Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

14.02.2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення завданої майнової шкоди. Позов, з урахуванням уточнень від 08.08.2021 року, обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір`ю позивача та власником будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташовано на земельній ділянці площею 531 кв.м., який відповідно до технічної документації позначений літ. А-1. Влітку 2008 року з усного дозволу відповідача на території домоволодіння позивачем розпочато будівництво іншого житлового будинку. В той час право власності на земельну ділянку зареєстровано не було. У березні 2012 року будівництво другого будинку, позначеного на технічному плані літ. Д-2 з прилеглим до нього сараєм літ. Ж було завершено. Будівлі відповідають діючим вимогам ДБН та БНі, побудовані за кошти позивача. Більше 10 років позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач відмовилася передати у користування кілька десятків квадратних метрів земельної ділянки, щоб позивач ввів в експлуатацію житловий будинок літ. Д-2 за адресою: [ADDRESS] . 11.03.2020 року позивач дізнався, що 17.05.2012 року відповідач здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку, збільшивши її площу до 629 кв.м., а 16.12.2019 року отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатацію, обернувши у свою приватну власність житловий будинок літ. Д-2 та прилеглий до нього сарай літ. Ж за адресою: [ADDRESS] . Оскільки житловий будинок літ. Д-2 та прилеглий до нього сарай літ. Ж за адресою: [ADDRESS] побудовані з дозволу відповідача та кошти позивача, позивач просить стягнути зі [PERSON] вартість безпідставно набутого майна в розмірі 556\~496 грн. Ухвалою судді від 18.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 11.07.1978 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Якушевою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3019, [PERSON] придбала жилий будинок загальною жилою площею 30,2 кв.м. з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 531 кв.м. Право власності на будинок зареєстровано 21.07.1978 року ДМБТІ (а.с.4-5). На дату придбання вказаного будинку [PERSON] перебувала у шлюбі зі [PERSON] , який розірвано 04.03.2013 року (а.с.95). Відповідно до позову [PERSON] з дозволу відповідача за власні кошти побудував на земельній ділянці, на якій розташовано вищевказане домоволодіння, будинок загальною площею 36 кв.м., житловою площею 22.0 кв.м. та сарай літ.Ж Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 23.07.2010 року (а.с.6-8), за адресою: [ADDRESS] розташовано два житлових будинки літ А -1 та літ. Д-2, гараж тимчас. літ. Е, вбиральня літ. В, сарай літ. Ж; житловий будинок літ. Д-2 та сарай літ. Ж є самочинним будівництвом. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 340445 [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року № 185/14 є власником земельної ділянки площею 0,0629 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 12101000000:08:127:0021 (а.с.10). [PERSON] у 2012 році звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво житлового будинку, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] . Рішенням суду від 17.01.2013 року позивачу відмовлено в задоволенні позову, відмова мотивована тим, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки [PERSON] у судовому засіданні визнала той факт, що будівельні матеріали, які використані для будівництва житлового будинку літ. Д, що розташований на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , належать позивачу, є його власністю, і вона не претендує на них (а.с.11-12). У судовому засіданні відповідач [PERSON] також визнала, що будинок літ.Д-2 та сарай літ. Ж, розташовані на її земельній ділянці, побудовані за кошти позивача. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.12.2019 року право власності га житлові будинки літ А-1 та літ. Д-2 (загальна площа 36 кв.м., житлова площа 22 кв.м.), з господарчими будівлями та спорудами: вбиральня літ. В, сарай літ. Ж, інші споруди № 1-4, замощення №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2-3019, виданого 11.07.1978 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП 181193370774, виданого 03.12.2019 року, виданої Управлінням держаного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, зареєстровано за [PERSON] (а.с.9). Згідно зі звітом про оцінку майна (а.с.106-125) ринкова вартість житлового будинку літ. Д-2, загальною площею 36 кв.м., житловою площею 22 кв.м., сараю літ. Ж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , становить 556\~496 грн. Обґрунтовуючи правову підставу позову, [PERSON] ,посилався на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1212 та ст. 1213 ЦК України. Так, частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи, особою, яка її завдала. Норма ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлює обов`язок повернення потерпілому безпідставно набутого майна особою, яка його набула майно або зберігає. Стаття 1213 ЦК України передбачає обов`язок повернення безпідставно набутого майна в натурі. Враховуючи обставини встановлені судом під час розгляду справи, суд доходить висновку, що до даних спірних відносин не підлягають застосуванню зазначені вище норми права. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 04.12.2019 року по справі № 917/1739/17, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таким чином, встановивши, що позивачем було здійснено самочинне будівництво житлового будинку літ. Д-2 та сараю літ. Ж, розташованих за адресою: [ADDRESS] , право власності на які в подальшому зареєстровано за [PERSON] , яка була користувачем, а з 17.05.2012 року власником земельної ділянки за вказаною адресою, суд дійшов висновку, що вказані правовідносини регулюються ч. 6 ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Отже, враховуючи, що факт того, що житловий будинок\~літ.\~Д-2,\~загальною площею\~36\~кв.м.,\~житловою площею\~22\~кв.м.,\~сарай літ.\~Ж, розташовані за адресою: [ADDRESS] , самочинно побудовано за власні кошти позивача знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а право власності на вказані об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці відповідачки, було зареєстровано за нею, позивач має право на відшкодування витрат на будівництво (будівельні матеріали та роботи) зазначених об`єктів нерухомості в розмірі 556\~496 грн. на підставі ч. 6 ст. 376 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вартості будівництва житлового будинку літ.Д-2, загальною площею 36,0 кв.м., житловою площею 22.0 кв.м. та сараю літ. Ж у розмірі 556\~496 грн. Під час ухвалення рішення суд розподіляє судові витрати сторін. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5\~985,36 грн. (2\~566,72 грн. (а.с.1), 420,40 грн. (а.с.58), 2998,24 грн. (а.с.99), а також витрати на проведення оцінки в розмірі 1\~000 грн. (а.с.19). Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5\~000 грн. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5\~000 грн. позивачем надано: доручення про надання правової допомоги від 10.02.2020 року (а.с.21), ордер (а.с.20), довідку, виданою 10.02.2020 року адвокатом Вєдута В.В., про сплату гонорару в сумі 5\~000 грн. (а.с.18). Однак, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а наданим дорученням не визначено гонорар адвоката. Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача 5\~000 грн. як витрат на професійну правову допомогу через недоведеність таких витрат належними доказами. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved