Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», в якому просить визнати недійним укладений між ними кредитний договір № 10002427506 від 10.10.2020 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 листопада 2020 року із листа від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» йому стало відомо, що він має заборгованість у розмірі 9577,47 грн. перед ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» за кредитним договором № 10002427506 від 10.10.2020 року, який був укладений із ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Позивач вказує, що відповідач систематично здійснює психологічний тиск на нього, пов`язаний з вимаганням погасити заборгованість, однак позивач вказаний вище кредитний договір із відповідачем не укладав, договір не підписував, а відтак його волевиявлення на укладання такого договору не було і нікого на укладання договору він не уповноважував. В ході розгляду справи судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . Учасники справи, які повідомлялись у передбаченому законом порядку про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явились. Від представникапозивача [PERSON] раніше до суду надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви повністю та вказав, що 10.10.2020 року [PERSON] з метою отримання кредиту було здійснено реєстрацію на веб-сайті товариства та надано наступні відомості: 18.01.1993 р.н., паспортні дані: [NUMBER] виданий 30.08.2011 року; РНОКПП [NUMBER] , телефон: [NUMBER] ; e-mail: [INFO] ; номер маски карти: [NUMBER] , на який було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) по укладеному договору, на підтвердження чого додано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» про успішно здійснену транзакцію типу «виплата кредиту» на номер карти [NUMBER] , яку вказав позивач при реєстрації на сайті. Так, 10.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було укладено договір № 10002427506 про надання фінансового кредиту від 10.10.2020 року із додатком № 1 на суму кредиту 5900,00 грн., строком на 7 календарних днів, під 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п. 1.2 договору; під 2,71% (стандартна процентна ставка) від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.2 договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.1.3.1 цього договору, в електронному вигляді на веб-сайті товариства. Зазначив, що вказаний договір укладений в електронній формі з проставлянням позивачем електронного підпису. Позивач здійснивши акцептування оферти підтвердив, що впевнений в тому, що всі умови йому зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання заяви, він засвідчив, що у належній та доступній формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Таким чином, договір № 10002427506 від 10.10.2020 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] , які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору. Станом на дату подачі відзиву загальна заборгованість позивача за договором № 10002427506 про надання фінансового кредиту від 10.10.2020 року становить 21569,22 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Тож, аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Згідно із ч.ч. 2, 4, 6 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» має статус фінансової установи, внесене до державного реєстру фінансових установ та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1680 від 16.05.2017 року. Згідно договору № 10002427506 від 10.10.2020 року про надання фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти на суму 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим договором (а.с. 40-44). Вказаний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт https://cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 9.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту затверджені товариством. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства https://cashberry.com.ua. Згідно п. п. 9.4, 9.5 договору, цей договір є укладеним з моменту одержання товариством, яке направило пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) позичальником цієї пропозиції (оферти) в порядку, визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Цей договір набуває чинності з моменту перерахування суми кредиту на рахунок банківської/платіжної карти, вказаної позичальником для укладення цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору, кредит надається в національній грошовій одиниці України - гривні шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на платіжну/банківську картку, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (п. 2.2 Договору). Згідно із п. 6.5 договору, позичальник доручає товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку позичальника з використанням реквізитів платіжних карток, що були зазначені позичальником при отриманні/поверненні кредиту, сплаті процентів за його користування, та направляти їх на виконання грошових зобов`язань позичальника за цим договором у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день списання, в тому числі списання в декілька етапів. Відповідно до інформаційної довідки № 21/02 від 04.02.2021 року ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури через платіжний сервіс «Platon» провело транзакцію типу «виплата» кредиту (5900,00 грн.) о 14 год. 39 хв. 10.10.2020 року, на карту [NUMBER] , банк-емітент OSCHAD BANK, номер транзакції 30232-99514-31407, код авторизації 278312 (а.с. 45). Представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь АТ «Державний ощадний банк України», у якій вказано, що платіжна картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] (а.с. 75). Як встановлено судом, кредитні кошти за договором № 10002427506 від 10.10.2020 року [PERSON] не перераховувались, а отримані [PERSON] , однак, перерахунок коштів третій особі не може розцінюватись як доказ не укладення та/або не підписання вказаного договору. Дана обставина пов`язана з виконанням такого договору. Відповідними Правилами надання коштів у позику та умовами договору не передбачено зарахування кредитних коштів виключно на картку позивача, а вказано, що кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом кредитодавцю з метою отримання кредиту. За встановлених вище обставин вбачається, що [PERSON] особисто було передано ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» персональні дані паспорта, ідентифікаційного номеру, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номера телефону, електронної адреси, тому, що ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг проведена відповідно до закону. Доказів на спростування цих обставин справа не містить. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту його прав є неналежним, оскільки визнаватись недійсним може лише укладений правочин, тоді як позивач категорично заперечує факт укладення ним договору. На підставі викладеного, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, та враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт товариства та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed