Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

20.06.2022 представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла мама позивача - [PERSON] . Позивач - [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №580 від 20 квітня 1999, виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. «спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є: дочка - [PERSON] , що проживає в селі Дмитрів, Радехівського району, Львівської області. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із: жилого цегляного будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] залишилась спадщина, окрім вищезазначеного на: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1163 га, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 076445, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999. Із відповіді відділу №2 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №29-13-0.96-634/15-22 від 01.02.2022 вбачається, що відповідно до Державного реєстру других примірників державних актів станом на 01.01.2013, державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] на загальну площу 1,1163 га на території Дмитрівської сільської ради ІІ-ЛВ № 076445 виготовленого на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4278 від 29 грудня 1999. Рішенням ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Дмитрів вбачається, затверджено проект передачі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Дмитрів на площі 1548,8 га, з них ріллі 1004,88 га, кормових угідь 543,91 га. Згідно з додатком про список громадян, яким передано державні акти на право приватної власності на землю вбачається, що під номером 445 зазначена спадкодавець [PERSON] , якій передані земельні ділянки наступною площею 0,82187 га,; 0,09399 га,; та 0,20047 га. Після смерті спадкодавця - [PERSON] , позивач її дочка - [PERSON] продовжує надалі користуватися вищезазначеними земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Державного актуа на право власності на землю серії ІІ-ЛВ № 076445 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999. Тобто, позивач - [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Позивач маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори, однак отримала вищезазначену відмову у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому що відсутній оригінал Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ЛВ № 076445, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999 та сам Державний акт виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Державний Нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори порекомендувала позивачу - [PERSON] звернутися з позовом до суду за визнанням права на спадщину (спадкове майно). Окрім вищезазначеного позивачу - [PERSON] необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності спадкодавцю - [PERSON] Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ЛВ № 076445 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999, виданого на ім`я - [PERSON] . Оскільки, позивач не може реалізувати свої майнові права, як спадкоємець у позасудовому порядку, у нього виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №076445 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999, який був виданий на ім`я [PERSON] . Просить суд визнати за позивачем - [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 4623981200:03:000:2156 загальною площею 0,8219 гектари; земельну ділянку кадастровий номер: 4623981200:03:000:2153 загальною площею 0,2005 гектари та земельну ділянку кадастровий номер: 4623981200:04:000:2218 загальною площею 0,0940 гектари в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №076445 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2022 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. 22.06.2022 матеріали позовної заяви залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 01.07.2022 позивачем були надані додаткові матеріали на виконання ухвали судді про залишення без руху від 22.06.2022. Ухвалою судді від 07.07.2022 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18.07.2022, 25.07.2022 підготовче засідання відкладено. 27.07.2022 ухвалою суду залучено до участі у справі у якості співвідповідача - [PERSON] , [INFO] , відкладено підготовче засідання, витребувано з Львівського державного нотаріального архіву (вул. Здоров`я, 9, м. Львів 79000) спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Просить задовольнити позовні вимоги (а.с.79) Представник відповідача Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду було подано заяву, де просять суд розглядати справу без участі представника. Позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення (а.с.44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі через погіршення стану здоров`я, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.65). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.04.1998 мама позивача [PERSON] , померла [INFO] у віці 87 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 17 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10 березня 1999, [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.13). Згідно Свідоцтва про праву на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №580 від 20 квітня 1999, виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. вбачається, що «спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є: громадянка [PERSON] - дочка, що проживає в селі Дмитрів, Радехівського району, Львівської області. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із: жилого цегляного будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 076445 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999, вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,0940 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,2005 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,8219 гектарів (а.с.15) Згідно відповіді відділу №2 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №29-13-0.96-634/15-22 від 01.02.2022 вбачається, що відповідно до Державного реєстру других примірників державних актів станом на 01.01.2013 рік, державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] на загальну площу 1,1163 га на території Дмитрівської сільської ради ІІ-ЛВ № 076445 виготовленого на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999 (а.с.16). Відповідно до Рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Дмитрів, затверджено проект передачі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Дмитрів на площі 1548,8 га, з них ріллі 1004,88 га, кормових угідь 543,91 га (а.с.17). Згідно додатка про список громадян, яким передано державні акти на право приватної власності на землю вбачається, що під номером 445 зазначена спадкодавець [PERSON] , якій передані земельні ділянки наступною площею 0,82187 га; 0,09399 га; та 0,20047 га (а.с.18-19). Як видно із постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій виданої Радехівською державною нотаріальною конторою від 22.06.2022 вбачається, що «видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області і належить гр. [PERSON] , яка померла [INFO] немає підстав, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №076445, виданий відповідно до рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 24 грудня 1999, зареєстрований 29 грудня 1999 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278, тобто після її смерті (а.с.36). Згідно довідки, виданої Радехівською міською радою [PERSON] постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], з нею за даною адресою на день смерті зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.37). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка плмела 24.04.1998, позивач [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини, після смерті матері. Відповідач [PERSON] від частки в спадковому майні відмовилася, про що свідчить її заява. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.04.1999 (а.с.70-76). Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] інформація в спадковому реєстрі відсутня (а.с.77). Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані розбіжності заявник змушена усувати через суд, оскільки не має змоги іншим чином реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті баби. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. А згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України такими фактами можуть бути зокрема факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Відповідно до п. 7, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З представлених суду доказів, беззаперечно встановлено, факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №076445 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4278 від 29 грудня 1999, який був виданий на ім`я « [PERSON] ». Суд вважає, що на час смерті [PERSON] яка померла [INFO] , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно п.5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю. Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 р. за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Порядку, виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. Із системного аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя було вчинено увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність спірної земельної ділянки. Отже з часу прийняття рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради Народних депутатів земельна ділянка площею 1,1163 га вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала. Із системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування. Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що спадщина померлої [PERSON] , крім іншого, складається, зокрема, із спірної земельної ділянки площею 1,1163 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради. Спадкоємець [PERSON] після смерті мами - [PERSON] спадщину прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, та звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями першої черги, судом не встановлено. Водночас відповідач [PERSON] спадщини не прийняла, так як в матеріалах спадкової справи наявна її заява про відмову від частки спадкового майна, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 200, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

Outcome: approved