Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивача посилається на те, що ним отримано від приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. постанову у виконавчому провадженні № 67601781 від 19.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Києво- Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни № 72170, виданого 11.06.2021 року про примусове стягнення з нього - [PERSON] на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379,32 грн. Вказує, що з метою встановлення відповідних обставин та надання правової допомоги, він звернувся до адвоката Михалків Богдана Степановича, який після перевірки відповідних даних направив запит до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. про надання копій документів, що містяться у виконавчому провадженні № 67601781 від 19.11.2021 року та отримав від головного державного виконавця копію виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни № 72170, виданого 11.11.2021 року про примусове стягнення з нього - [PERSON] на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379,32 грн., копію заяви стягувача про примусове виконання та копію довіреності представника стягувача. Зазначає, що відповідно до виконавчого напису № 72170, виданого 11.06.2021 року встановлено, що відповідач по справі ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» є його новим кредитором за кредитним договором № КРМ.001.VEUMC-23158/01-2007 від 04 січня 2007 року, первісним кредитором за яким був ПАТ «РОДОВІД БАНК». Вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 72170, виданий 11.06.2021 року про примусове стягнення з нього на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379,32 грн. є таким, що не підлягає до примусового виконання з наступних підстав. Вказує, що статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.1, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, звертає увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа № К/800/7651/17), постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та нечинною в частині п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, вказує, що станом на сьогодні редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчих написів лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Разом з тим, зазначає, що всупереч вказаним положенням виконавчий напис № 72170 від 11.06.2021 року про примусове стягнення з позивача по справі на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального Округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на підставі оригіналу кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі, що є прямим порушенням положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Також вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає сплату судового збору у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни № 72170, виданого 11.06.2021 року про примусове стягнення з нього на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379,32 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. У порядку забезпечення позову до вирішення справи по суті зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №72170 від 11.06.2021 року про примусове стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379,32 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та постановлено витребувати від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни документи, які стали підставою для вчинення виконавчого напису № 72170, виданого 11.06.2021 року про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» грошових коштів у сумі 7379, 32 грн., а саме належним чином завірену копію кредитного договору №КРМ.001.VEUMC-23158/01-2007 від 04.01.2007 року, первісним кредитором за яким був ПАТ «РОДОВІД БАНК» та належним чином завірену копію заяви ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про вчинення виконавчого напису. 12.01.2022 року представник відповідача - генеральний директор ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» Отришко О.О. подав через канцелярію суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу складають 3000 грн., однак до позовної заяви позивачем не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 3000 грн. З урахуванням незначної складності справи, просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Також, 12.01.2022 року представник відповідача - генеральний директор ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» Отришко О.О. подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому посилається, зокрема, на ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів і для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначеннням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також, зазначає, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджуюють безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Стверджує, що заборгованість та інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, посилаючись на Постанову Верховного Суду України від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 28.01.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Михалків Б.С. подав відзив на клопотання відповідача по справі про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначає, що твердження відповідача по справі про те, що позивачем не надано суду докази оплати відповідних витрат на правову допомогу не відповідає дійсності, так як позивачем, в якості доказу сплати витрат на правову допомогу, надано всі необхідні докази. Вважає розмір витрат на правову допомогу по даній справі - 3000 грн. співрозмірним та таким, що підтверджений належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим клопотання відповідача про зменшення витрат на правовому допомогу має бути відхилене судом як необґрунтоване. 28.01.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Михалків Б.С. подав через канцелярію суду відповідь на відзив відповідача, у якій зазначає, що позивачем не враховано останньої правової позиції, що сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, разом з тим, відповідач посилається у своєму відзиві на висновки Верховного Суду України, сформовані у постанові від 20.05.2015 року, які не можуть бути взяті до уваги в силу того, що такі висновки спростовані Верховним Судом, який неодноразово звертав увагу, що виконавчі написи нотаріуси мають право вчиняти тільки на договорах, які посвідчені нотаріально, та строк вимоги по яким не сплив, у інакшому випадку не можна вважати таку заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору безспірною. Таким чином, стверджує, що відзив відповідача по справі на позовну заяву носить суто формальний характер, не підкріплений жодними належними та допустимими доказами, відповідачем не проаналізована актуальна судова практика по даній категорії справ, відповідно такий відзив не може бути взятий до уваги судом з підстав його необґрунтованості. 11.05.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.05.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Михалків Б.С. подав через канцелярію суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу у справі. У заяві зазначає, що між ним та позивачем 01.12.2021 року було укладено договір про надання адвокатських послуг. Вказує, що за наслідками надання ним позивачу по справі послуг, позивачем було сплачено йому гонорар у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.05.2022 року, які просить суд стягнути з відповідача по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення судового засідання не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 72170, згідно з яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором КРМ.001.VEUMC-23158/01-2007 від 04.01.2007 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ФІНАНСОВОГО ЛІЗИНГУ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ», заборгованість за період з 04.01.2007 року по 07.06.2021 року. Сума заборгованості складає 6 729,32 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1000,00 грн., прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн., прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 145,08 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн., строкова заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 5 584,24 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 650,00 грн., яка підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 7 379,32 грн. Судом також встановлено, що 19.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67601781) з примусового виконання виконавчого напису № 72170, виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» заборгованості в розмірі 7 379,32 грн. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 11.06.2021 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 11.06.2021 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 11.06.2021 року передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримував, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги також тим, що вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. оскаржуваний виконавчий напис на кредитному договорі, який не посвідчувався нотаріально, є незаконним. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 11.06.2021 року, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 11.06.2021 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного Cуду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, кредитний договір КРМ.001.VEUMC-23158/01-2007 від 04.01.2007 року, наданий ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНСІВ» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 11.06.2021 року, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФОРВАРД ФІНАНС» заборгованість в розмірі 7 379,32 грн., включаючи плату за вчинення виконавчого напису. Така ж позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). У Постанові Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом, виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем та приватним нотаріусом не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1362,00 грн., з яких: за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн. За вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 3000 грн., на підтвердження чого додає акт-розрахунок суми гонорару, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 4/2022 від 18.05.2022 року та копію договору про правову допомогу від 01.12.2021 року. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З врахуванням незначної складності даної справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 1500,00 грн.

Outcome: approved