Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

В серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який був уточнений 11.08.2022 року, до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок із надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок із надвірними та господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] . Згідно договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Уманець Н.І. 13.05.1966 року, реєстр №2-1980 рішенням виконавчого комітету міської ради від 18.04.1966 року для індивідуального будівництва жилого будинку [PERSON] в безстрокове користування було відведено земельну ділянку площею 500 кв.м. під [ADDRESS] , що документально підтверджується договором забудови та випискою із рішення виконкому Ізмаїльської міської ради. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №5012813 від 14.02.2018 року, інша спадкова справа не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON] немає. [PERSON] , будучи спадкоємцем другої черги, відмовився від ј частки в спадковому майні на користь [PERSON] , а позивачка прийняла спадок на все майно, належне спадкодавцю. Таким чином, після смерті брата [PERSON] [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку ст. 1262 ЦК України. Приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу в Одеській області Гончаровою О.С. письмовою відповіддю було відмовлено позивачці з приводу отримання свідоцтва за законом після смерті брата у зв`язку із тим, що право власності не зареєстровано за життя спадкодавцем. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] був збудований у період з 1966 року по 1985 рік, тобто, не підлягає здачі в експлуатацію. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок із надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність (а.с.12 т.2). Відповідач [PERSON] також подав заяву про не заперечення щодо задоволення позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №198/69 від 18.04.1966 року та договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Уманець Н.І. реєстровий №2-1980, [PERSON] передано земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18, 19 т.1), пізніше перенумеровано на №21, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 03.10.2018 року №1432 (а.с.94 т.1). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] був збудований у період з 1966 року по 1985 рік (а.с. 14-15), тобто не підлягає здачі в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічні приписи містить Сімейний кодекс України від 10.01.2002 року. Так, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно актового запису про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеного виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.174). Таким чином, оскільки житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] набутий в період шлюбу, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 71 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.12.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.8 т.1). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється чоловік [PERSON] , що підтверджено актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.174). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до записів про зареєстроване місце проживання в будинковій книзі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на час відкриття спадщини, проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, тому, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину (а.с. 140). Ці факти були встановлені рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2020 року у цивільній справі № 500/7360/18, яке набрало законної сили 28.07.2021 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31.01.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 165, [PERSON] помер [INFO] (а.с.9 т.1). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50914478 від 14.02.2018 року, наданого приватним нотаріусом Гончаровою О.С., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємці за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України \~після смерті [PERSON] відсутні. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України являються: - сестра - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голицькою сільською радою Новоіванівського району Одеської області 19.10.1954 року, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 28.01.1973 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] » та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Новоівановським РАЦС Новоіванівського району Ізмаїльської області 04.11.1950 року (а.с.10 т.1), - брат - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворовською сільською радою Одеської області 19.07.1950 року та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Новоівановським РАЦС Новоіванівського району Ізмаїльської області 04.11.1950 року (а.с.84 т.1), - сестра - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голицькою сільською радою Новоіванівського району Одеської області 12.10.1952 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18.11.1973 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] » свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Новоівановським РАЦС Новоіванівського району Ізмаїльської області 04.11.1950 року (а.с.75-76 т.1), - сестра - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голицькою сільською радою Новоіванівського району Одеської області 12.09.1958 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 15.03.1979 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] » та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Новоівановським РАЦС Новоіванівського району Ізмаїльської області 04.11.1950 року (а.с.80 т.1). Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] 14.02.2018 року звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата [PERSON] (спадкова справа № 8/2018) (а.с.59 т.1). [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після брата [PERSON] на користь позивача [PERSON] , що підтверджено відповідною заявою від 08.08.2022 року. [PERSON] та [PERSON] 14.02.2018 року звернулися до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. із заявами про відмову від всієї належної їм частки спадкового майна, що лишилася після смерті померлого брата [PERSON] на користь сестри померлого [PERSON] (спадкова справа № 8/2018 ) (а.с.72, 77 т.1). Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. від 08.08.2018 року №248/02-14 повідомлено про неможливість оформлення спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок не зареєстровано у встановленому порядку за спадкодавцем. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст.\~316\~ЦК України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved