Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь і на її утримання в період декретної відпустки по догляду за дитиною аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подачі цієї заяви до суду до досягнення дитиною трирічного віку. Посилається на те, що 27.07.2019 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . На даний час між сторонами ускладнились стосунки. Відповідач добровільно не надає їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання на той час, поки вона не працює в зв`язку з доглядом за дитиною. Вона намагається самотужки забезпечити сина всім необхідним, але її фінансових можливостей не в повній мірі вистачає для повноцінного та гармонійного розвитку сина. На даний час вона потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка не тільки на утримання дитини, а ще і на своє утримання, тому що не має ніякого заробітку (доходу). Внаслідок чого змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб. Від шлюбу\~сторони мають\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). На даний час відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною 3-х років у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Згідно ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач являється працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] ,\~ [INFO] , трьох років у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи наведені обставини, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та це визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved