Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Гуменюка Д.В. в липні 2019 року звернулася до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат з відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з 02.02.2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.06.2019 року. Від шлюбу з відповідачем має двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2018 року позивач разом з дітьми переїхала в орендоване житло, оскільки в належній їм квартирі відповідач став проживати з іншою сім`єю. Діти проживають з позивачем і вона повністю здійснює догляд за ними, піклується про їх здоров`я, виховання та освіту, забезпечує дітей матеріально і вважає, що місце проживання дітей має бути визначено судом з нею, враховуючи їх прихильність до матері. Батько участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Враховуючи звичний для дітей уклад життя та середній розмір щомісячних витрат на дітей до моменту припинення шлюбу, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей є розмір аліментів в сумі 5 000 доларів США, тобто по 2500 доларів США в місяць на кожну дитину. Зазначена сума обґрунтовується наступним: переїзд [PERSON] разом з дітьми до орендованого житла, оскільки відповідач фактично вигнав позивача разом з дітьми з власної квартири за адресою: [ADDRESS] . З того моменту, утриманням дітей позивач займається повністю самостійно, в тому числі покриває витрати на харчування, одяг, медичне обслуговування, оздоровлення, відпочинок, дозвілля, інші витрати з метою всебічного соціального, спортивного, інтелектуального та духовного розвитку дітей. Водночас зазначений розмір аліментів, зможе забезпечити участь і [PERSON] на утриманні дітей. Не зважаючи на те, що значний проміжок часу [PERSON] перебуває на навчанні в США, позивач вимушена покривати значні витрати, які не включає в себе оплата навчання в Kent School. Такі витрати пов`язані, зокрема, з придбанням авіаквитків, у зв`язку з частими перельотами [PERSON] на канікули додому в Україну та у зворотному напрямку на навчання до США, придбанням уніформи, навчальних посібників тощо, що є обов`язковим для забезпечення повноцінних умов навчання сина в Kent School. Також згідно з правилами Kent School [PERSON] має право за додаткову плату (яка не включає в себе харчування) залишається в навчальному закладі в період між семестрами, що здійснювалося неодноразово за рахунок позивачки. [PERSON] є бізнесменом, що має у власності щонайменше 5 діючих компаній/підприємств, які демонструють постійне збільшення прибутків. Також, відповідач не має вад здоров`я, які б могли завадити йому отримувати доходи в майбутньому або потребували додаткових витрат. У відповідача немає інших дітей, яким би він платив аліменти, непрацездатних родичів, які потребують утримання, а також відносно відповідача не проводиться стягнення за виконавчими документами. Майнове становище відповідача дозволяє забезпечити сплату аліментів на дітей в зазначеному розмірі без надмірного тягаря для нього. [PERSON] у власних цілях здійснює постійні витрати, що значно перевищують його офіційно заявлений заробіток (дохід). Оскільки доходи відповідача не обмежені розміром заробітної плати, а також включають доходи від підприємницької діяльності, які мають мінливий характер, стягнення аліментів вважає повинно здійснюватися у твердій грошовій сумі. У квітні 2019 року [PERSON] зверталася до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 18.06.2019 року позовна заява залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України за ініціативою позивача, оскільки останній стали відомі нові обставини та виникла необхідність у зміні правової позиції у справі. Таким чином зазначає, що позивачем вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача одразу після припинення спільного проживання, але останній ухилився від їх сплати, що є підставою для присудження аліментів за минулий час починаючи з 09.08.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Також зазначає, що [PERSON] зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на утримання [PERSON] . Наразі, у відповідності до положень СК України, до додаткових витрат відноситься навчання [PERSON] у Київській національній школі (ТОВ «Київська інтернаціональна школа»). Увесь термін навчання [PERSON] у Київській інтернаціональній школі складає 12 років. Щороку з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» укладається договір, яким врегульовано умови та вартість навчання на найближчий навчальний рік. 08.08.2018 року з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» було укладено договір про надання освітніх послуг № 301 на один академічний 2018-2019 навчальний рік. Згідно з п.4 додатку № 1 до договору про надання освітніх послуг № 301 від 08.08.2018 «Оплата освітніх послуг здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок навчального закладу у національній валюті України - гривні та є еквівалентною сумі зазначеного у доларах США, а саме: за 1-семестр вартість послуг становить 4200 доларів США, кінцева дата оплати до 27 серпня 2018 року; за 2-й семестр вартість послуг становить 3300 доларів США, кінцева дата оплати до 14 грудня 2018 року; за 3-й семестр вартість послуг становить 3300 доларів США, кінцева дата оплати до 29 березня 2019 року.» Додатково, щорічно на користь школи сплачується збір до основного фонду на забезпечення навчання, розмір якого в 2018-2019 навчальному роках склав 9600 доларів США. Вартість навчання за 2018-2019 навчальний рік також підтверджується: рахунком ТОВ «Київська інтернаціональна школа» на оплату від 17.08.2018 за надання освітніх послуг в сумі 298841,76 грн., що еквівалентно 10 800 дол. США . Рахунком ТОВ «Київська інтернаціональна школа» від 01.08.2018 щодо оплати збору до загального фонду в сумі 9600 дол. США. Оплата за 2018-2019 рік була здійснена в повному обсязі. Таким чином, за один 2018-2019 навчальний рік [PERSON] в Київській інтернаціональній школі сума витрат склала 20400 доларів США. Вартість навчання за 2019-2020 навчальний рік [PERSON] у Київській інтернаціональній школі становить 20700 дол. США. Зазначає, що матеріальне становище [PERSON] значно вище ніж у позивача у зв`язку з цим, забезпечення участі відповідача у додаткових витратах на навчання [PERSON] має бути здійснено шляхом стягнення з [PERSON] вартості навчання у Київській інтернаціональній школі на наступні 10 навчальних років у розмірі щонайменше 207 000 доларів США (термін навчання 10 років, станом на дату звернення з позовом вартість навчання за один рік складає 20700 доларів США). Вказують, що відповідач отримує доходи від підприємницької діяльності у вигляді дивідендів як учасник/бенефіціар компаній: ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» [PERSON] є єдиним учасником та кінцевим бенефіціарним власником, розмір внеску складає 85 000 грн., що становить 100 % статутного капіталу. Відповідно до інформації отриманої з відкритих джерел, загальна сума нерозподіленого прибутку ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» тільки за 2015, 2016 р.р. склала 51343300 грн. Рішенням Загальних зборів учасників, ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» виплатило [PERSON] дивіденди : за 2014 рік - 2 600 000 грн.; за 2015 рік - 8 984 400 грн.; за січень-травень 2016 року - 11 220 640 грн., а також вирішило направити частину нерозподіленого прибутку на загальну суму 24 545 400 грн. (станом на 06.07.2018), в тому числі на виплату дивідентів [PERSON] . Відповідач має постійний дохід у вигляді заробітної плати як керівник компаній: у ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» розмір заробітної плати за період з листопада 2018 по квітень 2018 р. становить 90 200 грн.; у ТОВ «УКРАЇНСЬКА БІЗНЕСКОМПАНІЯ» розмір заробітної плати з період з листопада 2018 р. по квітень 2019 становить 42 200 грн. Також відповідач має у власності нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 458,7 кв.м. вартістю 9772952 грн.; земельну ділянку, площею 0,2500 га за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 717 000 грн. Зазначає, що відповідач має в розпорядженні готівкові грошові кошти у сумі 760 000 доларів США, 55 000 Євро та 198 000 грн., вказані кошти вилучалися в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню № 22017040000000032 які в подальшому було повернуто [PERSON] . Також посилаються на те, що відповідач часто виїздить за кордон з метою відпочинку, що також свідчить про високий рівень його матеріального забезпечення. Попередній орієнтовний розрахунок судовий витрат складається з судового збору у розмірі 768,40 грн. та 8000 доларів США (без ПДВ) із розрахунку, що загальна кількість годин на надання Правової допомоги становить 53 години. [PERSON] просить суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [PERSON] з мамою; стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09.08.2018 до досягнення [PERSON] повноліття; стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09.08.2018 до досягнення [PERSON] повноліття; стягнути з [PERSON] додаткові витрати на [PERSON] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 207 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення та понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 15.08.2019 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 30.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що з серпня 2018 року відповідач прийняла рішення про припинення сімейного життя та виїхала зі спільної квартири з донькою. З цього часу донька проживає з відповідачем. При цьому, за час окремого проживання доньки з матір`ю, позивач припинила забезпечення будь-якого додаткового розвитку дитини, що суперечить інтересам дитини, а також своїми діями перешкоджає дитині у проживанні в належних умовах, а тому з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи те, що протягом всього життя дитини всі її потреби забезпечувались саме батьком, можливість батька надалі забезпечувати належний рівень проживання, виховання, навчання та утримання дитини, просить щоб донька проживала саме з ним. Орієнтовний попередній розрахунок судових витрат, які поніс та очікує понести позивач складає 250 000 грн. 30.09.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яценко О.В. надійшов відзив на позов в якому посилається на те, що [PERSON] проживає поза межами України, а тому позивач безпідставно заявила вимоги про визначення місця проживання сина з нею. Щодо заявленого розміру аліментів на утримання [PERSON] зазначає, що до 2018 року [PERSON] отримував повну середню освіту у Київській міжнародній школі, де наразі навчається молодша донька сторін [PERSON] , де щорічна сума витрат навчання у даному закладі складає 20 000 доларів США, які повністю сплачував батько, оскільки позивач за весь час шлюбних відносин ніколи не працювала. У 2018 р. [PERSON] вступив до Kent School і відповідачем було сплачено на навчання сина за 2018-2019 навчальний рік 68720 дол.США та додатково було профінансовано придбання речей побуту у 2018 році на початку навчання на загальну суму понад 3000 доларів США. Вартість навчання включає в себе: навчання, постійне проживання на території школи, повноцінне харчування, медичне страхування. Вказує, що підстави про стягнення аліментів за минулий період відсутні, а тому періодом стягнення є 24.07.2019 по 11.07.2020 р. Щорічний розмір заявлених позивачем аліментів на утримання [PERSON] складає 30 000 доларів США, еквівалент 768900 грн. за курсом НБУ на момент подання позовної заяви. З них на фактичне утримання дитини, за вирахуванням періоду навчання і проживання у США оплачених відповідачем, залишається період не більше 4 місяців на рік. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи сплату відповідачем витрат на 8 місяців із загального часу який можуть бути присуджені аліменти витрати на утримання [PERSON] на частину року, яка не припадає на період його перебування у США, вважає, що повинна нести позивач. Стосовно розміру аліментів на утримання [PERSON] зазначає, що позивачем жодним доказом не доведено заявлений розмір витрат на утримання 8-ми річної дитини в розмірі еквівалентному 64075 грн. за курсом НБУ на момент подання позову. Позиція відповідача щодо того, що він готовий забезпечувати всі потреби дітей, але тим способом, який виключить використання даних коштів позивачем (самостійне придбання відповідачем одягу, самостійна оплата витрат потреб дитини, придбання медичної страховки, тощо) повністю не влаштовує позивача. Окрім іншого зазначали, що позивач володіє готівковими коштами у значному розмірі, оскільки коли між сторонами припинились шлюбні відносини, позивач виїжджаючи зі спільної квартири забрала спільні кошти у розмірі 105 000 доларів США та 60 000 євро. Окрім того, позивач з 2011 року є власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Ковбасний світ», ТОВ «Експрес», ТОВ «Експрес-кондитер». При цьому ТОВ «Експрес» є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3000 кв.м. Також позивач є власником ряду об`єктів нерухомого майна, а тому зазначає, що позивачем приховано від суду реальний майновий стан позивача. Зазначав, що позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів за минулий час. Просив суд в задоволенні вимоги про визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю відмовити; у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] - відмовити; вимогу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] задовольнити частково у твердій грошовій сумі в розмірі еквівалентному 500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. В іншій частині відмовити. Вимогу про стягнення додаткових витрат на [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] додаткові витрати на період 2020 року у розмірі Ѕ вартості навчання [PERSON] у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» визначеної умовами навчального закладу. В іншій частині відмовити. Також 30.09.2019 року [PERSON] подано через адвоката Яценко О.В. апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 15.08.2019 року про відкриття провадження по справі. Постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2019 року ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 15.08.2019 року залишено без змін. Ухвалою від 16.12.2019 року прийнято зустрічний позов та об`єднано з первісним позовом. Також судом задоволено клопотання про допит свідків та залучення в якості третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА в м.Києві. 29.10.2019 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідно до якої просила суд позов задовольнити. 08.11.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов в якому вона заперечувала проти його задоволення з посиланням на те, що будучи дівчинкою [PERSON] , має особливий зв`язок саме з мамою і не заперечує проти підтримання відносин та збереження емоційного контакту дитини з батьком. 31.05.2021 року на адресу суду надійшов висновок служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання [PERSON] 22.06.2021 року з Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації надійшли зміни до висновку. В червні 2021 року позивач за первісним позовом подала заяву про зміну позовних вимог в якій просила суд прийняти відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON] ; визначити місце проживання доньки з матір`ю; стягнути щомісячно з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09.08.2018 до досягнення [PERSON] повноліття; стягнути щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09.08.2018 року до припинення навчання; стягнути з [PERSON] додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 207 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення; стягнути з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] , в розмірі, що становить гривневий еквівалент 39 000 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, також просить суд стягнути судові витрати. В обґрунтування поданої заяви посилається та не, що [INFO] [PERSON] досяг повноліття і мати несе витрати на здобуття сином освіти, в той час як відповідач повністю відсторонився від цього процесу та понесених витрат. Рік навчання [PERSON] в університеті за кордоном за обраною ним спеціальністю, складає 7800 Євро. Додатково оплачуються витрати на проживання (гуртожиток), харчування, транспортні витрати та інші необхідні витрати на забезпечення життєдіяльності сина за межами України. Тому вважає, що у складі заявлених додаткових витрат на утримання дітей мають бути стягнені і витрати на навчання сина [PERSON] в університеті, які з огляду на час навчання у 5 років становлять - 39 000 євро. Також плануються у зв`язку з навчанням сина витрати на проживання на рік 5050 євро та інші зазначені університетом витрати в розмірі 1320 євро за 2021/2022 навчальний рік. Крім іншого витрати на утримання сина складатимуть і витрати на перельоти, яких планується щонайменше у кількості 10 штук, що в середньому складатиме ще 4000 - 5000 євро на рік. Таким чином витрати на сина за щонайменшими показниками становлять 10 000 - 11000 євро на рік. Крім іншого, оскільки син продовжує навчання то продовжує перебувати на утриманні матері та проживає разом з нею в період канікул, яка самостійно оплачує харчування сина, витрати на комунальні послуги, транспортні витрати. Це в свою чергу зумовлює необхідність понесення витрат на транспорт та відвідування громадських закладів, так званих кишенькових коштів. Це також зумовлює необхідність понесення витрат ще близько від 3000 до 5000 євро на рік. Також син потребує забезпечення гігієнічними засобами догляду за собою, одягу, взуття, побутових речей, оплату мобільного зв`язку тут, а також за кордоном, тощо. Це також потребує коштів, розмір яких на рік становить також близько 5000 євро на рік. Зазначає, що бюджет на утримання сина складає 18 000 євро на рік щонайменше, яке не враховує медичні витрати, придбання певних засобів для дитини, як забезпечення персональною технікою, що на сьогодні є необхідним засобом для існування та спілкування, забезпечення розвитку, а також навчання та доступу до інформаційних ресурсів та спілкування, забезпечення розвитку, а також навчання та доступу до інформаційних ресурсів та провідних баз, спортивних послуг, знарядь для забезпечення хобі, тощо. Тобто, без врахування оплати самого навчання сина в університеті для забезпечення нормальної життєдіяльності сина, з огляду на той уклад життя, до якого його батьки спільно пристосували та до якого він звик, є необхідними кошти в розмірі 5000 доларів США, які є необхідним для забезпечення сина після його повноліття та до моменту закінчення навчання у вищому навчальному закладі. Вважає, що є необхідним та можливим підтримання того ж самого рівня життя дітей, що вони мали до розлучення, що вимагає задоволення позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] через свого адвоката подав також заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просив суд стягнути з відповідачки на свою користь Ѕ частину витрат на навчання сина [PERSON] у розмірі 936 278,60 грн. та витрати на навчання доньки 1/2 частину витрат на навчання дочки [PERSON] у розмірі 139254,01 грн. Відповідачем подано відзив на заяву про зміну позовних вимог в якому він посилався на те, що ним не надано згоди на навчання [PERSON] у даному навчальному закладі після 2020 року, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України отримання [PERSON] в вищезазначеному навчальному закладі не є повною загальною середньою освітою відповідно до вимог Закону України «Про повну загальну середню освіту», оскільки ТОВ «Київська інтернаціональна школа» не має ліцензії на провадження діяльності у сфері повної загальної освіти; документів, передбачених чинним законодавством України про отримання базового навчання не видає. Вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання доньки на 10 років вважає необґрунтованими, а тому в стягненні 207 000 доларів США просить відмовити. Щодо розміру додаткових витрат у сумі 39000 євро на навчання [PERSON] звертав увагу суду, що відповідно до долучених до матеріалів справи документів убачається, що програма навчання у вибраному навчальному закладі розрахована на 4 академічних роки на курсі «Бакалавр міжнародного бізнесу», з цих документів також убачається, що [PERSON] проходить заочний рівень навчання. Вважає, що витрати на навчання сина прораховані надмірно, оскільки за 4 роки навчання, вартість складає 31200 євро, а обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, то вартість навчання має бути розділений між позивачем та відповідачем. Також зазначав, що не укладено договір на весь період навчання [PERSON] у навчальному закладі, вартість навчання може змінюватися, чи [PERSON] за час навчання може змінити обраний навчальний заклад чи припинити навчання, тому відповідач погоджується нести Ѕ витрат вартості навчання сина на кожен навчальний рік за фактом їх понесення позивачем. Відповідач погоджується нести додаткові витрати на [PERSON] у розмірі 3900 євро, що складають Ѕ вартості навчання сина за рік у обраному навчальному закладі за фактом їх понесення відповідно до ст.185 СК України. Щодо розміру аліментів на [PERSON] на [PERSON] в сумі по 2500 доларів США на кожну дитини, то посилався на те, що грошовою одиницею в Україні є гривня, сторони проживають на території України, відповідач не працює за межами України та не отримує доходів в іноземній валюті, а тому прив`язка розміру аліментів до доларів США, позивачем є необґрунтованою. Заявляючи розмір аліментів у гривневому еквіваленті на обох дітей 5000 доларів США тобто 136500 грн., вважає надмірними та нічим не обґрунтованими. Також зазначав, що оскільки [PERSON] продовжує навчання на заочному відділенні, тому має можливість заробляти кошти самостійно на «побачення з друзями та однолітками». Наводячи у заяві про збільшення позовних вимог витрати сина перельоти у кількості 10, позивач не зазначила графік таких перельотів, та явно завищила їх вартість, оскільки квиток в один бік, коштує приблизно 120 євро, а тому витрати на переліт сина за підрахунками батька можуть складати не більше 1200 євро на рік. Оскільки як вбачається з матеріалів справи, останній рік [PERSON] навчався на заочному відділенні на навчався онлайн, тому витрати на навчальні матеріали не здійснювалися. Просив суд в задоволенні заяви про збільшення позовних вимог від 13.06.2021 року - відмовити. Вимогу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] задовольнити частково у твердій грошовій сумі в розмірі еквівалентному 13500 грн. на місяць з дати подання позову. В іншій частині відмовити . Вимогу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] задовольнити частково в твердій грошовій сумі в розмірі еквівалентному 15 000 грн. на місяць з моменту досягнення повноліття. В іншій частині відмовити. Вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] задовольнити частково в розмірі 3900 Євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. В задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] - відмовити в повному обсязі. 29.07.2021 року [PERSON] подала відповідь на відзив в якому просила суд позов задовольнити, в першу чергу з урахуванням інтересів дітей та гарантій батька на навчання у відповідних закладах. 21.10.2021 року по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 20 липня 2022 року прийнято відмову від позову в частині визначення місця проживання [PERSON] та провадження по справі у цій частині закрито, а також даною ухвалою залишено без розгляду зустрічну позовну вимогу [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення витрат на навчання дітей. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала та просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні призначеному 20.07.2022 року представник позивача наполягала на закінченні розгляду справи, з посиланням на те, що відповідач з представником в судові засідання не з`являються, справа знаходиться в провадженні суду тривалий час і в період перебування справи в суді відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дітей. Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги визнавала частково, з урахуванням відзиву на позов. В судовому засіданні 13.12.2021 року судом оголошено перерву до 31.01.2022 року до 16 год.30 хв. та погоджено представниками сторін в судовому засіданні резервні дати для подальшого розгляду справи на 02.02.2022 року на 16 год. та 21.02.2022 року на 16 год. 30 хв. В судові засідання призначені на 31.01.2022 р., 02.02.2022 року сторони не з`явилися, представник відповідача подала клопотання про відкладення, оскільки знаходиться на лікарняному. В судове засідання призначене на 21.02.2022 року на 16 год. 30 хв. з`явилася представник відповідача, не з`явилася представник позивача через хворобу. 31.03.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та на підставі наказів голови Оболонського районного суду м.Києва від 24.02.2022 № 2/од та від 02.03.2022 № 3/од з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів суду. (довідка дійсна лише щодо справ знятих з розгляду до 04.04.2022 року, оскільки наказ від 02.03.2022 року втратив чинність). Судове засідання по даному цивільному провадженню перепризначено на 10 год. 10.06.2022 року. В судове засіданні призначене на 10.06.2022 року на 10 год. 00 хв. відповідач з представником не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися шляхом направлення смс повідомлень. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану через військову агресію РФ проти України перебуває за межами м.Києва, технічна можливість брати участь у судовому розгляді дистанційно відсутня. Також зазначила, що тривалий час не має зв`язку з [PERSON] , що унеможливлює погодження правової позиції. За клопотанням представника відповідача судом оголошено перерву до 29.06.2022 року до 10 год. В судове засідання призначене на 29.06.2022 року на 10 год. відповідач з представником не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися, як шляхом направлення судових повісток на адресу відповідача та представника, так і шляхом направлення смс повідомлень (а.с.1,4,5,6,9-12 т.6) причини неявки не повідомили по справі оголошено перерва до 20.07.2022 року до 15 год. В судове засідання призначене на 20.07.2022 року на 15 год. відповідач з представником також не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, як шляхом направлення судових повісток, так і шляхом направлення смс повідомлень, причини неявки суду не повідомлено. В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідача суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без участі відповідача та його представника за наявними у справі доказами. Представники третіх осіб в судові засідання не з`являлися про розгляд справи повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. 02.02.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.06.2019 року. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрована [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Разом з тим у колишнього подружжя існує спір стосовно місця проживання доньки. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як убачається з висновку від 24.05.2021 року№ 107-40/2949 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з відповідними змінами від 17.06.2021 107-40/3489, Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.153-158 т.4, а.с.76-77 т.5). У вищевказаному висновку відображено, що житлово-побутові умови проживання малолітньої [PERSON] , 2011 року народження, створені належним чином. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання, виховання та повноцінного розвитку. Окрім іншого, з висновку убачається, що у дівчинки характеризується надійний тип прив`язаності до матері. Матір задовольняє потребу дитини у визнанні та захисті. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з матір`ю, оскільки спір вирішується в суді з липня 2019 р. і весь цей період дівчинка проживає з мамою, її моральний та психологічний стан, з урахування висновку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, суд дійшов висновку визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснювала, що відповідач не приймає участі в утриманні та належному забезпеченні дітей. Матеріально забезпечувати дітей допомагають родичі, також вона працює щоб забезпечити належний рівень проживання дітей та сплатити кошти за орендовану квартиру. Діти постійно потребують додаткових витрат, оскільки навчаються на платній основі, яке обирали за згодою батька, який обіцяв оплачувати навчання сина за кордоном та доньки в приватній школі, що він і робив в період шлюбу, проте після того, як стали проживати окремо батько не приймає участі в утриманні дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту позову позивач просить суд стягувати з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Як убачається з заяви відповідача подану через представника Яценко О.В. відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 13500 грн. Також позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення з 09.08.2018 року і до припинення навчання. [PERSON] , [INFO] досяг повноліття [INFO] . [PERSON] у 2018 році вступив до Kent School в США. Як пояснювала в судовому засіданні позивач яка була допитана судом в якості свідка, а також допитаний в судовому засіданні в якості свідка сам [PERSON] суду пояснювали, що ініціатором навчання [PERSON] у приватній школі в США був саме відповідач, який і гарантував оплату навчання за кордоном на відповідні витрати на навчання. Як убачається з копії заяви від 21.05.2018 р. поданої до Посольства США в Україні [PERSON] в якій він вказує, що він заявляє, що оплачує (фінансує) поїздку на навчання до США, яка передбачається з 20.08.2018 по 20.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] . Крім цього, цією заявою повідомляв, що у зазначений вище період під час навчання на території США - [PERSON] , буде знаходитися на повному його матеріальному забезпеченні, включаючи оплату на навчання, проживання, харчування, медичне обслуговування, кишенькові витрати, переїзди і повернення в Україну тощо. (а.с.36 т.1) Вартість навчання [PERSON] в Kent School в США за 2018-2019 навчальний рік склала 68720 доларів США, що підтверджується листом Kent School в США з рахунком фактурою, а за 2019-2020 р. - 70760 доларів США, що підтверджується листом Kent School в США від 12.03.2019 року з рахунком фактурою (а.с. 37-40 т. 1) У 2018 році відповідачем було сплачено за навчання сина за 2018 -2019 навчальний рік 68720 доларів США. Випискою з особового рахунку [PERSON] за 15.03.2019 р. підтверджується сплата [PERSON] оплати за навчання сина за 2019 -2020 навчальний рік в сумі 10614 доларів США (.а.с17 т.2); платіжним дорученням №1 від 18.06.2019 р. підтверджується сплата [PERSON] залишку вартості за навчання сина за 2019 - 2020 навчальний рік на користь Kent School в США у розмірі 60146 доларів США. Заперечуючи проти стягнення аліментів до досягнення повноліття сином [PERSON] , відповідач посилався на те, що вищевказаними проплатами забезпечив всі життєві потреби сина на період навчання. Разом з тим, суд зазначає, що витрати на навчання [PERSON] проведені в період шлюбу подружжя [PERSON] , який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.06.2019 року. Судом встановлено, що дійсно до досягнення повноліття [PERSON] проживав за кордоном і не одноразово прилітав в Україну на канікули та проживав разом з матір`ю і як пояснював в судовому засіданні саме мама несла витрати пов`язані з перельотами на територію України із США та проживання в м.Києві, протилежне судом не встановлено. При визначенні розміру аліментів судом з`ясовано, що відповідач працездатний офіційно працює та має можливість належним чином забезпечувати своїх дітей, що ним і було зроблено в період шлюбу. Посилання позивача на те, що саме визначена нею сума може надати їй можливість на належному рівні утримувати дітей, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній сумі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення кожним повноліття є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей дійсної участі батьків у їх утриманні, беручи до уваги матеріальний стан платника аліментів, та з урахуванням того, що відповідач фактично не заперечує приймати участь у матеріальному утриманні дітей, однак на думку суду, вказані витрати не проводяться через майнові спори, що існують між сторонами, а тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24.07.2019 року і до досягнення сином повноліття до [INFO] . Також слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісячно, починаючи з 24.07.2019 і до досягнення донькою повноліття. На думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також враховуючи матеріальне забезпечення дітей та їх стиль та рівень життя, який їм забезпечували батьки з моменту народження. Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею в Україні є гривна, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення аліментів в гривневому еквіваленті до доларів США. При цьому сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позов [PERSON] пред`явлено 24.07.2019 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. В стягненні аліментів за минулий час суд відмовляє, оскільки позивач не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, залишення позову про стягнення аліментів саме за заявою позивача на думку суду не є підставою для стягнення аліментів за минулий час. В червні 2021 року позивачем подана заява про зміну позовних вимог. В якій позивач посилається на те, що первісний позов подано до суду у липні 2019 року. За час розгляду справи, з огляду на події введення карантину в Україні в 2020 році в тому числі, розгляд здійснюється тривалий час і за цей період [PERSON] досяг повноліття, а тому просили суд також стягувати аліменти за вимогами ст.ст.199-201 СК України до закінчення навчання у вищому навчальному закладі. Сторона відповідача заперечувала проти прийняття даної заяви. Разом з тим, враховуючи ст.49 ЦПК України, з урахуванням того, що предметом спору є стягнення аліментів як до досягнення повноліття так і на період навчання, суд вважає за можливе вирішити даний спір в одному провадженні, який повністю відновлює порушене право, суд керується принципом: одне право - один спір, один позов. Тобто ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як убачається з наданих суду доказів [PERSON] продовжує навчання в Нідерландах. На оплату навчання [PERSON] позивачем сплачено 07.08.2020 р. 2600 євро за університет (а.с.150 т.4, та відповідно до квитанцій 12.05.2021 на 1870 євро, 05.01.2021 року на суму 2600 євро. Позивач доводила, що витрати на навчання сина становлять 14170 Євро на рік, що підтверджує листом Університету. При визначені розміру аліментів на період навчання [PERSON] суд бере до уваги обставину зазначену відповідачем у відзиві на позов, зокрема, відповідач не заперечує сплачувати аліменти на свого повнолітнього сина на період навчання, однак посилається на те, що оскільки [PERSON] продовжує навчання за кордоном на заочному відділенні, тому має можливість заробляти кошти самостійно на «побачення з друзями та однолітками». При цьому у своєму відзиві (а.с.107-111 т.5) відповідач просив суд задовольнити вимогу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] частково у твердій грошовій сумі у розмірі еквівалентному 15 000 грн. на місяць з моменту досягнення повноліття. В іншій частині просив суд відмовити. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, судом не встановлено наявність обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин в силу ст.200 цього Кодексу та з урахуванням позиції відповідача та з урахуванням того, що діти мають рівні права, суд доходить до висновку, про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на період навчання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При цьому такі кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз норми ч. 1 ст. 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Приблизний перелік особливих обставин міститься в ч. 1 ст. 185 СК України. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов`язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина у зв`язку з хворобою, зокрема. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц). Звертаючись до суду з позовом позивач просить суд стягувати додаткові витрати на [PERSON] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 207 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення та додаткові витрати на [PERSON] [INFO] в розмірі, що становить гривневий еквівалент 39 000 Євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Фактично з відзиву убачається, що відповідач не оспорює дані витрати саме як додаткові і погоджується їх нести на утримання сина в частині 3900 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Тобто витрати на оплатне навчання дітей сторони відносять самостійно до додаткових витрат. В своєму відзиві також відповідач не заперечував нести додаткові витрати за навчання Емми в ТОВ «Київська інтернаціональна школа» за 2020 р. у розмірі 1/2 частини. Разом з тим, відповідач повністю заперечує щодо розміру витрат в сумі 207 000 доларів США, як додаткових витрат на навчання [PERSON] з посиланням на те, що відповідач не надавав згоду на навчання [PERSON] у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» після 2020 року, оскільки відповідно до чинного законодавства освіта отримана [PERSON] в вищезазначеному навчальному закладі не є повною загальною середньою освітою відповідно до вимог Закону України «Про повну загальну середню освіту» і у даному приватному навчальному закладі договір переукладається кожного року. Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що обрання напрямку та закладу навчання для [PERSON] здійснювалося обома батьками спільно на відповідних умовах, проти навчання доньки у платному приватному закладі відповідач в свій час не заперечував та також підписував документи на навчання доньки, протилежне судом не встановлено. Як убачається з наданих суду доказів розмір витрат за 2019 -2020 навчальний рік за навчання дочки у ТОВ «Київська Інтернаціональна школа» проведено відповідачем, що підтверджується квитанцією про сплату наданою стороною відповідача від 13.08.2019 р. на суму 278508, 02 грн. В свою чергу позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Київська інтернаціональна школа» та [PERSON] за договором № 3864 від 10.04.2020 року з якого убачається, що за навчальний період 2020-2021 року позивачем сплачено 321800 грн. (а.с. 128 т.5) Відповідачем не надано суду доказів, які б спростували вказану оплату навчання доньки позивачем, а тому суд доходить до висновку, що половина понесених позивачкою витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме в розмірі 160900 грн. за період навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2021 року [PERSON] в ТОВ «Київська інтернаціональна школа». Що стосується розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, то як визначено ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, в разі спору він визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 185 ЦПК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд доходить до висновку, що додаткові витрати слід стягувати виходячи з доказів фактично понесених витрат. Це пояснюється складністю доведення необхідності стягнення додаткових витрат в майбутньому (наперед). Періодична, постійна виплата додаткових витрат присуджується зазвичай у разі, якщо дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, специфічного догляду. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), «Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо)». Крім того, Верховний Суд у даній постанові роз`яснює, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незмінним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову. У постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18) вказано, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.» Суд при визначенні розміру додаткових витрат може стягнути з відповідача й більшу частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище сторін та відсутність у позивача можливості отримувати самостійний дохід у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дитиною, про це міститься посилання в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 607/1909/16-ц (провадження № 61-16647св18). Враховуючи те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що договір з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» на навчання [PERSON] укладено строком на 10 років, який би був погоджений на вказаний період з відповідачем, як і не надано доказів на підтвердження того, що стороною позивача понесено витрати на навчання доньки [PERSON] саме в сумі 207 000 доларів США, а тому суд доходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення додаткових витрат в сумі 160 900 грн. за навчання [PERSON] . В задоволенні решти - відмовляє. Крім того, суд зазначає, що додаткові витрати на утримання дітей не стягуються у разі досягнення ними повноліття навіть у випадку, якщо вони продовжують навчання. Так, в постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 466/532/16 (провадження № 61-42252св18) зазначено: «Враховуючи положення статей 180, 181, 185 СК України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення половини сплачених позивачем коштів на навчання дітей відсутні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності особливих обставин, які зумовлюють відповідні додаткові витрати У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України(додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання)». А в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 521/2016/16-ц (провадження № 61-31783св18) міститься наступний висновок: «На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).» Разом з тим як убачається з відзиву наданого відповідачем (а.с.111 т.5) [PERSON] не заперечує проти стягнення витрат, які відносить до додаткових на утримання сина [PERSON] в сумі 3900 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Враховуючи те, що батько самостійно відносить вказані витрати до додаткових та готовий приймати участь у витратах на навчання сина в Нідерландах, які самостійно зазначає як додаткові, суд з урахуванням позиції відповідача викладеної у відзиві та з урахуванням того, що з наданих позивачем доказів, а саме Університету прикладних наук Саксіона убачається рахунок-фактура на навчальний рік 2020-2021 становить 14170 євро, які складаються з вартості навчання 7800 євро, житло 5050 євро, завдаток на житло 500 євро, дострокова віза та дозвіл на проживання 175 євро, страхування та адміністративні питання 645 євро (а.с.129 -130 т.5), а тому половину зазначених обов`язкових витрат в розмірі 7085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення (14170 євро: 2) суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача. В задоволенні решти вимог суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено, що нею понесено витрати в розмірі 39000 євро на навчання [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2305 грн. 20 коп. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial