листопад 2021 року) : 56 (кількість робочих днів в жовтні та листопаді 2021 року) = 761,67 грн. Період з 09.12.2021 року по день допуску до роботи 01.03.2022 року є періодом затримки розрахунку, що становить 42 робочі дні. Тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при відстороненні позивача від роботи становить: 761,67 грн х 56 = 42653,52 грн (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів). Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження позивачу середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи у межах одного місяця у сумі 42653,52 грн (1 місяць з 09.12.2021 року по 09.01.2022 року 19 робочих днів; 761,67 грн х 19 робочих днів = 14471,73 грн). V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] . З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved