Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду містка Києва з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора - Державний нотаріус Щербенко Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Неля Вікторівна про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після померлого [INFO] батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина. 18.01.2018 він звернувся через свого представника [PERSON] до Приватного натаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на Ѕ частку спадкового майна, яке складається з Ѕ частки квартири за адресою в [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Однак 15.08.2019 приватний нотаріус відмовила йому видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадкового майна, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, що посвідчують право власності або державну реєстрацію за померлим на вказане спадкове майно. У зв`язку з чим, приватним нотаріусом було складено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Невдовзі, після смерті батька, [INFO] померла [PERSON] - рідна бабця позивача по батьку, після смерті якої відкрилася спадщина. 01.08.2019 він звернувся до Державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської нотаріальної контори Щербенко О.В., однак державний нотаріус відмовила йому видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку у спадковому майні, яка залишилась після смерті його бабці- [PERSON] , яке складається з Ѕ частки квартири за адресою в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадщину. У зв`язку з чим, державним нотаріусом було складено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач, як спадкоємець за законом, який у встановленому порядку прийняв спадщину та звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, чим порушується його право на спадкування та володіння приватною власністю, вимушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 28.11.2019 року було залишено позовну заяву без руху. Ухвалою судді від 14.01.2020 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою судді від 08.05.2020 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді від 11 грудня 2020 року було зупинено провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора - Державний нотаріус Щербенко Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Неля Вікторівна про визнання права власності у порядку спадкування за законом, до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини. Ухвалою судді від 20.12.2021 року суд поновив провадження по справі та призначив справу до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні 10.08.2022 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у поданому позові. Відповідач та його представник - адвокат Лукацька Л.Г. позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. При цьому зазначили, що відповідач не є належним за вимогами, щодо спадкування позивачем частини майна після смерті батька.. Крім того, нотаріусом було допущено помилку у вирахуванні частки, яку має спадкувати позивач, відповідач жодним чином не порущував прав позивача, а вітак його вимоги не підлягають задоволенню судом. Відповідач та його представник - адвокат Лукацька Л.Г. 10.08.2022 повторно у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на ту обставину, що його адвокат перебуває за межами м.Києва та може прибути до суду. Враховуючи той факт, що до вищевказаного клопотання не додано будь-яких доказів поважності причин неявки до суду представника відповідача, а також той факт, що судом заслухані пояснення учасників, досліджено письмові матеріали справи та було оголошено перерву в судовому засіданні на стадії доповнень задля отримання відповідей на здійснені запити, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 3-сособа: Представник 15 Київської державної нотаріальної контори не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. В ході розгляду справи подавали заяву з проханням здійснювати розгляд справи у відсутності їх представника. 3-особа: Приватний нотаріус КМНО Остапчук Н.В. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлена належним чином. В ході розгляду справи подавала клопотання про розгляд справи у її відсутність. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності нез`явившихся 3-осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є сином померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а/з №1837) та онуком померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] (а/з №592), який є сином померлої [INFO] [PERSON] . Судом встановлено, що померлому [INFO] батьку позивача - [PERSON] та померлій [INFO] бабусі позивача - [PERSON] на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці кожному, належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.05.2018 № 17963 виданої на замовлення приватного нотаріуса, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім`я [PERSON] : -1/3 ч. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської Райради у м. Києві 25.11.1997 р., розпорядження №4635; -1/6 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською держнотконторою 16.08.2007р., № 6-1553. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.09.2019 № 36595 виданої на замовлення приватного нотаріуса, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім`я [PERSON] : - 1/3 ч. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської Райради у м. Києві 25.11.1997 р., розпорядження №4635; - 1/6 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською держнотконторою 16.08.2007р., № 6-1549. Позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої була заведена спадкова справа № 1/2018. Крім того, з аналогічною заявою про прийняття спадщини звернулась мати покійного - [PERSON] , яка в подальшому [INFO] померла. Як вбачається з постанови Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. від 15.08.2019, позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, після смерті батька, яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. Крім того, позивач, в порядку ч.1 ст.1266 ЦК України звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, на підставі якої була заведена спадкова справа № 951/2018. Крім позивача, з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після [PERSON] звернувся також її син - відповідач у справі [PERSON] .. Як вбачається з постанови Державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. від 01.08.2019, позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку спадкового майна [PERSON] , яке складається з 3/4 частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом, і це підтверджується наявними доказами, позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON] та бабусі - [PERSON] який у встановленому законом порядку прийняв спадщину та звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак на даний час позбавлений можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, чим порушується його право на спадкування, а тому його порушені права підлягають захисту в судовому порядку. Разом з тим, суд зазначає, що здійснивши перервірку розрахунку загальної частки, яку успадкував позивач після смерті батька та бабусі, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено арифметичну помилку у розрахунку своєї частки, а саме частка позивача у спадщині після смерті батька складає 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , тобто 1/4 частку спірної квартири. Частка позивача після смерті бабусі складає 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 3/4 частин квартири [ADDRESS] (1/2 частка належна на праві власності + 1/4 частка успадкована після смерті [PERSON] = 3/4 частки спірної квартири), тобто 3/8 частку спірної квартири. Таким чином загальна частка, яка набута позивачем в порядку спадкування за законом в квартирі [ADDRESS] становить 5/8 її частин. Згідно ухвали судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.09.2022 виявлена під час виготовлення повного тексту судового рішення від 10.08.2022 арифметична описка у зазначенні набутої позивачем на праві власності в порядку спадкування частки спірної квартири була виправлена, а відтак повний текст рішення суду викладається у вірному вигляді з урахуванням виправленої помилки. При цьому, суд оцінює критично пояснення відповідача та його представника щодо того, що [PERSON] не є належним відповідачем за вимогами позивача, щодо спадкування після смерті батька, оскільки в даному випадку належним відповідачем буде Київська міська Рада, з тих підстав, що згідно з вимогами ч.1 ст.1262 ЦК України, відповідач, як рідний брат померлого є спадкоємцем другої черги, а відтак він є належним відповідачем за даними вимогами позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення вимог [PERSON] та визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька та бабусі право власності на 5/8 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7 318, 88 грн., пропорційно до частки задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved