Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у згаданому житловому господарстві проживали: [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з вимог закону, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить двом членам колгоспного двору по Ѕ частині кожному. [INFO] померла [PERSON], яка мала у власності Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Померла [PERSON] заповіту не залишила, спадкоємцем першої черги за законом є її дочка - [PERSON]. Згідно довідки Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, дочка померлої [PERSON] - [PERSON] вступила в управління майном матері, яка померла [INFO]. [INFO] померла [PERSON], яка мала у власності Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Померла [PERSON] заповіту не залишила, спадкоємцем першої черги за законом є її син - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкував земельну ділянку після смерті матері - [PERSON], тобто [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Позивач звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контри із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Проте згідно постанови державного нотаріуса від 17.02.2022 № 248/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Щодо Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] [PERSON], відповідно до її усної заяви, відмовляється від неї на користь позивача. Звітом про оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визначено, що ринкова вартість будинку становить 94 500, 00 грн.. Провадження у даній справі відкрито 19.05.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON], скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 11.07.2022 подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Зустрічний позов мотивований тим, [PERSON], була головою колгоспного двору, у приватній власності якої був жилий будинок за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області №699 від 23.07.2021, станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному домоволодінні були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з вимог закону, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав двом членам колгоспного двору по Ѕ частині кожному. Відповідачці [PERSON] належала Ѕ частка житлового господарства. Ухвалою суду від 14 липня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 08.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.08.2022. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач (відповідач по зустрічному позову) [PERSON] 08.08.2022 подав до суду заяву та просить судовий розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка (позивачка по зустрічному позову) [PERSON] 08.08.2022 подала до суду заяву та просить судовий розгляд справи проводити у її відсутності. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] - є майном колишнього колгоспного двору, набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] та [PERSON] (відповідачка по справі), що стверджується довідкою № 699, виданою 23.07.2021 Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області. З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. Згідно довідки № 702, виданою 23.07.2021 Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області за господарством за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянки 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,54 га - для ведення особистого селянського господарства. Державна реєстрація права власності на зазначений будинок не проводилась. [PERSON] померла [INFO] у с. Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 25 від 04 серпня 1994 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стані у Коломийському районі Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963р., що діяв на час відкриття спадщини) - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статею 548 ЦК УРСР було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не відкривалась, що підтверджується відповіддю Городенківської державної нотаріальної контори від 02.07.2022 року № 540/0116. Спадкоємиця 1 черги після смерті [PERSON], як зазначено у позові, є її донька [PERSON]. Але згідно архівної довідки Державного архіву Івано-Франківської області від 06.07.2021 року № К-97(Ц)06-06 про народження [PERSON], яка народилась [INFO], батьками якої є [PERSON], син [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], донька [PERSON] і [PERSON]. Відомостей про реєстрацію шлюбу батьків [PERSON] та зміну прізвища матері [PERSON] на [PERSON], матеріали справи не містять. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу встановлено, що [PERSON] 02.03.1961 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] із спадкодавцем [PERSON], на день її смерті, разом не мешкала, будь-яких доказів щодо фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном суду не надано, що на погляд суду спростовує дані зазначені в довідці № 189 від 06.05.2022 року, виданої Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, в якій зазначено, що [PERSON] вступила в володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Згідно довідки № 701 від 23.07.2022 року, виданої Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, зазначено, що на час смерті [PERSON] мешкала та була зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (відповідач по справі). [INFO] року померла [PERSON], у с. Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 29 від 24 вересня 2014 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем після смерті [PERSON] 1 черги є її син [PERSON] (позивач по справі), що підтверджується копією його свідоцтва про народження. Відповідачкою (позивачкою по зустрічному позову) [PERSON] копія свідоцтва про народження суду не надана. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Згідно копії спадкової справи № 20/2018, відкритої після смерті [PERSON] та наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], який згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.04.2019 року, р-р № 242, р-р № 243, отримав у спадок земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2022 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], у зв'язку із тим, що будинок не був зареєстрований в органах БТІ. Отже, судом встановлено, що доказів того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], та їй належала спадщина у вигляді 1/2 частини спірного будинку, суду надано не було, крім того, не має доказів, що [PERSON] є донькою [PERSON], так як в архівній довідці про народження [PERSON] її матір'ю зазначена [PERSON]. Тому суд вважає, що підстав для задоволення первісного позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок не має. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, то суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], виготовленого 02.10.2021, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1960/1988 роках, господарські будівлі та споруди в 1964, 1967, 1969, 1971 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 27.04.2022 становить 94500 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка по зустрічному позову [PERSON] правомірно набула право власності на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS], як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову [PERSON] про визнання права власності на спадковий житловий будинок в цілому, враховуючи відсутність доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та належній їй спадкового майна, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], в межах заявлених позовних вимог, як члена колишнього колгоспного двору, з наведених вище підстав. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст.120, 123, 548, 549 ЦК УРСР (1963р.), ст.ст. 316,317,325,328,347,392,1216,1217,1220,1222,1223,1233,1241,1268-1270,1296-1297 ЦК України (2003р.),

Outcome: approved