Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

25 листопада 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком позивача; зобов`язати Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 1153 від 03 червня 1959 року про народження [PERSON] , 27 квітня 1959 року, складеного Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши у відомостях про батька дитини [PERSON] і повторно видати свідоцтво про народження. Позов мотивований тим, що позивач народилась [INFO] . Її батьки [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі, тому в актовому записі про народження позивача відсутні відомості про батька. Проте [PERSON] визнавав своє батьківство, на протязі життя батько підтримував з позивачем сімейні відносини. [INFO] [PERSON] помер. За життя батько мав рідного брата [PERSON] , у якого була донька [PERSON] , [INFO] , яка була двоюрідною сестрою позивача. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 48/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Позивач, як єдиний спадкоємець, звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через неможливість встановити родинні відносини між позивачем та [PERSON] . Для реалізації свого права на спадщину після смерті двоюрідної сестри позивачу необхідно встановити факт батьківства [PERSON] стосовно позивача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача надала суду відзив, у якому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. У відповіді на відзив позивач, посилаючись на необґрунтованість відзиву, наполягала на задоволенні позову. У судовому засіданні 27 січня 2022 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач та її представник письмово просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують. Представник Дніпровської міської ради письмово просила розглядати справу без фіксування судового процесу, в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським рай ЗАГС від 02 жовтня 1963 року, [INFO] народилась [PERSON] , її матір`ю записана [PERSON] (а.с. 15). Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027168021 від 24 липня 2020 року вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] ; відомості про батька: відсутні, відомості про матір: [PERSON] ; відомості про заявника: [PERSON] (а.с. 20-23). 11 березня 1983 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на: « [PERSON] » (а.с. 46). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 28). [INFO] померла двоюрідна сестра [PERSON] (а.с. 34). Після її смерті відкрилась спадщина на 48/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 35-36). Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 28 липня 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , через неможливість встановити родинні відносини (а.с. 38-39). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що за життя [PERSON] визнавав своє батьківство відносно [PERSON] , вважав її своєю донькою, приймав участь у її житті, піклувався про неї. Також суд бере до уваги в якості доказів на підтвердження батьківська [PERSON] щодо [PERSON] : спільні фото позивача та [PERSON] , страхове свідоцтво від 10 лютого 1990 року, заповіт [PERSON] від 22 січня 1999 року та ін., які підтверджують сімейні взаємовідносини позивача та [PERSON] (а.с. 51, 54, 61-67). Відповідно до змісту ч. ч. 1, 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви,право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що факт батьківства померлого [PERSON] відносно [PERSON] , ніким не заперечується та повністю підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, окрім того, на переконання суду, встановлення даного факту надасть позивачу можливість оформити свої спадкові права після її двоюрідної сестри [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту батьківства підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги про зобов`язання Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 1153 від 03 червня 1959 року про народження [PERSON] , і повторно видати свідоцтво про народження задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1.1., 1,2 Розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказ Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року, № 96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Так, згідно з ч. 1 ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, внесення змін до актового запису та видача нового свідоцтва про народження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану без додаткового ухвалення рішення суду, оскільки це є способом виконання рішення суду, але у разі відмови органом реєстрації, особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є третьою особою, а не відповідачем по даній справі, а за вимогами ЦПК України позовні вимоги можуть бути пред`явлені лише до відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial