Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Виконавчий комітет Лебединської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований дубинок дитини» у якій просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь КНП Сумської обласної ради «Сумський спеціалізований будинок дитини». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Ще до народження дитини [PERSON] була взята під соціальний супровід, оскільки власного житла відповідач не мала, планувала разом із дитиною проживати в окремому будинку, де не створені умови проживання для дитини. Після народження [PERSON] , [PERSON] написала заяву про тимчасове влаштування дитини до КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини». Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради [PERSON] влаштовано до КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» на три місяці. У подальшому термін перебування [PERSON] у спеціалізованому закладі двічі продовжувався. За увесь час перебування сина в КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» [PERSON] лише один раз відвідала його 21.02.2021, у подальшому не телефонувала та не цікавилась життям дитини. За період перебування [PERSON] на соціальному супроводі постійно проводилась робота на повернення дитини в сім`ю, однак відповідач такого бажання не виявляла. Протягом 2021 року [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, однак на таке засідання відповідач не з`явилась. На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , оскільки матір ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не цікавиться життям дитини. Ухвалою від 21.02.2022 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загально позовного провадження. Ухвалою від 21.06.2022 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач протягом півтора року взагалі не цікавилась життям дитини. Тільки влітку 2022 року від представників служби у справах дітей вона дізналась, що дитина разом із закладом була евакуйована з м. Суми до Німеччини. Крім того на даний час відповідач народила доньку, від якої мала намір також відмовитись, однак змінила думку. Відповідач не має місця постійного проживання, безвідповідально ставиться до своїх обов`язків як матері, має запальний характер, протягом 2021, тобто будучи вже вагітною, вживала алкоголь. Тільки за примусом соціального працівника, вона відновила паспорт. [PERSON] у судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав заперечила. Пояснила, що дійсно тільки одного разу в лютому 2021 року їздила в м. Суми щоб побачити дитину. Увесь інший час не думала про це, оскільки «гульки» були для неї на першому місці в той час. Також вказала на те, що у неї вкрали паспорт, який вона не могла відновити щоб поїхати в м. Суми, а тому не могла цього зробити (відвідати дитину). На даний час у неї народилась третя дитина - донька [PERSON] , після народження якої вона вирішила, що діти їй потрібні та заради них вона готова на все. Також вказала на те, що забрати сина додому не мала можливості, оскільки в неї не було ні підтримки, ні місця постійного проживання. Вона то проживала у подруги, то в будинку, наданому підприємством де вона працює. На даний час (близько півтора місяці) вона проживає із співмешканцем, який не проти щоб вона забрала [PERSON] з будинку дитини. Вважає, що оскільки тепер вона має постійне місце проживання, має підтримку співмешканця, який в тому числі пропонував їй одружитися, вона зможе утримувати та належним чином піклуватися про дитину. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4, 87). Згідно з копією витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.02.2021, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері (а.с. 5, 88). Після народження дитини [PERSON] написала власноручну заяву від 08.02.2021 у якій просила влаштувати її малолітнього сина у КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» терміном на 3 місяці у зв`язку з відсутністю у неї умов проживання для малолітньої дитини (а.с. 11). З лютого 2021 року сім`я [PERSON] перебуває на соціальному супроводі. Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 11.02.2021 № 27 [PERSON] , [INFO] влаштовано до КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» на цілодобове перебування терміном на три місяці (а.с. 13, 92). Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради від 12.02.2021 № 13 [PERSON] поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 14. 93). У подальшому, [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою від 01.07.2021 у якій просила продовжити термін перебування її сина в КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» на 3 місяці (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 05.07.2021 № 185 строк перебування [PERSON] , [INFO] , в КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» продовжено на три місяці (а.с. 16, 99). Також, [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою від 28.09.2021 у якій просила продовжити термін перебування її сина в КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» на 3 місяці (а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 08.10.2021 № 292 строк перебування [PERSON] , [INFO] , в КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» продовжено на три місяці (а.с. 20, 111). Листами від 06.08.2021 № 719/01, від 03.11.2021 № 945/01 та від 05.01.2022 № 03.01 КНП СОР «Сумський спеціалізований будинок дитини» повідомляло службу у справах дітей, що з 18.02.2021 на вихованні в закладі знаходиться [PERSON] , [INFO] , за час перебування дитини в закладі мати дитину відвідала єдиний раз 26.02.2021, не телефонувала, не цікавилася потребами та станом здоров`я хлопчика (а.с. 103, 112, 115). При цьому, постановами адміністративної комісії при виконавчому комітеті Лебединської міської ради від 01.07.2021 № 20, від 15.07.2021 № 28, № 29, від 13.10.2021 № 39, 40, від 27.01.2022 № 5, 6 [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 179 КУпАП, оскільки знаходилась на робочому місці в нетверезому стані (а.с. 131, 137, 138, 141, 142, 149, 152). Службою у справах дітей було підготовлено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Так, у висновку вказано, що протягом усього періоду вагітності [PERSON] зловживала спиртними напоями. Будинок у якому проживає [PERSON] належить ПП «Надь» де не створено умови для проживання дитини, брудно, відсутній запас дров, дитячий одяг, білизна, ліжечко, ванночка, засоби гігієни. З 11 лютого сім`я [PERSON] перебуває на соціальному супроводі в Лебединському міському центрі соціальних служб. Основним завданням плану соціального супроводу було покращення соціально-побутових умов, створення комфортних умов для розвитку та виховання дитини, ведення матір`ю здорового способу життя, повернення дитини в біологічну сім`ю. За сприянням фахівця [PERSON] влаштувалась на роботу до ПП «Надь» різноробочою. У вересні 2021 [PERSON] «закодувалась» від алкогольної залежності, однак вже 15.11.2021 фахівцю із соціальної роботи стало відомо, що відповідач перебувала на робочому місці в нетверезому стані. [PERSON] не цікавилась життям дитини, ігнорувала рекомендації фахівця щодо необхідності контакту з дитиною. Бажання забрати дитину із закладу [PERSON] не виявила. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідає. За таких обставин орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 127-128). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 19.01.2022 № 16 вищевказаний висновок затверджено (а.с. 126). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона працює фахівцем із соціальної роботи Лебединського міського центру соціальних служб, з травня 2021 займається соціальним супроводом сім`ї [PERSON] . За цей час веде активну роботу з відповідачем, однак остання не виконує рекомендацій, має запальний характер, зловживає алкоголем. [PERSON] не має власного місця проживання через що виникають численні негаразди в її житті. Коли відповідач втратила паспорт, неодноразово їй наголошувалось на необхідності його відновлення, однак вона цим не займалась. Також, вона як соціальний працівник неодноразово просила [PERSON] відвідувати дитину в м. Суми в будинку дитини, однак остання цього не робила, хоча мала можливість. [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до старшої дитини, сама є дитиною, позбавленою батьківського піклування, її батьки були позбавлені батьківських прав. Крім того, виявилось, що в 2021 році [PERSON] вагітна, однак довго приховувала цей факт, на облік в лікаря стала дуже пізно, а народила дитину через два тижні після цього. При цьому як виявилось в ході вагітності [PERSON] неодноразово вживала алкоголь. На даний час [PERSON] проживає із співмешканцем, однак не відомо чи надовго, оскільки особисте життя у неї доволі часто не складається. Також [PERSON] повідомляла соціальному працівнику, що має намір відмовитися від дитини ( [PERSON] , яка народилась у 2022 році), однак після її народження змінила думку. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини зазначає, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України»). У своїй постанові від 18.02.2021 по справі № 645/920/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, [PERSON] народила [PERSON] [INFO] . Після народження відповідач просила влаштувати сина в будинок дитини та лише один раз відвідала її у вказаному закладі, що особисто підтвердила в судовому засіданні. Протягом 2021 року фактично життям дитини [PERSON] не цікавилась, як сама зазначила у судовому засіданні в цей час на першому місці для неї були «гульки». При цьому не відвідування дитини відповідач пояснила відсутністю паспорта, який вона відновила лише влітку 2022 року. Суд вважає таку поведінку [PERSON] безвідповідальним ставленням матері до своїх батьківських обов`язків, оскільки як зазначала соціальний працівник у судовому засіданні, вона постійно наголошувала [PERSON] на необхідності відновлення паспорта та відвідування дитини, однак остання нічого для цього не зробила, байдуже ставилася до ситуації. Суд звертає увагу на ту обставину, що на момент розгляду справи [PERSON] понад півтора року перебуває у будинку дитини, як вказав представник позивача, увесь склад дитячого закладу разом із дітьми було евакуйовано до Німеччини. Про такі обставини [PERSON] дізналась лише від працівників служби у справах дітей, що вкотре свідчить про байдуже її ставлення до долі дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками як матері. Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав [PERSON] посилається на те, що на даний час умови її проживання змінились, вона змінила своє ставлення до дітей, вже півтора місяці проживає із співмешканцем, вирішила залишити новонароджену доньку та змінила ставлення до життя. Однак, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд не може взяти до уваги такі доводи відповідача, оскільки як вона сама пояснила, усі діти народжені нею від різних батьків, при цьому вона постійно проживала з різними співмешканцями, а з батьком [PERSON] проживала більше року та також мала намір одружитися, однак на даний час він не виявляє бажання піклуватися про дитину, а з нею не спілкується. Таким чином на даний час у суду відсутні підстави вважати, що повернення в сім`ю малолітнього [PERSON] забезпечить його розвиток та проживання у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Наведені вище факти є свідченням свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками та її ухилення від виховання своєї дитини. За таких обставин суд доходить висновку про необхідність застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу, що у даній ситуації відповідатиме інтересам дитини, та позбавити її батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а доказів зворотного, відповідач не надала суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особистий рахунок дітей, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 02.02.2022. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481,00 грн. Суд також роз`яснює [PERSON] що на підставі ст. 169 Сімейного кодексу України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі виконання вимог положень зазначеної статті.

Outcome: approved