Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

21.04.2022 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач зазначає, що зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , власником якого він являюся. Станом на теперішній час в даному житловому будинку зареєстрована також його колишня дружина [PERSON] , однак вона фактично не проживає в ньому починаючи із 2015 року. На даний час її речей в будинку немає. Крім того, відповідач, в порушення вимог частини третьої статті 64 ЖК України, не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. Факт реєстрації відповідача створює для позивача великі незручності. У випадку продажу будинку ніхто не забажає його придбати з будь-якими обтяженнями. Оскільки відповідач не уклала з позивачем ніяких угод, не бере участі в утриманні будинку, не проживає в ньому та не користуються ним без поважних причин більше шести років, то позивач вважає, що вона втратила право на користування цим будинком та повинна бути знята із реєстрації. Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі та визнати відповідача такою, що втратила право проживання та користування житловим будинком. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутності щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що власником на 1/1 частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.12.2008 року серія ССК № 951772 (а.с 6). Відповідно до довідки виданої Рукшинською сільською радою від 29.03.2022 року № 49 в якій вказується, що [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає з 2015 року місце знаходження її в сільській раді не відоме. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, враховуючи те, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстрований та не проживає відповідач, реєстрація якого створює для позивача перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved