Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок отриманого професійного захворювання, посилаючись на те, що протягом тривалого періоду працювала в шкідливих умовах на підприємстві Відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» внаслідок чого отримала професійне захворювання. Висновком МСЕК від 19.04.2022 року Позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. У зв`язку з погіршенням стану Позивача, було проведено повторний огляд. Висновком МСЕК від 04.07.2022 року Позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке порушило норми з безпеки праці та не забезпечило безпечних умов праці, їй спричинена моральна шкода. Завдана моральна шкода полягає у тому, що отримане професійне захворювання негативно впливає на життя Позивача, погіршилась його якість, тим самим, спричиняючи моральні страждання Позивачу. Позивач зазначає, що вона протягом тривалого періоду часу зверталась до медичних установ за медичною допомогою для покращення стану свого здоров`я, оскільки отримане професійне захворювання постійно її турбує. Вона страждає від постійної задишки при незначному фізичному навантаженні, частого сухого кашлю, болю у грудній клітині. Перебуваючи у громадських місцях, транспорті, Позивач, відчуваючи приступ кашлю, часто бачить на власні очі, як на неї звертають увагу оточуючі, помилково вважаючи, що Позивач хворіє на інфекційні хвороби, а відтак становить загрозу для перехожих. Це негативно впливає на психоемоційний стан здоров`я Позивача, вона замикається у собі. У зв`язку з хворобою змушена багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування змушена переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується виписними епікризами з лікарень. Розмір моральної шкоди Позивач оцінює в сумі 150 000 гривень 00 копійок, яку просить стягнути з Відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача скористався правом надання відзиву, який надійшов на адресу суду 25.08.20022, в якому позовні вимоги визнав частково, надавши заяву про часткове визнання позовних вимог, в яких зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є недоведеним та значно завищеним. Вказав, що ступінь втрати професійної працездатності встановлено строком на один рік, 3 групу інвалідності, 40% втрати професійної працездатності. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №302 від 04.07.2022р. позивачу визначені заходи, що спрямовані на відновлення його працездатності. Отже, у даному випадку має місце незначна тривалість дії обмежень працездатності з можливістю її відновлення протягом одного року. Враховуючи, що з урахуванням всіх обставин настання у [PERSON] втрати професійної працездатності, загального стажу роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 15 років, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року у 6500 грн., а також відсоток стійкої втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання сума моральної шкоди, яку визнає відповідач становить 48750,00 гривень. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працювала у Акціонерному товаристві «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» з 14.06.1999 року по 21.12.2020 рік (21 рік 06 місяців 07 днів). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.02.2022 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,3 рази, згідно "Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони", затверджених\~наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596\~і складала 2,6 мг/м3\~при ГДК 2,0 мг/м3. Враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років 06 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. Відповідно до Висновку МСЕК від 19.04.2022 року Позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. При повторному огляді Позивача Висновком МСЕК від 14.07.2022 року Позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. Висновком МСЕК серія 12ААВ №130353 від 04.07.2022 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності через професійне захворювання з 18.05.2022 року по 01.06.2023 рік. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання нею трудових обов`язків значний період на підприємстві Відповідача, а отже наявні підстави, передбачені ст. ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3\~Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП Україниїм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди Позивачу підприємством - Відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Велика Палата Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463 цс 18) зазначила: «Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, відсутності наявності динаміки покращення стану Позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 40 %, значний період роботи (більше 15 років) у Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 120 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст.141ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2\~статті 141ЦПК України\~визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи\~статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1200,00 гривень.

Outcome: partial