Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до ТзОВ «Максвелтрейєд» та Виконьавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, скасування протоколу та рішень про державну реєстрацію права власності, у якому третьою особою зазначила її чоловіка [PERSON] . Свій позов мотивувала тим, що у січні місяці 2019 року, їй стало відомо, що [INFO] , її чоловіком [PERSON] , було внесено до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд» майно, що складається з земельної ділянки, площею 0,7928 га, та незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] », що знаходяться за адресою [ADDRESS] . При цьому дане майно [PERSON] придбав під час перебування в шлюбі з позивачкою Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняка О.В., № 42597508 та № 42598309 від 17.08.2018, на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна між Третьою особою та Відповідачем 1 від 16.08.2018 року, вчиненого на підставі протоколу №2 ТзОВ «Максвелтрейд» від 16.08.2018, проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд» на земельну ділянку кадастровий номер 2625281801:07:001:0001, площею 0,7928 га, та незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] », що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що 28 січня 2019 року та 12 лютого 2019 року, я зверталась до ТзОВ «Максвелтрейд» та його засновника, з вимогою про повернення у спільну сумісну власність вищевказаного нерухомого майна, але на час подання позовної заяви жодних дій щодо такого повернення ТзОВ «Максвелтрейд» не вчинено. Таким чином, при передачі спірних об`єктів нерухомого майна, як внесок до статутного капіталу, у власність ТзОВ «Максвелтрейд», [PERSON] з одного боку як один з подружжя та з іншого боку - як учасник ТзОВ «Максвелтрейд». На думку позивачки [PERSON] , як один із подружжя, який розпорядився спільним майном без згоди другого із подружжя, позивачки [PERSON] , та контрагент, ТзОВ «Максвелтрейд», що було зареєстровано за 3 дні до передачі майна, діяли недобросовісно, оскільки набуваючи у власність спільне майно подружжя ТзОВ «Максвелтрейд», який є самостійним суб`єктом цивільних відносин, однак діючи через свого засновника [PERSON] не могли не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. А тому позивачка вважає, що наслідком зазначених недобросовісних дій [PERSON] та ТзОВ «Максвелтрейд», має стати повернення майна у спільну власність подружжя. На підставі наведеного позивачка просить суд Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку кадастровий номер 2625281801:07:001:0001, площею 0,7928 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , незавершену будівництвом приватну школу образотворчого мистецтва «[INFO]», що складається з адмінкорпусу - 342,4/42,1/154,8 м.кв., А. незавершене будівництво виробничі цехи пилорами - 142,4/1302,5/52,9/28,1 м.кв., Б. незавершене будівництво каплиця - 4 м.кв., В. незавершене будівництво майстерня - 486,9/78,1 м.кв., Г. незавершене будівництво прохідна - 18,7 м.кв., Д. очисна споруда - 51.5 м.кв., Ж. незавершене будівництво котельня - 57,2/30,1 м.кв., З. ангар - 105,9 м.кв., К. огорожа, №1-3, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд» (ЄДРПОУ 42391331, 76002, вул. Хриплинська, 39, м. Івано-Франківськ), оформлене протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2, про внесення до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд» земельної ділянки кадастровий номер 2625281801:07:001:0001, площею 0,7928 га та незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] », що знаходяться за адресою [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняк Олександра Васильовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42597508 від 17.08.2018 року, державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», на земельну ділянку кадастровий номер 2625281801:07:001:0001, площею 0,7928 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняк Олександра Васильовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42598309 від 17.08.2018 року, про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», на об`єкт нерухомого майна, а саме незавершену будівництвом приватну школу образотворчого мистецтва «[INFO]», що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав повністю, просив їх задоволити, зазначив, що згідний на заочний розгляд справи у відсутності відповідачів та третіх осіб. Відповідач, представник ТзОВ «Максвелтрейд», у судове засіданні не з`явився за невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи судом. Представник відповідача, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надіслав до суду відзив на позовні вимоги [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та скасування протоколу та рішень про державну реєстрацію права власності, у якому зазначив, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає, що доводи по даній позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що не підлягають до задоволення, оскільки для державної реєстрації права власності у зв`язку із передачею майна у власність юридичної особи як внесок, заявником було подано всі необхідні документи для державної реєстрації речових прав відповідно до п.48 Постанови КМУ, що є достатнім для здійснення державної речових на незавершене будівництво за ТОВ «Максвелтрейд», та державну реєстрацію здійснено в цілому за [PERSON] , підстав для скасування протоколу та рішень про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна немає. Третя особа, [PERSON] , у судове засіданні не з`явився за невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи судом. Заслухавши представника позивача та дослідивши і належним чином оцінивши наявні у справі докази суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.09.1985р. між [PERSON] та [PERSON] 07.09.1985р. зареєстровано шлюб. 28.01.2019 та 12.02.2019 позивачкою на адресу ТОВ «Максвелтрейд» направлено вимоги, в яких вона просить здійснити дії щодо повернення майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 2625281801:07:001:0001 площею 0,7928 га та незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які є у спільній власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №307981 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВСА № 185752 від 02.03.2005 є власником земельної ділянки площею 0,7928 га, що по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування викуплених приміщень, які будуть переобладнані для створення приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] ». Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2016, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.03.2017 земельна ділянка площею 0,7928 га, що по [ADDRESS] , яка призначена для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та незавершене будівництво, незавершена будівництвом приватна школа образотворчого мистецтва « [INFO] », що в [ADDRESS] , на праві приватної власності належали [PERSON] .. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.10.2021, земельна ділянка площею 0,7928 га, що по [ADDRESS] , яка призначена для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та незавершене будівництво, незавершена будівництвом приватна школа образотворчого мистецтва « [INFO] », що в [ADDRESS] , відсоток готовності об`єкта становить 90%, зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна: незавершене будівництво, адмінкорпус; незавершене будівництво, виробничі цехи пилорами; незавершене будівництво, каплиця; незавершене будівництво, майстерня; незавершене будівництво, прохідна; очисна споруда; незавершене будівництво, котельня; незавершене будівництво, ангар; огорожа- на праві власності належать ТОВ «Максвелтрейд», код ЄДРПОУ 42391331. Відповідно до протоколу №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Максвелтрейд» від 16.08.2018, [PERSON] обрано головою загальних зборів засновників Товариства, вирішено сформувати частку учасника (засновника) [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Максвелтрейд» у розмірі 200 000,00 грн. шляхом внесення належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме: - земельної ділянки кадастровий номер 2625281801:07:001:0001 площею 0,7928, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування викуплених приміщень, які будуть переобладнані для створення приватної школи образотворчого мистецтва «[INFO]»; - незавершеного будівництва- незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, даним протоколом вирішено оцінити, погодити та затвердити вартість вищезазначеного нерухомого майна як вкладу до статутного капіталу ТОВ «Максвелтрейд» в сумі 200 000,00 грн. Згідно акту передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТОВ «Максвелтрейд» від 16.08.2018 учасником ТОВ «Максвелтрейд» [PERSON] передано в статутний капітал, а ТОВ «Максвелтрейд» в особі директора [PERSON] прийнято вищевказане нерухоме майно: земельну ділянку та незавершену будівництвом приватну школу образотворчого мистецтва «[INFO]». Відповідно до ст.115 ЦК України та ст.85 ГК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Відповідно дост.116 ЦК України учасник господарського товариства має право здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі. Сімейним кодексом України у ст. 60 встановлено, що майном набутим на праві спільної сумісної власності є те, яке набуте подружжям під час шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 а саме у п. 28 вказано, що майно, передане засновниками (учасниками) товариству знаходиться у його власності, а тому внесок до статутного капіталу господарського товариства не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту чч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У ст. 61 визначено, що «якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст. 116, 147 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному капіталі не може вважатися відчуженням спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя тане в інтересах сім`ї. Таким чином, чоловік чи дружина учасника Товариства з обмеженою відповідальністю має право тільки на частину доходу, отриманого за договором купівлі-продажу частки, об`єктом спільної сумісної власності виступає саме він. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. У разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий з подружжя набуває права вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у Постанові від 19.02.2014 року при розгляді справи № 6-5цс 14: «Аналіз норм права: ст. ст. 63, 65 СК України, ст. ст. 66, 67 ГК України дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства». Судова практика, сформована ще Верховним Судом України, не відносила до об`єктів спільної сумісної власності подружжя частку учасника господарського товариства та визначала певну конструкцію, що саме підлягає виплаті у спорах про поділ майна подружжя. Так, Верховний Суд України у постанові від 03 червня 2015 року, провадження №6-38цс15, висловив правову позицію, згідно із якою грошові кошти, внесені одним із подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов і у постанові від 02 жовтня 2013 року, провадження №6-79цс13. Як убачається, Верховний Суд України фактично зробив висновок, що внесені на формування статутного фонду його учасником кошти (номінальна вартість внеску, зазначена у статуті товариства) стають власністю товариства і поділу між подружжям не підлягають, адже не можна ділити того, що вже не існує у подружжя. Вказану позицію в частині того, що внесені в статутний фонд кошти не є майном подружжя та не підлягають поділу, підтримала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.40 постанови). Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові вказала, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Право власності на майно, передане кооперативу як вступні, членські, цільові внески, вклади його членів тощо належить кооперативу, а не його членам. Тому майно господарського товариства, кооперативу належить їм на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику, члену) приватного підприємства та його подружжю (колишньому подружжю). Часткою в статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку розподілу майна товариства в процесі його ліквідації (пункти 8.36., 8.37 постанови). Більше того, у цій справі Велика Палата Верховного Суду відійшла від протилежного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 липня 2013 року, провадження №6-61цс13, зазначивши, що частка учасника господарського товариства, набута у шлюбі за спільні кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (пункт 8.59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18, провадження № 12-71гс20). Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. У статті 113 Цивільного кодексу України визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Учасник товариства має право відчужити частку у статутному капіталі товариства, на неї може бути звернено стягнення, частка може перейти іншій особі в порядку правонаступництва чи спадкоємцю, учасник товариства може вийти з нього, отримавши вартість своєї частки (статті 21-24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статті 100, 116 ЦК України). Відповідно до статті 115 ЦК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Верховний Суд України у постановах від 03 червня 2015 року, провадження №6-38цс15 та від 02 жовтня 2013 року, провадження №6-79цс13 указав, що якщо один із подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Тобто фактично вказується, що другий із подружжя може претендувати на половину внесених під час формування статутного фонду коштів, іншими словами - на половину суми, зазначеної у статуті товариства (номінальна вартість), а не на половину реальної (ринкової) вартості частки учасника, яка може мати абсолютно іншу вартість, як у бік збільшення, якщо, наприклад, статутний фонд становить одну тисячу гривень, а товариство має чистих активів на мільйони гривень, так і у бік зменшення, коли при значній сумі внеску, вказаної у статуті, у товариства фактично залишились лише зобов`язання. Комплексний аналіз законодавства, що регулює відповідні правовідносини дає можливість дійти висновку, що частка (вклад) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися у порядку, визначеному законом, та який може бути виражений у грошовому еквіваленті у статуті товариства як номінальна вартість, проте має і свою дійсну (ринкову) вартість. У справах про поділ майна подружжя, у яких один із подружжя залишається учасником господарського товариства з відповідною часткою у статутному капіталі, другий із подружжя має право на врахування (стягнення) при поділі майна подружжя вартості частки (вкладу) учасника у статутному капіталі товариства, яка має бути дійсною (ринковою), що буде відповідати принципу верховенства права. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Статтями 80-81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту ймовірно порушеного права. Отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed