Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

02 серпня 2021 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - ТОВ «Перший український експертний центр») звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 20401,95 грн, 2649,78 грн інфляційних втрат, 1032,22 грн як три проценти річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн, мотивуючи вимоги тим, що як правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 2617» (далі - ТОВ «ЖЕК 2617») з 01 липня 2017 року він є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належать на праві приватної власності квартири № 50 та №260 в цьому будинку та вона є споживачем житлово-комунальних послуг. Станом на 26 липня 2021 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 12909,89 грн за період з березня 2019 року до липня 2021 року. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання до сплати підлягають інфляційні втрати в сумі 2649,78 грн та 1032,22 грн як три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач поніс судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 03 серпня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01 жовтня 2021 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій [PERSON] просила стягнути з ТОВ «Перший український експертний центр» на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 12640,72 грн та 8933,50 грн. Зарахувати зазначені грошові кошти в рахунок погашення платежів за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2019 року до квітня 2021 року. Стягнути з ТОВ «Перший український експертний центр» судовий збір в сумі 908 грн. В обґрунтування позову, [PERSON] посилалася на те, що вона є інвестором квартири [ADDRESS] . Під час оформлення права власності ТОВ «Перший український експертний центр» вимагало оплатити нібито заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року до березня 2019 року в розмірі 12640,72 грн за квартири [ADDRESS] . На такі дії ТОВ «Перший український експертний центр» не мало правових підстав для отримання коштів за житлово-комунальні послуги, оскільки станом на 19 березня 2019 року вона не була власником вищезазначених квартир, право власності на нерухоме майно не було зареєстроване, жодних договорів на обслуговування квартир з відповідачем вона не укладала, жодних послуг не замовляла. З метою оформлення права власності на квартири вона сплатила ТОВ «Перший український експертний центр» грошові кошти в сумі 12640,72 грн та 8933,50 грн. В той же час, право власності за договором купівлі-продажу квартир оформила лише 22 березня 2019 року. Однак, згідно з нормами чинного законодавства, обов`язок власника утримувати своє майно виник у [PERSON] щодо квартир №50 та №260 лише 22 березня 2019 року. Разом з тим, відповідно до ст. 1212 ЦК України ТОВ «Перший український експертний центр» набуло кошти, які були сплачені [PERSON] в сумі 12 640,72 грн та 8933,50 грн без достатніх на це підстав, що дає право [PERSON] на витребування цих коштів у ТОВ «Перший український експертний центр» та зарахування їх в рахунок погашення платежів за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2019 року до квітня 2021 року. 01 жовтня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Перший український експертний центр», в якому вказані доводи аналогічні її зустрічному позову, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду із позовом ТОВ «Перший український експертний центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 червня 2022 року підготовче провадження закінчено, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримала, просила його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901 та ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2019 року [PERSON] придбала у ТОВ Компанія з управління активами «Будкепітал» квартири [ADDRESS] . Згідно з передавальним актом ТОВ «ЖЕК 2617», затвердженим протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ЖЕК 6» від 18 вересня 2017 року №18109 та протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Перший український експертний центр» від 18 вересня 2017 року №23 ТОВ «ЖЕК 2617» передало ТОВ «Перший український експертний центр» все майно, всі права та зобов`язання ТОВ «ЖЕК 2617» стосовно всіх його кредиторів та дебіторів, включаючи зобов`язання, що оспорюються сторонами, а також всі активи і пасиви після припиненняТОВ «ЖЕК 2617». Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини за адресою [ADDRESS] від 01 липня 2017 року зазначений будинок передано з обслуговування ТОВ «ЖЕК 2617» на обслуговування ТОВ «Перший український експертний центр». Згідно з розрахунком заборгованості користувача за особовим рахунком № [NUMBER] , що належить [PERSON] на квартиру №260 за період з 22 березня 2019 року до 26 липня 2021 року становить 7492,06 грн, на квартиру №50 - 12909,89 грн. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Згідно з розрахунком, наданим позивачем з відповідача на користь позивача слід стягнути 2649,78 грн інфляційних втрат та 1032,22 грн як 3% річних. На час розгляду справи судом, [PERSON] не надала даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 20401,95 грн, інфляційних втрат в сумі 2649,78 грн інфляційних втрат та 1032,22 грн як 3% річнихє обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову про стягнення боргу зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, то слід зазначити наступне. Суд установив, що 14 листопада 2014 року [PERSON] як покупець уклала з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», який діяв на підставі доручення №1Д від 31 травня 2013 року від імені ТОВ «Росканітал», що діяв в інтересах закрито недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Прогрес» (далі - Фонд) інвестиційні договори №8239/РН-БАРБ та №8238/РН-БАРБ, згідно з якими Фонд зобов`язувався забезпечити будівництво будинку [ADDRESS] , його введення в експлуатацію та, після оформлення та реєстрації права власності Фонду та квартири №50 та 260 , передати їх у власність покупцю, в порядку, що встановлений цим договором. Згідно з п. 6.2 договорів запланований термін прийняття будинку в експлуатацію 31 грудня 2015 року. Згідно із сертифікатом серії ІУ №165161321067 будинок [ADDRESS] введено в експлуатацію 11 травня 2016 року. Пунктом 2.2 цих договорів передбачено, що квартири №50 та 260 передаються Фондом у власність покупця шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу у відділу продажу Фонду протягом 90 робочих днів після дати настання останньої в часі з усіх наступних подій з видачі відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом будинку проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації: отримання Фондом свідоцтва про право власності на квартири №50 та 260 здійснення покупцем повної оплати суми цього договору (сплати усіх інвестиційних платежів за договором). Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини за адресою [ADDRESS] від 01 липня 2017 року зазначений будинок передано з обслуговування ТОВ «ЖЕК 2617» на обслуговування ТОВ «Перший український експертний центр». 22 березня 2019 року [PERSON] уклала договори купівлі-продажу квартир [ADDRESS] . Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За змістом ст. ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. (ч.2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] указувала про те, що оскільки право власності на квартири [ADDRESS] вона оформила лише 22 березня 2019 року, то ТОВ «Перший український експертний центр» не мав права на отримання сплачених нею коштів в сумі 12640,72 грн та 8933,50 грн до оформлення нею права власності на вказані квартири, що відповідно до статті 1212 ЦК України є підставою для стягнення з ТОВ «Перший український експертний центр» на її користь вказаних коштів. Крім того, [PERSON] вказувала, що в період з квітня 2017 року до березня 2019 року вона не отримувала від ТОВ «Перший український експертний центр» житлово-комунальних послуг та не укладала з відповідачем жодних договорів на отримання цих послуг. Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має праве одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Суд установив, що ТОВ «Перший український експертний центр» з липня 2017 року є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] на підставі передавального акта від 15 вересня 2017 року, за яким до ТОВ «Перший український експертний центр» перейшли всі права й зобов`язання ТОВ «ЖЕК 2617» в тому числі щодо надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Таким чином, посилання [PERSON] на неотримання від ТОВ «Перший український експертний центр» житлово-комунальних послуг та неукладення з відповідачем договорів щодо цих послуг не спростовує факт надання таких послуг ТОВ «Перший український експертний центр». Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою. Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном. Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо). Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Таким чином, саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Виходячи із аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбаченозакономчи договором, а повноцінним об`єктом, у розумінні ЦК України стає після його державної реєстрації. Таким чином, після введення будинку в експлуатацію - 11 травня 2016 року [PERSON] набула права власності на нерухоме майно, тому всі права та обов`язки щодо утримання та управління вказаним майном перейшли до неї саме з моменту введення будинку в експлуатацію. Крім того, як встановлено судом відповідно до п. 2.2 укладених [PERSON] та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» інвестиційних договорів, квартири №50 та 260 передаються Фондом у власність покупця шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу у відділу продажу Фонду протягом 90 робочих днів після дати настання останньої в часі з усіх наступних подій з видачі відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом будинку проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації. Той факт, що [PERSON] зареєструвала оформила право власності на ці квартири лише 22 березня 2019 року, тобто більш ніж через два роки після введення будинку [ADDRESS] в експлуатацію, не звільняє її від обов`язку власника на утримання зазначеного нерухомого майна. За таких обставин, доводи [PERSON] про те, що кошти сплачені нею на рахунок ТОВ «Перший український експертний центр» за житлово-комунальні послуги є в розумінні ст. 1212 ЦК України безпідставно отриманими відповідачем коштами необґрунтовані, а відтак позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Перший український експертний центр» на користь [PERSON] коштів в сумі 12640,72 грн та 8933,50 грн та зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2019 року до квітня 2021 року не підлягають задоволенню.

Outcome: approved