Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до Держави України в особі Львівської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба Україна, в якому просить стягнути завдану незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури моральну шкоди у розмірі 438, 000, 00 гривень із Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позову покликається на те, що 26.10.2011 року, [PERSON] притягнуто у якості обвинуваченого у кримінальній справі №49-3242 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Цього ж дня позивачеві вручено постанову слідчого про притягнення до обвинувачення та оголошено її суть. Позивач вказує, що 15.02.2012 року затверджено обвинувальний висновок відносно [PERSON] . Згідно обвинувального висновку, [PERSON] , будучи службовою особою, головним спеціалістом сектору технічного нагляду та економічного аналізу відділу з питань забезпечення розвитку Міжнародного аеропорту «Львів» Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, в коло посадових обов`язків якого входило здійснення контролю за якістю будівельно - монтажних робіт, конструкцій виробів, матеріалів і устаткування, які використовуються, відповідність їх затвердженій проектно - кошторисній документації, будівельним нормам і правилам, стандартам, технічним умовам і іншим нормативним документам, а також виявлення та фіксація неякісно виконаних будівельно - монтажних робіт чи інших порушень, які впливають на якість робіт в загальному журналі робіт на об`єкті з встановленням терміну їх виправлення та винесення відповідних приписів, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно в інтересах третіх осіб в період з жовтня 2009 по квітень 2010 року, перебуваючи у м. Львові, достовірно знаючи, що генпідрядник будівництва -ТОВ ПБП «Азовінтекс» відхилився від проектної документації при будівництві водопропускної споруди, та здійснюючи технічний нагляд за будівництвом вказаного об`єкта, у порушення ст. 11 закону України «Про архітектурну діяльність» умисно, не встановив факт виконання неякісних будівельно - технічних робіт, не вніс зауваження в загальному журналі робіт на об`єкті, не видав відповідного припису щодо усунення недоліків, не повідомив інспекцію державного архітектурно - будівельного контролю, а діючи в інтересах ТОВ ПБП «Азовінтекс», яке виконало будівльно- монтажні роботи усупереч проектної документації, прийняв роботи з бетонування конструкції водопропускної споруди, що призвело до оплати неякісно виконаних ТОВ ПБП «Азовінтекс» роботі по спорудженню водопропускної споруди в ДП «Міжнародний аеропорт Львів» та до необхідності усунення дефектів вказаної споруди та додаткового залучення та витрачання бюджетних коштів на суму 507 143,27 грн., чим спричинено збитки державі на значну суму.Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2017 року апеляцію начальника Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 без змін. Позивач зазначає, що він незаконно перебував під слідством та судом з 26.10.2011 року по 01.12.2017 року і такими діями позивачеві завдано істотної моральної шкоди. Позивач стверджує, що з жовтня 2015 року, він зареєстрований як фізична особа - підприємець, та займається підприємницькою діяльностю у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах. Однак, наявність такої кримінальної справи стосовно нього мало негативний вплив на його ділову репутацію, як фізичної - особи підприємця. Зважаючи на вказані обставини, просить позов задовольнити. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.06.2021 року представником третьої особи Державної Казначейської служби України Можаєвою Н.В. скеровано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що із позовними вимогами та правовими підставами позову не погоджується, вважаючи їх протиправними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, дає наявність встановленої незаконності дій посадових осіб вказаних органів. Представник третьої особи зазначила, що позивачем необґрунтовано та не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та обставин, при яких такі були заподіяні. Відтак, просила суд відмовити у позові у повному обсязі. 10.06.2021 року на адресу суду представником відповідача Львівської обласної прокуратури скеровано відзив на позовну заяву,згідно якого позовні вимоги заперечує, вважаю позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень покликається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно - наслідкового зв`язку між заподіяними моральними стражданнями і оціненою позивачем шкодою, а також понесених витрат. З цих підстав, просить у позов відмовити у повному обсязі. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської областівід 24.06.2021 року позовну заяву [PERSON] до Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди передано за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.07.2021 року позовну заяву [PERSON] до Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2021 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди та призначено у справі підготовче судове засідання. УхвалоюГалицького районного суду м. Львова суду від 31.05.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засіданняне з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про здійснення розгляду справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що докази подані позивачем є неналежними та недопустимим. Представник Третьої особи Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника та представника третьої особи: Державної казначейської служби України, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши думку представника відповідача, проаналізувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено наступне. Постановою старшого слідчого Львівської міжрайонної транспортної прокуратури Луговського О.С. від 26.10.2011 року, притягнуто [PERSON] як обвинуваченого у кримінальній справі №45/3242 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України./а.с.6-10/. Згідно із протоколом старшого слідчого Львівської міжрайонної транспортної прокуратури Луговського О.С. від 26.10.2011 року [PERSON] роз`яснено суть пред`явленого обвинувачення та вручено копію постанови про притягнення як обвинуваченого./а.с.11/. Як вбачається з обвинувального висновку, у кримінальній справі №49-3242 по обвинуваченню[PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, [PERSON] , будучи службовою особою, головним спеціалістом сектору технічного нагляду та економічного аналізу відділу з питань забезпечення розвитку Міжнародного аеропорту «Львів» Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, в коло посадових обов`язків якого входило здійснення контролю за якістю будівельно - монтажних робіт, конструкцій виробів, матеріалів і устаткування, які використовуються, відповідність їх затвердженій проектно - кошторисній документації, будівельним нормам і правилам, стандартам, технічним умовам і іншим нормативним документам, а також виявлення та фіксація неякісно виконаних будівельно - монтажних робіт чи інших порушень, які впливають на якість робіт в загальному журналі робіт на об`єкті з встановленням терміну їх виправлення та винесення відповідних приписів, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно в інтересах третіх осіб в період з жовтня 2009 по квітень 2010 року, перебуваючи у м. Львові, достовірно знаючи, що генпідрядник будівництва -ТОВ ПБП «Азовінтекс» відхилився від проектної документації при будівництві водопропускної споруди, та здійснюючи технічний нагляд за будівництвом вказаного об`єкта, у порушення ст. 11 закону України «Про архітектурну діяльність» умисно, не встановив факт виконання неякісних будівельно - технічних робіт, не вніс зауваження в загальному журналі робіт на об`єкті, не видав відповідного припису щодо усунення недоліків, не повідомив інспекцію державного архітектурно - будівельного контролю, а діючи в інтересах ТОВ ПБП «Азовінтекс», яке виконало будівльно- монтажні роботи усупереч проектної документації, прийняв роботи з бетонування конструкції водопропускної споруди, що призвело до оплати неякісно виконаних ТОВ ПБП «Азовінтекс» роботі по спорудженню водопропускної споруди в ДП «Міжнародний аеропорт Львів» та до необхідності усунення дефектів вказаної споруди та додаткового залучення та витрачання бюджетних коштів на суму 507 143,27 грн., чим спричинено збитки державі на значну суму./а.с.12-42/. Постановою Львівського міжрайонного прокурора Крикливця Є.С. від 15.02.2012 року затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі №49/3242 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України./а.с.43-46./. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та виправдано. /а.с.47-64/. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2017 року апеляцію начальника Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 без змін./а.с.65-72/. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів. Згідно з ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У відповідності до ст.1 Закону №266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства. Частиною другою ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі статтею 13 вказаного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення виправдувального вироку - особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого слідчого Львівської міжрайонної транспортної прокуратури Луговського О.С. від 26.10.2011 року, притягнуто [PERSON] як обвинуваченого у кримінальній справі №45/3242 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2017 року апеляцію начальника Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2016 року у справі №1309/1414/12 без змін. Таким чином [PERSON] перебував під слідством та судом 6 років 1 місяць, тобто 73 місяці. За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Мотивуючи заподіяну шкоду, позивач зазначив, що йому заподіяно моральні страждання пов`язані внаслідок тривалого періоду його життя було піддане постійним стресам, зазначає, що переніс сильні душевні та моральні страждання. Всі ці обставини негативно вплинули на психологічне та соціальне життя позивача. Оскільки, позивач є фізичною - особою підприємцем та здійснює консультування у сфері інжинірингу, геології та геодезії. Разом з тим, наявність кримінальної справи мала негативний вплив на його підприємницьку діяльність. Тривалий судовий процес негативно вплинув на його ділову репутацію. Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом було встановлено, що за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Моральна шкода, завдана позивачеві [PERSON] органами досудового розслідування, внаслідок вчинених останніми протиправних та незаконних дій полягає у тому, що до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач займався підприємницькою діяльністю, а внаслідок протиправних дій органу досудового розслідування, позивачем втрачено довіру клієнтів, свій авторитет та репутацію. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Оскільки, органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845. Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп. 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України. В Законі України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2022 року становить 6 000 гривень. Таким чином, до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 438 000 гривень 00 копійок. А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Щодо судового збору, то, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved