Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, добових за час перебування у відрядженні. Обґрунтував свої вимоги тим, з 27.07.1985 року він працевлаштувався до локомотивного депо Іловайськ помічником машиніста. З 18 липня 2016 року був прийнятий до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень «Регіональна філія ПАТ «Українська залізниця». На даний час публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови КМУ перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця». З березня 2017 роботодавець припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Згідно з наказом (розпорядженням) № 2277/ДНД-ос від 21.06.2017 року позивач був звільнений з 22.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України за угодою сторін. Проте, в день звільнення повного розрахунку з ним проведено не було, а саме відповідач не розрахувався з позивачем по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 22.06.2017 року, а також не виплатив компенсацію за 25 днів щорічної відпустки та не виплатив добові а час перебування у відрядженні. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі складає 25286 грн. 92 коп. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату зам період з 01 березня 2017 року по 22 червня 2017 року у сумі 17388,92 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7898,00 грн., добові за час перебування у відрядженні у сумі 2400,00 грн. Представником відповідача суду наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого АТ «Укрзалізниця» заперечує проти позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Фактичне місце роботи позивача непідконтрольна територія України: місто Іловайськ Донецької області, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок. 17.03.2017 року о 11.00 год. будівля, де знаходиться адміністрація Донецької дирекції залізничних перевезень, яка фактично знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, буд. 68 була захоплена групою невідомих осіб, які назвалися представниками влади у м. Донецьку та Донецькій області. Фактично регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» втратила контроль доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, а також первинної документації стосовно Донецькій дирекції залізничних перевезень з 17.03.2017 року, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису особових справ працівників, посадових інструкцій, тощо, а також печаток та штампів. По факту захоплення адміністративної будівлі виробничого підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» Лиманським ВП Слов`янського ГУНП в Донецькій області 20.03.2017 року порушено кримінальне провадження за ст. 341 КК України. Регіональна філія «Донецька залізниця» фактично не може виконати обов`язки, передбачені законодавством України, а саме ч. 1 ст. 47 і ст. 116 КЗпП України (в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у встановлені строки). Невиконання вказаних зобов`язань, спричинено наявністю обставин, які не залежать від волі, бажань і дій та за які не може бути відповідальною, тобто форс мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), про що свідчить висновок торгово промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ Донецької області. Сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст. 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідач не має можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Надану позивачем на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі довідку неможливо прийняти в якості належного, допустимого та достовірного доказу, оскільки зазначена довідка не відповідає вимогам, що зазвичай ставляться до офіційних документів. Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням визначена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений Постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266 ( в редакції Постанови КМУ від 26 червня 2015 року № 439). Довідка про заробітну плату повинна містити кутовий штамп підприємства,, дату, вихідний номер, підпис керівника, головного бухгалтера, штамп підприємства. Ураховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу без його участі, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» надати виписку по картковому рахунку позивача, а також зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надати інформацію з Державного реєстру загальнообов`язкового страхування за формою ОК-5. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, добових за час перебування у відрядженні підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Також, у відповідності до положень статей55,124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». 22 червня 2017 року [PERSON] звільнений з роботи на підставі п.1статті 36 КЗпП України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією трудової книжки на наказом (розпорядженням) № 2277/Д11-ос від 21.06.2017 року про припинення трудового договору. Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ч.1ст. 94 КЗпП України« Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені уст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7ст.43 Конституції України, ч.1ст.115КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна платаце винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Так, відповідно до розрахунків заробітної плати ВП ТЧ Ясинувата «СП ДДЗП» філії «Донецька залізниця» (ідентифікаційний код 40150216), [PERSON] нараховані наступні суми: - у березні 2017 року 9588,44грн., сума для пенсії 9463,44 грн. (з яких: відрядження 8974,08; оплата техн. 134,51 грн.; оплата простоїв 179,42 грн.; мат. допомога 175,40 грн.; роз`їзні 50,00 та 75,00 грн.), до виплати 7625,81 грн.; - у квітні 2017 року 3472,55грн., сума для пенсії 3472,55 грн., (з яких: оплата простоїв 3409,02 грн., матеріальна допомога 63,53 грн.) до виплати 2761,31 грн.; - у травні 2017 року 3632,47 грн., сума для пенсії 3632,47 грн., (з яких: оплата простоїв 3566,02 грн., матеріальна допомога 66,45 грн.) до виплати 2888,48 грн.; - у червні 2017 року 8593,46 грн., (з яких: компенсація невикористаної відпустки за 25 днів 7898,00 грн., оплата простоїв 538,27 грн., матеріальна допомога 157,19 грн.), до виплати 6833,38 грн.; Суд приймає до уваги як належний доказ по справі надані позивачем розрахункові листи за спірний період 2017 року, відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою, оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, оскільки факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, сума нарахованої [PERSON] заробітної плати без відрахування необхідних податків та зборів за березень 2017 року складає 9463,44 грн. Дана сума повністю співпадає з сумою, зазначеною «для пенсії» у розрахунковому листі по заробітній платі позивача за березень 2017 року. З даної суми у березні були здійснені страхові внески до ПФУ. Однак, як видно з виписки по картковому рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк» останній раз позивачу перераховувалась заробітна плата 07.03.2017 року за лютий 2017 року, що свідчить про те, що нарахована позивачу заробітна плата за березень 2017 року йому виплачена не була. Також у виписці по картковому рахунку позивача відсутні відомості про зарахування йому заробітної плати за період з квітня по червень 2017 року. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачу було нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.03.2017 року по 22.06.2017 року у сумі 25286,92 грн., в тому числі грошова компенсація за невикористані 25 днів щорічної відпустки у сумі 7898,00 грн. З огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 22 червня 2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. У березні 2017 року позивачу нарахована сума 9588,44 грн., яка згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу врахована для страхового стажу, з чого слідує, що з цієї суми перераховані відповідні податки та збори. Таким чином, за відрахуванням податків та зборів розмір заробітної плати, яка належала до виплати позивачу у березні 2017 року становить 7625,81 грн., з розрахунку (9588,44 грн. -18% ПДФО 1,5% військовий збір, - 1 % профспілковий внесок). Отже, з урахуванням виплаченої суми, заборгованість відповідача перед позивачем за березень 2017 року без урахування податків та зборів становить 7625,81 грн. (9588,44 грн. 1962,63 грн.). Отже, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 7625,81 грн., без відрахування відповідних податків та зборів. За період з 01.04.2017 року по 22.06.2017 року відповідачем позивачу нараховано заробітної плати: квітень 2017 року 3472,55 грн., травень 2017 року 3632,47 грн., червень 2017 року 8593,46 грн., а всього 15698,48 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням податків та зборів. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача добових за час перебування у відрядженні у сумі 2400,00 грн. Вирішуючи питання про задоволення дано вимоги суд виходить з наступного. На підтвердження обґрунтованості даної вимоги позивачем надано наказ про відрядження та посвідчення про відрядження які підтверджують той факт, що [PERSON] був відряджений до ТЧ-4 Красноармійськ з 07.03.2017 року по 30.03.2017 року. Так, відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Проте, позивачем не надано доказів того, що ним здійснювалися витрати на проїзд чи найм житла, не зазначено з яких міркувань ним визначена сума добових та не надано відповідних доказів на підтвердження обов`язку роботодавця нарахувати добові саме у зазначеному розмірі чи компенсацію у зв`язку з відрядженням. Таким чином,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~підлягає задоволенню,\~а з\~відповідача підлягає\~стягненню сума\~заборгованості з\~заробітної плати\~за період\~з 01.03.2017\~року по\~31.03.2017\~року у\~розмірі 7625,81\~грн.\~без урахування\~податків та\~зборів; з 01.04.2017 року по 22.06.2017 року у розмірі 15698,48 грн. з урахуванням податків та зборів ( у тому числі компенсація за невикористані 25 днів відпустки). Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial