Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

11.01.2022 року адвокат Дубчак Ю.Є., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі ГУ НП в Київській області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої процесуальними діями, що обмежують чи порушують права і свободи громадян. Свій позов мотивував наступним. 01 лютого 2021 року прокурором Фастівської окружної прокуратури зареєстроване кримінальне провадження № 42021111310000013 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. За фабулою відомостей в ЄРДР, внесена інформація про факт вимагання на території Фастівського району неправомірної вигоди за вплив на рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 03.02.2021 за клопотання прокурора, було надано дозвіл слідчим суддею Київського апеляційного суду на проведення щодо [PERSON] негласних слідчих (розшукових) дій у вигляд аудіо-відеоконтролю особи [PERSON] та зняття інформації з транспортних телекомунікацій мереж з абонентських номерів, якими користується [PERSON] . 27.04.2021 [PERSON] був затриманий у кримінальному провадженні № 42021111310000013 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України в порядку ст..208 КПК України. В подальшому, запобіжний захід за вищезазначеною статтею щодо [PERSON] не обирався. Проте, 15.07.2021 слідчим СВ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні 42021111310000013 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, прийняте рішення про його закриття на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України (у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення). Позивач вказав, що безпідставним проведенням НСРД та іншими слідчими діями, що здійснювались відносно нього, були порушенні його права і свободи і це порушення тривало з 01.02.2021 по 15.07.2021. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, позивач змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної моральної шкоди, в позовних вимогах, позивач оцінив в 35 750 гривень, яка складається з: 6500 гривень (розмір мінімальної заробітної плати) х 5,5 (кількість місяців перебування під слідством ). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду 21.01.2022 було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. 28 квітня 2022 відповідно до ухвали суду, клопотання адвоката Дубчака Ю.Є. задоволено, ухвалено забезпечити докази у справі у спосіб витребування з Фастівського РУП ГУ НП в Київській області матеріалів закритого кримінального провадження № 42021111310000013 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. В судовому засіданні позивач та адвокат Дубчак Ю.Є. надали суду заяви, в яких позов підтримали в повному обсязі, просили проводити розгляд справи без їх участі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату судового розгляду, причин неявки суду не повідомили. Відповідач в особі ГУ НП в Київській області-Фастівське РУП надали суду матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні. Представник ДКСУ подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодних прав позивача не порушували, підстав для стягнення моральної шкоди не вбачають, оскільки на їх думку, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору в судовому засіданні зазначив, що на даний час у Фастівському міськрайонному суді Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт, рішення про винуватість чи невинуватість [PERSON] не прийнято. Взагалі щодо [PERSON] відкрито було два кримінальних провадження, які були об`єднані в одне, а потім було виділено в окреме провадження, яке і було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України. А отже, позов є передчасним. Вислухавши пояснення учасників справи, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.3 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: зокрема - закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення. Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року прокурором Фастівської окружної прокуратури зареєстроване кримінальне провадження №42021111310000013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України. За фабулою відомостей з ЄРДР, внесена інформація про факт вимагання на території Фастівського району неправомірної вигоди за вплив на рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави. Відповідно до ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. До таких, відповідно до пункту а) ч. 2 ст. 38 КПК України віднесені слідчі підрозділи органів Національної поліції. Органом досудового розслідування відповідно до постанови прокурора Фастівської окружної прокуратури від 01.02.2021 визначений СВ Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУНП в Київській області. Під час досудового розслідування 01.02.2021 використовуючи повноваження надані ст. 36, 246, 247, 248, 249, 258, 260, 263, 268, 269 КПК України, процесуальний керівник у кримінальному провадженні [PERSON] № 42021111310000013 від 01.02.2021 звернувся до Київського апеляційного суду з клопотанням про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді аудіо-відеоконтролю особи [PERSON] та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентських номерів [NUMBER] оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та [NUMBER] оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», якими користується [PERSON] , окрім цього клопотання містило прохання про дозвіл про візуальне спостереження за особою [PERSON] та встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу шляхом застосування технічних засобів для локалізації місцезнаходження радіоелектронного засобу, яким користується [PERSON] строком на 2 місяці. Отримавши, 03.02.2021 дозвіл слідчого судді Київського апеляційного суду на проведення вищезазначених НСРД, дана ухвала [PERSON] із дорученням направлена для виконання в Фастівський РВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області. На підставі ухвали слідчого судді та за дорученням прокурора [PERSON] працівниками СБУ проводились вищезазначені НСРД щодо [PERSON] . 30 березня 2021 року прокурор Фастівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №42021111310000013 [PERSON] звернувся з клопотанням до слідчого судді Київського апеляційного суду про продовження негласних слідчих (розшукових) дій дозвіл на які був отриманий 03.02.2021, та за наслідком такого звернення отримав ухвалу слідчого судді, яку також направив для виконання в Фастівський РВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області. 29 квітня 2021 року старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Фастівської окружної прокуратури [PERSON] винесена постанова про припинення подальшого проведення негласних слідчих дій. 27.04.2021 [PERSON] слідчим Фастівського РУП ГУ НП в Київській області був затриманий у кримінальному провадженні № 42021111310000013 внесеному в ЄРДР за ч.3 ст.369-2 КК України в порядку ст.208 КПК України і в подальшому до нього запобіжний захід за цією статтею не обирався, підозра за цією статтею КК України не повідомлялась, та кримінальна справа за цією статтею була закрита. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі і на осіб, кримінальне провадження відносно яких закрите. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Тож, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що заперечення співвідповідача, що викладене у відзиві, в частині того, що стягнення шкоди з Державної казначейської служби України не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, є хибним. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Як вбачається з постанови заступника начальника відділення СВ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, зазначено, що підтвердити факти протиправної діяльності [PERSON] пов`язаної із зловживанням впливу на [PERSON] в зв`язку зі смертю останнього, не вдається за можливе. Крім цього, суд звертає увагу, що прийнята постанова від 15.07.2021 є остаточною та вступила в законну силу, оскільки прокурором не скасована. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 15.07.2021, яка набрала законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення як підозрюваного, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку, НСРД, відкритого кримінального провадження, що призвели до душевних страждань, що виразились у почутті небезпеки та тривоги за своє життя та життя рідних через усвідомлення замовного характеру проведених негласних слідчих дій за відсутності події злочину. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що внаслідок незаконного затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством, проведення НСРД, обшуки за місцем роботи ( [PERSON] працює директором Державного професійно-технічного навчального закладу «Фастівський центр професійно-технічної освіти»), необхідності явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою - він зазнав моральних страждань, підірвало його авторитет та ділову репутацію в родині та за місцем роботи, викликало негативне ставлення з боку суспільства. Незаконні дії органів досудового розслідування негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми та в родині, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної моральної шкоди, позивач оцінив в 35 750 гривень, яка складається з: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 5,5 (кількість місяців перебування під слідством). Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2022 року, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500 гривень. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує (виходячи з позовних вимог) з моменту внесення відомостей до ЄРДР з 01.02.2021 року по 15.07.2021 року (прийняття постанови про закриття кримінального провадження), а тому на думку суду загальний строк складає п`ять з половиною місяців. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача моральної шкоди у вказаному в позові розмірі - 35 750 гривень, згідно розрахунку: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 5,5 (кількість місяців перебування під слідством). Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що відшкодування в розмірі 35 750 гривень відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 35 750 гривень. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved