Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП 67511287, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. на виконання виконавчого напису нотаріуса № 11606, від 05.10.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт капітал» коштів в сумі 18911,00 грн. Як вказав позивач, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та законодавства України, а саме: -ТОВ «Вердикт капітал» не надало нотаріусу доказів направленню Позивачеві листа-вимоги про погашення кредитної заборгованості, а нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги; -станом на 05.10.2021 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу; -відповідач не надав нотаріусу первинних документів щодо видачі кредиту, а надані нотаріусу документи не підтверджують безспірність розміру заборгованості Позивача. При цьому, виписки по особовим рахункам Відповідача, не можуть вважатися документами, які підтверджують безспірність вимог стягувача до боржника, оскільки не є первинними документами; -виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не був нотаріально не посвідчений. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса № 11606, від 05.10.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт капітал» коштів в сумі 18911,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з ТОВ «Вердикт капітал» на його користь понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, до суду його представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а. с. 92). Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а. с. 34, 66). До канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на дотримання всіх вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису (а. с. 67 72). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а. с. 46), про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не подала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий № 11606 (а. с. 62). Вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 3030901319-63140, від 06.04.2021 року, який укладено між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (правонаступник, згідно Договору № 23-06/20 та Додатку № 2 Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, від 05.08.2021 року про відступлення прав вимоги, від 05.08.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал») та [PERSON] , за період з 06.04.2021 року по 05.08.2021 року загальна сума якої становить: 18911,00 грн. (а. с. 62). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С., від 13.11.2021 року, відкрито виконавче провадження № 67511287 з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а. с. 10). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5, від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, на підставі виконавчих написів. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.10.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду, від 22.02.2017 року, у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172, від 29.06.1999 року, у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Судом встановлено, що 06.04.2021 р. між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3030901319-63140 «Проста позика». Відповідно до умов договору, позичальнику надається кредит у розмірі 3500,00 грн, строком 20 діб (а. с. 51 61). Зазначений договір не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. На підтвердження протилежного матеріали справи не містять жодного доказу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслано [PERSON] вимогу із зазначенням розміру заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачкою, склав 5000,00 грн., а саме: усна консультація з вивченням документів 500 грн.; складання процесуальних документів 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді І інстанції 2500 грн. (а. с. 13). Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера, від 13.01.2022 року, [PERSON] оплатив грошові кошти у сумі 5000 грн. (а. с. 13, з. б.). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником відповідача до суду було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а. с. 73 75), в якому той просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 2500,00 грн. Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір за подання позову становить 992,40 грн. (а. с. 1), за заяву про забезпечення позову 496,20 грн., що у загальному складає 1488,60 грн. (а. с. 22), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial