Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

03 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 25920 гривень 20 копійок за кредитним договором №б/н від 04 квітня 2007 року, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 гривень.\~ Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04 квітня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Позивач стверджує, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2014 року має заборгованість у сумі 25920 гривень 20 копійок, яка складається з наступного: 6834 гривні 41 копійка заборгованість за кредитом, 11053 гривні 08 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом, 6322 гривні 22 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 1210 гривень 49 копійок штраф (процентна складова), в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2014 року вирішено позов задоволити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за картковим кредитним договором від 04 квітня 2007 року в загальній сумі 25920 гривень 20 копійок, а саме: поточний борг по кредиту 6834 гривні 41 копійка, загальна сума боргу за відсотками 11053 гривні 08 копійок, заборгованість за комісіями 6322 гривні 22 копійки, штраф за порушення умов договору 500 гривень 00 копійок фіксована частина, 1210 гривень 49 копійок, а також витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 259 гривень 20 копійок, а всього 26179 гривень 40 копійок. 11 травня 2021 року відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лавренюк А.С., звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила: визнати поважними причини пропуску строку подачі заяви про перегляд заочного рішення та поновити строк на подання заяви про його перегляд; скасувати заочне рішення суду і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження; застосувати до вимог АТ КБ «ПриватБанк» наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. У вказані позовній заяві відповідач [PERSON] , окрім зазначення підстав для визнання поважними причин пропуску строку подачі заяви про перегляд заочного рішення та поновлення строку на подання заяви про його перегляд, вказала, що у 2007 році отримала кредитну картку VISA ELECTRON [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» зі строком дії до лютого 2011 року. При отриманні картки та в подальшому відповідач не підписувала будь-яких кредитних договорів та Умова та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Більше того, Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу навіть не було надано для ознайомлення і підписання, В подальшому вона користувалася карткою ПриватБанку знімала кошти та поповнювала рахунок. Відповідач не погоджується з розміром заборгованості, відсотками, комісіями та штрафними санкціями про стягнення яких заявлено позивачем. На підтвердження часткового повернення коштів позивачу вона має квитанції ПриватБанку від 17 жовтня 2007 року, 20 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 21 лютого 2008 року, 26 квітня 2008 року. Щодо нарахованих позивачем відсотків, комісій та штрафних санкцій, то вони взагалі не ґрунтуються на законі або договорі, оскільки будь-якого кредитного договору вона не підписувала з позивачем. Вважає, що вимоги позивача не відповідають нормам права та суперечать висновкам Верховного Суду про застосування норм права. Також вказує, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення боргу у позивача виникло у 2008 році, а звернувся до суду позивач у 2014 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. 02 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, в якому, окрім заперечень щодо визнання поважними причини пропуску відповідача строку подачі заяви про перегляд заочного рішення, поновлення відповідачу строку на подання заяви про його перегляд, зазначено, що кредитний договір, укладений між відповідачем та позивачем, зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Отже, між банком та відповідачем договір укладено у письмовій формі та у відповідності до вимог законодавства України. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 04 квітня 2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору, шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у анкеті-заяві відповідачу встановлено поточку процентну ставку у розмірі 1,9% (22.80% на рік). Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Таким чином, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Вказує, що посилання відповідача на картку [NUMBER] є безпідставними, оскільки надана відповідачем картка не має жодного відношення до предмету спору, до кредитного договору №б/н від 04 квітня 2007 року. Також, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк пере випущеної картки до останнього дня 05.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у 2014 році, до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.\~ 27 липня 2021 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скасовано заочне рішення суду у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляд справи та відповідачу надано строк для подання до суду відзиву на позов. 20 вересня 2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лавренюк А.С., на позов ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати наслідки спливу строку позовної давності. При цьому, обґрунтування позиції відповідача у відзиві на позов, є аналогічним обґрунтуванню, яке викладене у заяві про перегляд заочного рішення. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Вікторжевський О.М. у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Лавренюк А.С. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його та відповідача участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представників позивача та відповідача, які викладені у їх заявах, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 04 квітня 2007 року підписала заяву №б/н клієнта раніше ідентифікованого по рахунку/картці № [NUMBER] . У вказаній заяві заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача [PERSON] . Крім того, у зазначеній заяві у розділі «Кредитна картка» наявна наступна інформація: Тип карти - 545708295 основна. Валюта гривня. Тип кредитного ліміту фінансовий. Сума кредитного ліміту 250 гривень 00 копійок. Базова процентна ставка 22.8% з розрахунку 360 днів у році. Розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії катки. Порядок погашення заборгованості у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може відбуватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти № [NUMBER] . Підписуючи заяву відповідач [PERSON] підтвердила, що вся надана нею інформація є вірною, зобов`язалася про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів з дня їх виникнення, а також підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами виконання платіжної картки та Тарифами банку. Виразила згоду, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами використання платіжної карти та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі вказаної заяви, відповідачу [PERSON] видано банківську карту з номером [NUMBER] , що зазначено у підписаній відповідачем заяві. Доказів надання відповідачу [PERSON] , на підставі вказаної заяви, банківської карти VISA ELECTRON за № [NUMBER] , як про це стверджує відповідач, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Згідно довідки представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Вікторжевського О.М. та виписки по рахунку [PERSON] , розмір кредитного ліміту встановленого на платіжну картку по договору №б/н від 04 квітня 2007 року встановлювався наступним чином: станом на 26 грудня 2008 року 9000 гривень 00 копійок, на 13 січня 2009 року 6840 гривень 00 копійок. Підписавши заяву від 07 квітня 2007 року відповідач [PERSON] погодилася з умовами надання позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» їй кредитних коштів шляхом встановленого на картці кредитного ліміту та зобов`язалася, у разі їх використання, повернути їх, сплатити проценти за користування ними та комісії за кредитне обслуговування.\~ При цьому, суд звертає увагу, що у вищевказаній анкеті-заяві відсутні будь-які відомості про розмір штрафних санкцій, які відповідач [PERSON] має сплатити позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі неповернення використаних нею кредитних коштів. На підтвердження умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, крім зазначеної заяви, додано Умови та Правила надання банківських послуг. Однак, вказані Умови та Правила надання банківських послуг, які надані АТ КБ «ПриватБанк», не підтверджують погоджених сторонами договору умов кредитування, оскільки вони не відповідачем [PERSON] не підписані. Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з додані позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач [PERSON] , була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву від 04 квітня 2007 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати штрафних санкцій, та, зокрема, саме у зазначеному в цьому документі розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч.1\~ та ч.3\~ ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів». Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходиться підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з довідки №30.1.0.0/2-20140603РВ0000000530 від 27 травня 2021 року, складеної АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору №б/н від 19 березня 2007 року, остання отримала картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 05.2015 року. При цьому, враховуючи, що кредитна картка № [NUMBER] видана саме на підставі заяви відповідача [PERSON] від 04 квітня 2007 року, суд приходить до висновку, що у вищевказаній довідці допущено помилку у даті укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору, внаслідок чого вважає, що картки № [NUMBER] та № [NUMBER] отримані [PERSON] від ПАТ КБ «ПриватБанк» саме на підставі кредитного договору №б/н від 04 квітня 2007 року. Відповідачем [PERSON] використовувалися вищевказані картки, за допомогою якої відбувалося зняття коштів та їх повернення, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк». Отже, позивач свої зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці відповідача, можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач користувалася наданими банком коштами. Як вбачається з розрахунків заборгованості за договором №б/н від 04 квітня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 30 квітня 2014 року, на який АТ КБ «ПриватБанк» посилається у своїй позовній заяві, позивач нарахував відповідачу [PERSON] заборгованість у сумі 25920 гривень 20 копійок, яка складається з наступного: 6834 гривні 41 копійка заборгованість за кредитом, 11053 гривні 08 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом, 6322 гривні 22 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 1210 гривень 49 копійок штраф (процентна складова). При цьому, вказаний розрахунок складений з врахуванням повернутих відповідачем [PERSON] коштів, про які вона зазначає у своєму відзиві. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Суд зазначає, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг достовірно не підтверджують обставини про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Крім того, порядок нарахування штрафів (міри відповідальності за порушення зобов`язання),\~ не узгоджені з позичальником. Банк, заявляючи вимоги про їх стягнення, не надав належних доказів, які б підтверджували, що позичальник був обізнаний про такі умови кредитування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 1210 гривень 49 копійок штраф (процентна складова), є необґрунтованими, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованості за договором №б/н від 04 квітня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , нарахування відсотків за користування кредитним коштами відбувалося за наступною відсотковою ставкою: 7504 гривні 99 копійок у період з квітня 2007 року по 31 грудня 2012 рік 22.8%; 3548 гривень 09 копійок у період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року 30%. Однак, підтверджень узгодження з відповідачем відсоткової ставки у розмірі 30% позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав. При цьому посилання позивача як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними з огляду на мотиви неврахування таких Умов та Правил надання банківських послуг як складової частини договору, що викладені вище. Суд враховує, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами у період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року за узгодженою з відповідачем ставкою (22,8% на рік). Таким чином, з врахуванням відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом у період 01 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року, виходячи із ставки, яка зазначена в заяві від 04 квітня 2007 року в розмірі 22,8% на рік. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у період 01 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року за ставкою 22,8% річних, але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків у вказаний період часу у сумі 3548 гривень 09 копійок належить відмовити у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за цими відсотками. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 квітня 2007 року, яка складається з: 6834 гривні 41 копійка заборгованість за кредитом, 7504 гривні 99 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом у період з квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року, 6322 гривні 22 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом, що в загальному становить 20661 гривня 62 копійки є обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності у даній справі, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила згідно ч. 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові згідно частини четвертої статті 267 ЦК України. Укладений між сторонами кредитний договір від 04 квітня 2007 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту та користування ним. Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням терміну дії договору. Із даних довідки довідки №30.1.0.0/2-20140603РВ0000000530 від 27 травня 2021 року, складеної АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору від б/н від 19 березня 2007 року видав, а відповідач [PERSON] отримала картки № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до 05.2015 року. З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази та пред`явлення банком позову в червні 2014 року, тоді як строк дії картки закінчується у травні 2015 року, суд вважає безпідставними посилання відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позов подано банком до закінчення строку дії картки. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №ІНN96B0PMQ від 26 травня 2014 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 259 гривень 20 копійок. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог. Так, 20661 гривня 62 копійки відповідає 79,71% від заявленої ціни позову 25920 гривень 20 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (79,71% від 259 гривень 20 копійок становить 206 гривень 61 копійка). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial