Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 20 177,86 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги. Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.09.2021 у розмірі 20 177,86 грн, що просять стягнути з відповідачів, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить розписка від 26.07.2022 про особисте отримання судової повістка на сьогоднішнє судове засідання, однак він до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. В матеріалах справи міститься заява, в якій він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань від нього не надходила, також як і не надходив відзив на позовну заяву. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідачі їх отримували на підставі особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 5). Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням з договору найму житлового приміщення. Відповідно до п. 12Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Квартира відповідачів підключена до мережі централізованого опалення. Факт надання зазначеної послуги сторонами у справі не оспорюється. Відповідачі користуються комунальними послугами, однак оплату не вносять. В результаті не виконання обов`язків у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.09.2021 у розмірі 20 177,86 грн. Факт не внесення відповідачами оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який складений відповідно до вищезазначених Правил та Методики проведення нарахувань за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 6-7). Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Строк внесення щомісячних платежів визначений п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, оскільки вказаними Правилами встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок оплати послуг щомісячно, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобов`язань. З розрахунку, наданого Концерном «МТМ», встановлено, що за період заборгованості з 01.10.2015 по 01.09.2021 відповідачі здійснювали сплати в рахунок погашення заборгованості, а саме: -у листопаді 2015 року - 100,00 грн (при нарахуванні 392,64 грн); -у березні 2016 року - 500,00 грн (при нарахуванні 423,89 грн); -у квітні 2016 року - 925,00 грн (при нарахуванні 51,87 грн); -у травні 2016 року - 400,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у вересні 2016 року - 600,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у грудні 2016 року - 300,00 грн (при нарахуванні 1 144,24 грн); -у лютому 2017 року - 1 000,00 грн (при нарахуванні 1 571,45 грн); -у жовтні 2017 року - 500,00 грн (при нарахуванні 187,96 грн); -у січні 2018 року - 500,00 грн (при нарахуванні 1 488,41 грн); -у лютому 2018 року - 500,00 грн (при нарахуванні 1 415,61 грн); -у червні 2018 року - 500,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у липні 2018 року - 600,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у серпні 2018 року - 400,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у вересні 2018 року - 600,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у жовтні 2018 року - 700,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у листопаді 2018 року - 3 400,00 грн (при нарахуванні 1 037,42 грн); -у грудні 2018 року - 1 000,00 грн (при нарахуванні 1 368,76 грн); -у січні 2020 року - 762,00 грн (при нарахуванні 1 045,58 грн); -у лютому 2020 року - 800,00 грн (при нарахуванні 1 368,89 грн); -у березні 2020 року - 600,00 грн (при нарахуванні 584,31 грн); -у квітні 2020 року - 200,00 грн (при нарахуванні 230,11 грн); -у вересні 2020 року - 300,00 грн (при нарахуванні 0,00 грн); -у січні 2021 року - 1 100,00 грн (при нарахуванні 1 502,58 грн); -у березні 2021 року - 800,00 грн (при нарахуванні 731,47 грн) (а.с. 6-7). У відповідності до приписів ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 760/16111/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц. Здійснення відповідачем платежів в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період в межах строку позовної давності. Так, з матеріалів справи вбачається, що останнє здійснення платежу в розмірі, що перевищував щомісячний платіж здійснено у березні 2021 року - 800,00 грн при нарахуванні 731,14 грн (а.с. 7), що свідчить про переривання строку позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до березня 2021 року. Отже, перебіг позовної давності за заборгованістю, що виникла за період з жовтня 2015 року по березень 2021 року, розпочався заново з березня 2021 року і сплине лише у березні 2024 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущені строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом. Щодо вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 541, ч. 1 ст. 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved