Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

позов зареєстрований судом 07.02.2022 року і мотивований тим, що 15.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис 24. Їх син [PERSON] народився [INFO] . Сімейні відносини не склались, сторони спільно не проживають, мають намір розірвати шлюб, син [PERSON] проживає з матір`ю. За час спільного проживання у шлюбі сторони набули наступне майно: - нежитлове приміщення №8Н, загальною площею 22,9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: [ADDRESS] , вартістю 375\~848, 00 грн. - квартиру загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1\~756\~248, 00 грн. - автомобіль Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 237\~010, 00 грн. Вартість нерухомого майна та автомобіля підтверджена відповідними звітами, загалом становить 2\~369\~103, 00 грн. Власником усього вказаного майна згідно правовстановлюючих документів є [PERSON] , який добровільно вирішити спір про розподіл майна подружжя, придбаного у шлюбі, не бажає, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 Сімейного кодексу та враховуючи презумпцію спільності майна, набутого під час шлюбу, позивач [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю подружжя вказане майно та визнати за нею право власності на Ѕ частку майна. В судовому засіданні представник позивача адвокат Костюк Г.М. позов підтримала відповідно до обставин, що в них викладені в позові, просила вимоги [PERSON] задоволити. Зауважила, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки відповідач не визнав позов в частині поділу квартири, проте не надав належних і допустимих доказів, що квартира придбана за його особисті кошти, квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і підлягає поділу. Просила захистити права позивача та задоволити її вимоги в повному обсязі, а також стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що нерухоме майно та транспортний засіб придбавались у шлюбі для сім`ї, тому є об`єктом спільної сумісної власності. Вона мала дохід з того, що проводила репетиторські заняття з дітьми, а відповідач працював на кондитерській фабриці. Який у нього був дохід не відомо, оскільки приблизно 1,5 роки тому вони поділили бюджет і він робив свої заощадження. Ні її батьки, ні батьки відповідача коштів на придбання квартири не давали. При придбанні відповідачем спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , вона була у нотаріуса і підписувала заяву, але зі змістом заяви нотаріус її не ознайомила. Вона довіряла чоловіку і вважала, що майно набувається для сім`ї і не є особистою власністю [PERSON] . На даний час вона проживає в сусідній квартирі, яку подарували їй батьки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, підтримав відзив на позов (а.с. 83-85). Не заперечив щодо розподілу нежитлового приміщення (гаража) та автомобіля, який в даний час перебуває у його користуванні, які були придбані разом з дружиною за спільні кошти, а також за кошти, що були подаровані їм на весілля. Спірну квартиру орієнтовною вартістю 60\~000 доларів США він придбавав за особисті кошти та за кошти батьків, позивач про це знала, тому написала заяву нотаріусу про те, що квартира придбана ним в особисту власність. Квартира не є спільною сумісною власністю і поділу не підлягає. Належних доказів того, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності, позивач не надала. Просив врахувати, що вони одружились в 2018 році, він працював на кондитерський фабриці, дружина знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, всі зароблені кошти витрачали на побутові потреби і на потреби сім`ї, тому твердження позивача про те, що вони самостійно заощадили кошти для придбання квартири, є надуманим. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалами суду від 09.02.2022 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 127/3331/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, а також витребувані докази. 24.04.2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів у справі. 19.05.2022 року закрите підготовче провадження у справі і повторно витребувані докази. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішенні позову суд застосовує відповідні норми глави 8 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 15.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в Мурованокуриловецькому районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовий запис № 24 (а.с. 8). Їх син [PERSON] народився [INFO] . Сімейні відносини сторін не склались, подружжя спільно не проживає, спільного бюджету не має. Син [PERSON] проживає з матір`ю. Станом на дату звернення до суду з позовом шлюб не був розірваний. Під час шлюбу відповідач набув право власності на наступне майно: -автомобіль VolkswagenTransporter, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрований 19.12.2018 року за [PERSON] (а.с. 108) -нежитлове приміщення №8Н, загальною площею 22, 9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстроване за [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого 21.10.2019 року договору купівлі-продажу (а.с. 99-100). Право власності зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2019 року, обтяження зареєстроване у виді арешту в зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 107, 147-148). Згідно звіту від 27.01.2022 року про оцінку транспортного засобу, вартість автомобіляVolkswagenTransporter, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] складає 237\~010, 00 грн. (а.с. 49-54). Згідно звіту про оцінку нежитлового приміщення №8Н, загальною площею 22, 9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: [ADDRESS] , вартість становить 375\~848, 00 грн. (а.с. 30-37). Дані об`єкти належать сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки були придбані за спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї, що також визнали сторони в судовому засіданні. На підставі ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Це майно підлягає поділу між подружжям, відповідно до ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка. Крім того, на підставі нотаріально посвідченого 17.11.2021 року договору купівлі-продажу [PERSON] придбав квартиру загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 101-104, 107). При укладенні договору купівлі-продажу квартири, нотаріусом було посвідчено заяву [PERSON] про те, що грошові кошти, які витрачаються ним на придбання квартири, не є об`єктом спільної сумісної власності та є його особистою власністю (а.с. 105). Також при укладенні договору купівлі-продажу квартири нотаріусом було посвідчено заяву [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] купує квартиру за адресою: [ADDRESS] , за грошові кошти, що не є їх спільною сумісною власністю та є особистою власністю [PERSON] . Крім того, [PERSON] вказала, що їй відомо, що право спільної сумісної власності подружжя на вказане нерухоме майно поширюватись не буде. Вона також повідомила, що вказана квартира є особистою приватною власністю її чоловіка [PERSON] (а.с. 106). Право власності [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 року, обтяження у виді арешту зареєстроване в зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 149). Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що квартира також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана під час шлюбу за спільні кошти, тому підлягає поділу по Ѕ частці. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60\~СК\~України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В судовому засіданні встановлено, що квартира загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] під час шлюбу, але в особисту власність і за грошові кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Дані обставини підтверджені нотаріально засвідченою заявою [PERSON] і [PERSON] , яка також визнала, що її чоловік [PERSON] купує квартиру за грошові кошти, що не є їх спільною сумісною власністю та є особистою власністю [PERSON] . Позивач зазначила, що їй відомо, що право спільної сумісної власності подружжя на вказане нерухоме майно поширюватись не буде і вказана квартира є особистою приватною власністю її чоловіка [PERSON] (а.с. 106). В судовому засіданні позивач заперечила дані обставини, проте належних і допустимих доказів того, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, джерело набуття цих коштів, про розмір доходу кожного з подружжя, не надала. Твердження, що вона не знала про зміст даної заяви, не читала її і думала, що квартира набувається у спільну власність, є безпідставним. В самому тексті заяви також вказано, що [PERSON] розуміє значення своїх дій і зміст ст.ст. 57, 59, 60, 62, 65, 97 СК України їй нотаріусом роз`яснено. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності. Згідно ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~ст.ст. 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також те, що позивач не надала доказів на спростування особистої власності [PERSON] на квартиру, що розташована в [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що позов про визнання цієї квартири об`єктом права спільної сумісної власності і поділ квартири задоволенню не підлягає. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~у разі\~часткового задоволення\~позову судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 п. 3). В судовому засіданні встановлено, що позивач понесла судові витрати по оплаті судового збору 7\~443, грн. (а.с. 4) та по оплаті експертних послуг 3\~200 грн. (а.с. 63). Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 5321,50 грн.

Outcome: approved