Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 26.01.2005 року належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками даної квартири є [PERSON] , [PERSON] . У зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі, який з 2005 року виїхав з квартири та проживає окремо, 04.11.2021 року відповідач подарував належну йому 1/4 частину квартири своєму батьку [PERSON] , але не знявся з місця реєстрації. Його реєстрація носить формальний характер, що створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі своїх прав та охоронюваних законом інтересів власника нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача подав заяву з проханням задовольнити позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Треті особи у судове засідання не з`явились, про слухання справи сповіщені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови № 590р від 20.09.2004 року є позивач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до договору дарування частки квартири від 04.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1815, [PERSON] подарував належну йому 1/4 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 13/04-12-4830 від 20.12.2021 року відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що відповідач є членом сім`ї власника, однак за місцем реєстрації понад один рік не мешкає, на підставі чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, вказане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved