Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

ДП «Укрхімтрансаміак» звернулося до Подільського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] працював з 01.11.2019 по 17.06.2020 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Укрхімтрансаміак». Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 01.11.2019 №34-п, призначено в.о. директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] Наказом ДП «Укрхімтрансаміак» від 04.11.2019 №180, [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора. Наказом Мінекономіки від 17.06.2020 №112-п, відповідач був звільнений з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Укрхімтрансаміак». Наказом від 06.11.2019 №360-к-о працівника ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] звільнено з посади начальника департаменту економічної безпеки та відомчої охорони у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. [PERSON] оскаржив звільнення до Деснянського районного суду м. Києва. Рішенням суду від 27.08.2020 у справі №754/17607/19 у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2021 року, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.08.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , визнано наказ від 06.11.2019 №360-к-о в.о. директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] про звільнення [PERSON] за ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, змінено формулювання причини звільнення [PERSON] з ч.1 ст.40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнуто з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 62 194,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 194,20 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. В постанові Київського апеляційного суду, колегія дійшла висновку, що фактичного скорочення у ДП «Укрхімтрансаміак» посади, яку обіймав [PERSON] не було, а тому підприємство не вправі було змінювати підставу розірвання трудового договору з ч.3 ст.38 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України за відсутності на те волевиявлення працівника та за наявності відповідної заяви на звільнення [PERSON] , а тому звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулось без законних підстав. Зазначає, про доведеність факту, що звільнення [PERSON] з посади начальника департаменту економічної безпеки та відомчої охорони ДП «Укрхімтрансаміак» здійснено з порушенням вимог трудового законодавства. Судом апеляційної інстанції встановлено незаконність наказу від 06.11.2019 №360-к-о за підписом відповідача щодо звільнення [PERSON] , у результаті чого [PERSON] змінено формулювання причин звільнення, стягнуто з позивача вихідну допомогу, середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду та судові витрати. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2021 у справі №754/17607/19, ДП «Укрхімтрансаміак» у добровільному порядку здійснено виплату незаконно звільненому працівнику, а саме перераховано: 29.03.2021 - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 066,33 грн.; 29.03.2021 - вихідну допомогу в розмірі 50 066,33 грн.; 29.03.2021 - моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.. Крім того, 29.03.2021 позивачем сплачено податки, а саме: - 22 389,91 грн. - податок з доходів фізичних осіб 18% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди; - 1 865,83 грн. - військовий збір 1,5% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди. 01.04.2021 - [PERSON] перераховано кошти у розмірі 1 921,00 грн. в порядку відшкодування судового збору. Зважаючи на те, що [PERSON] був звільнений із порушенням закону, що встановлено Постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2021 у справі №754/17607/19, за наказом в.о. директора ДП «Укрхімтрансаміак» - [PERSON] , службова особа, яка видала наказ про звільнення, винна у завданій шкоді, що заподіяна ДП «Укрхімтрансаміак» у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, моральної шкоди, а також сплачені податки і збори що обов`язкові до сплати разом з виплатою заробітної плати. Таким чином, ДП «Укрхімтрансаміак» завдано матеріальної шкоди незаконним звільненням працівника на загальну суму у розмірі 130 419,10 грн., яка підлягає стягненню в порядку регресу з особи що причинила шкоду - [PERSON] в повному обсязі. В порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Гнатенко О.А. на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає про незгоду з позовними вимогами, посилаючись на те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.08.2020 та постанова Київського апеляційного суду від 16.03.2021 у справі №754/17607/19 не є преюдиційним фактом в розумінні до ч.4 ст.82 ЦПК України. В суді першої та апеляційної інстанції, всупереч вимогам ч. 1 ст. 54 ЦПК України, не порушувалося питання про залучення [PERSON] в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. З посиланням на ч. 2. ст. 54 ЦПК України зазначає, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. Тобто для забезпечення дотримання прав і законних інтересів третіх осіб при судовому розгляді законом передбачено обов`язок сторони по справі сповіщати потенційно зацікавлених осіб про відкриття провадження у справі і ініціювати залучення їх до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому, оскільки [PERSON] не був залучений в якості третьої особи у справі №754/17607/19 і відповідно не мав можливості надати свої заперечення проти позовних вимог [PERSON] то рішення і постанова по вказаній справі не мають преюдиційного значення у справі, а вимоги ДП «Укрхімтрансаміак» до відповідача встановлюються на загальних підставах. Особи, які не брали участь в цивільній, господарській або адміністративній справі, в яких судом ухвалено відповідно судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. З посиланням на ст. 130 КЗпП України відповідач зазначає, що загальними підставами і умовами матеріальної відповідальності працівника, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Враховуючи дату призначення відповідача на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Укрхімтрансаміак», а також беручи до уваги що [PERSON] направляв роботодавцю заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 29.10.2019 року, на думку відповідача вказана заява вже була розглянута першим заступником директора з оперативного управління Лебедєвою А.М., Вказує, що наступна заява [PERSON] про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 05.11.2019 не могла надійти поштою на адресу підприємства. В діях [PERSON] при прийнятті наказу від 06.11.2019 №360-к-о про звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відсутні усі елементи складу дисциплінарного правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи, що спричинила шкоду; причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) з заподіяною шкодою; вина заподіювача шкоди. Просить відмовити в позові за безпідставністю. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, поданий ДП «Укрхімтрансаміак» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу з підстав зазначених в позовній заяві. Просив стягнути з [PERSON] на користь ДП «Укрхімтрансаміак» - матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 130 419,10 грн., а також судові витрати у розмірі 2 270,00грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві, підтримав вимоги зазначені у відзиві на позовну заяву. Справа №758/12011/21 на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями передана в провадження судді Головчаку М.М. 31 серпня 2021 року Подільський районний суд міста Києва прийняв до розгляду цивільну справу, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного провадження відповідно до статей 274-279 ЦПК України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року задоволено клопотання представник відповідача про відкладення розгляду справи, встановлено строк до 06.04.2022 для подання доказів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, розглянуто справу по суті за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступне, що наказом виконуючого обов`язки директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] від 06.11.2019 №360-к-о [PERSON] звільнено з посади начальника департаменту економічної безпеки та відомчої охорони у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. На час видання наказу №360-к-о від 06.11.2019 керівником ДП «Укрхімтрансаміак» - виконуючим обов`язки директора був [PERSON] , який призначений наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 01.11.2019 №34-п. Повноваження директора щодо здійснення організаційно - розпорядчих функцій на підприємстві у тому числі призначення на посади, та звільняти з посад працівників підприємства визначені статутом підприємства в редакції 2017 та 2019 років. Наказ від 06.11.2019 №360-к-о про звільнення [PERSON] з посади начальника департаменту економічної безпеки та відомчої охорони у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України підписано виконуючим обов`язки директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.08.2020 у справі №754/17607/19 у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2021, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.08.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , яким визнано наказ від 06.11.2019 №360-к-о в.о. директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] про звільнення [PERSON] за ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, змінено формулювання причини звільнення [PERSON] з ч.1 ст.40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнуто з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 62 194,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 194,20 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Також вирішено стягнути з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь держави судовий збір у розмірі 3 109,70 грн. Згідно мотивувальної частини рішення суду [PERSON] будучи службовою особою, виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно-господарські функції у відповідності до статуту підприємства здійснив незаконне звільнення працівника ( [PERSON] ). Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що фактичного скорочення у ДП «Укрхімтрансаміак» посади, яку обіймав [PERSON] не було, а тому підприємство не вправі було змінювати підставу розірвання трудового договору з ч.3 ст.38 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України за відсутності на те волевиявлення працівника та за наявності відповідної заяви на звільнення [PERSON] , а тому звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулось без законних підстав. Судом в рішенні встановлено порушення трудового законодавства при звільненні [PERSON] .. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2021, ДП «Укрхімтрансаміак» проведено розрахунок у добровільному порядку з [PERSON] в порядку виконання рішення суду, а саме: 29.03.2021 - перераховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 066,33 грн. (платіжне доручення №466 від 29.03.2021), вихідну допомогу в розмірі 50 066,33 грн.(платіжне доручення №465 від 29.03.2021), моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.(платіжне доручення №467 від 29.03.2021). Крім того, 29.03.2021 підприємством сплачено податки, а саме 22 389,91 грн. - податок з доходів фізичних осіб 18% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди (платіжне доручення №463 від 29.03.2021). - 1 865,83 грн. - військовий збір 1,5% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди (платіжне доручення №464 від 29.03.2021) . 01.04.2021 - [PERSON] перераховано кошти у розмірі 1 921,00 грн. в порядку відшкодування судового збору (платіжне доручення №494 від 01.04.2021). 06.04.2021 - перераховано на користь держави судовий збір у розмірі 3 109,70 грн.(платіжне доручення №569 від 06.04.2021) . Таким чином, ДП «Укрхімтрансаміак», на виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2021 у справі №754/17607/19, сплатило суму у розмірі 130 419,10 грн. Спірні відноси склалися між сторонами з приводу відшкодування матеріальної в шкоди в порядку регресу зі службової особи внаслідок незаконного звільнення працівника. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена. Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 237 КЗпП України). У пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини 1 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини 1 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Статтею 136 КЗпП України визначений порядок покриття шкоди, заподіяної працівником. Приписами частини 4 статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п.33 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог статей 134 (п.8), 237 КЗпП України про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Судом надана оцінка запереченням відповідача щодо відсутності у діях [PERSON] усіх елементи складу дисциплінарного правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи, що спричинила шкоду; причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) з заподіяною шкодою; вина заподіювача шкоди. Судом досліджено наказ ДП «Укрхімтрансаміак» від 06.11.2019 №360-к-о про звільнення [PERSON] з посади начальника департаменту економічної безпеки та відомчої охорони на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та встановлено що він підписаний саме [PERSON] . Таким чином керівник підприємства ( [PERSON] ), відповідно до покладених на нього повноважень здійснив організаційно - розпорядчі та адміністративно-господарські функції та прийняв наказ, який у подальшому було оскаржено у судових інстанціях України та постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2021 визнано незаконним з покладанням на позивача фінансових зобов`язань у вигляді виплати на користь [PERSON] вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та судового збору. Також ДП «Укрхімтрансаміак» здійснило обов`язкові нарахування на здійснені виплати на користь [PERSON] - податок з доходів фізичних осіб 18%, військовий збір 1,5% з вихідної допомоги, судовий збір. Таким чином саме прийняття [PERSON] незаконного наказу №360-к-о спричинило збитки (матеріальну шкоду) ДП «Укрхімтрансаміак» на загальну суму у розмірі 130 419,10 грн. Також, суд звертає увагу, що в трудових правовідносинах законодавець не вимагає встановлення елементів складу трудового майнового правопорушення, а саме: наявності шкоди, протиправної поведінки особи, що спричинила шкоду, причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, вини заподіювача шкоди, оскільки відповідальність в таких випадках настає незалежно від форми вини (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14). Суд критично ставиться до твердження відповідача, що він не знав про наявність (надсилання) [PERSON] повторної заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 04.11.2022, що адресована в.о. директора ДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] і відповідно до напису у верхньому лівому куті має резолюцію: «для опрацювання» і міститься підпис [PERSON] . Зі сторони відповідача не надано до суду будь яких доказів на спростування щодо «візування» вказаного документу здійснено не [PERSON] . Після дослідження доказів в матеріалах справи та всебічного з`ясування обставин, судом встановлено, що саме відповідачем підписано наказ №360-к-о про звільнення [PERSON] , який судом визнано незаконним та скасовано. Тому обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу, покладається саме на відповідача. Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 401/1745/16-ц. Згідно з частиною 6 статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Частиною 1 статті 1191 ЦК передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 ЦК України), тобто в даному випадку розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Як слідує із роз`яснень п.20 постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Як встановлено судом, ДП «Укрхімтрансаміак» здійснено виплату незаконно звільненому працівнику ( [PERSON] ) 29.03.2021 - перераховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 066,33 грн., вихідну допомогу в розмірі 50 066,33 грн, моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.; 29.03.2021 підприємством сплачено податки та збори нараховані на виплати працівнику 22 389,91 грн. - податок з доходів фізичних осіб 18% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди; 1 865,83 грн. - військовий збір 1,5% з вихідної допомоги, з виплати середнього заробітку та моральної шкоди. 01.04.2021 -перераховано [PERSON] 1 921,00 грн. в порядку відшкодування судового збору; 06.04.2021 - перераховано на користь держави судовий збір у розмірі 3 109,70 грн. Таким чином, шкода заподіяна ДП «Укрхімтрансаміак» прийняттям незаконного наказу від 06.11.2019 №360-к-о складає суму 130 419,10 грн., що відповідає розміру заявлених регресних вимог до відповідача. Позивач звернувся з позовом до [PERSON] 27.08.2021 року, тобто в межах строку позовної давності, відповідно до положень ст. 233 КЗпП України. Щодо повноважень керівника ДП «Укрхімтрансаміак» на звернення до суду з даним позовом, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Оскільки справи про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, виникають із трудових правовідносин і однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа, працівник, тому ця категорія справ підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що на час пред`явлення позову до суду - відповідач [PERSON] не перебуває в трудових відносинах з позивачем. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 17.06.2020 №112-п відповідач звільнений з посади виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Укрхімтрансаміак». Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. В даній нормі йдеться про пред`явлення позову вищестоящим в порядку підлеглості органом, до керівника, який перебуває у трудових відносинах з підприємством. Поняття «працівник» визначено статтею 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999, зокрема, працівник - це фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, яка використовує найману працю. Позивачами у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками, можуть бути юридичні особи або фізичні особи, які використовують найману працю, яким завдано майнової шкоди, а відповідачами - завжди фізичні особи, які перебувають у трудових правовідносинах і заподіяли шкоду під час виконання трудових обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що позов подано ДП «Укрхімтрансаміак», від імені якого діє в.о. директора [PERSON] , призначення підтверджується випискою ЄДРЮОФОПГФ, до колишнього керівника (в.о. директора) [PERSON] , який припинив трудові відносини з підприємством. Отже, у випадку припинення керівником трудових відносин з підприємством слід застосовувати частину 3 статті 136 КЗпП України, якою визначено, що покриття шкоди, за виключенням випадків передбачених частинами 1, 2 цієї статті, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Суд не застосовує до спірних правовідносин вимог ч.4 ст.136 КЗпП України, оскільки згадана норма закону передбачає подачу позову вищестоячим в порядку підлеглості органом або прокурором у випадку стягнення матеріальної шкоди з керівника підприємства, установи організації чи їх заступника, який є керівником на час звернення з позовом до суду. Як встановлено вище [PERSON] не є керівником позивача станом на 27.08.2021 року, а саме дата подачі позову. Вказана норма трудового законодавства є логічною у випадку пред`явлення позову до працюючого керівника з метою уникнення ситуації, коли позивач й відповідач співпадатимуть в одній особі, оскільки, перебуваючи на посаді та будучи наділений правом представлення інтересів юридичної особи, видачі довіреності іншим особам на представлення інтересів юридичної особи, працюючий керівник не вправі пред`являти позов до самого себе. Разом з тим, сам по собі факт звільнення працівника не припиняє його обов`язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі організації шкоду за час перебування у трудових відносинах. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ДП «Укрхімтрансаміак» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу є підставними, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ДП «Укрхімтрансаміак» про відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальної шкоди, та стягнення з [PERSON] , на користь ДП «Укрхімтрансаміак» - матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 130 419,10грн. (сто тридцять тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень 10 копійок). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь ДП «Укрхімтрансаміак» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Outcome: approved