Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

06.04.2022 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С., [PERSON] було роз`яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі витягу з рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих № 168 п. 2 від 10 квітня 1985 року, [PERSON] та [PERSON] була виділена земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25.01.1989 року Ізмаїльським міським відділом ЗАГС, 25.01.1989 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до технічного паспорта виготовленого ФОП [PERSON] станом на 23.03.2022 року житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , побудовано у 1991 році. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, враховуючи що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний у 1989 році, а житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] побудовано у 1991 році, тобто після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.07.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68844805 від 25.04.2022 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., інформація про заповіт складений [PERSON] , відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно 19.12.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.05.1991 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що згідно відомостей будинкової книги будинку [ADDRESS] , на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за вказаною адресою, а спільно з ним була зареєстрована та проживала [PERSON] , яка таким чином прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 1273 ЦК України звернувся до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідною заявою від 17.11.2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончаровою О.С, Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. №15/02-14 від 19.01.2022 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю оригіналу документі на ім`я спадкодавця на вищевказаний житловий будинок. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved