Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

У червні 2022 року представник позивача звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про визнання місця проживання дитини. В обґрунтування позову представник зазначила, що 02 липня 2014 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної РАЦС реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області. 23 лютого 2018 року від шлюбу народилась дочка, [PERSON] . Близько 5-ої ранку 24 лютого 2022 року Росія завдала повітряних ударів по цілях в Україні, розпочавши повномасштабний воєнний наступ на її територію. Через декілька тижнів на території місця проживання його сім`ї в Донецькій області почалися активні бойові дії, що зумовило шукати більш безпечне місце для проживання, це дуже негативно вплинуло на психічний стан в сім`ї, а особливо на Відповідачку. [PERSON] все частіше почала віддалятись від позивача та дочки, подумувала про виїзд за кордон. Одного ранку [PERSON] повідомила про те, що має намір виїхати за кордон, але без дочки, бо вона маленька і їй буде краще з батьком, бабусею та дідусем. Куди поїхала нікого не повідомила. У травні на електронну пошту позивача направила листи, що вона в Канаді і наміру повертатись не має. В телефонній розмові [PERSON] повідомила позивача, що має намір забрати доньку за кордон. Вивезти її повинна мати відповідачки - бабуся [PERSON] . Дочка залишається проживати з позивачем та рідними в м.Кам`янське. Відповідачка родиною не цікавиться, з дочкою не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідачка за власним бажанням покинула їх спільне місце проживання. У теперішній час донька, [PERSON] , проживає разом з батьком. Позивач має змогу забезпечити доньці необхідні матеріально-побутові умови проживання, навчання, отримання медичної допомоги та дозвілля. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що необхідно встановити місце проживання з батьком, щоб у разі загострення бойових дій на території місця проживання, він мав змогу пересуватись з дитиною без матері, зберегти життя, маючи на це юридичне право. Тим самим, не дати змоги бабусі забрати дитину за кордон без його відома. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Подали суду заяву, у якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та з урахуванням Висновку №8 вих-20/295 від 13.07.2022 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні було встановлено наступне: Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 02.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серії [NUMBER] від 27.02.2018 року, в графі батько зазначено - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Відповідно до копій довідок №1206-5000612043, №1206-5000611630 та №1206-5000614671 від 31.03.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2022 року малолітня [PERSON] , [INFO] залишилася мешкати разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що мати дитини - [PERSON] виїхала за кордон. За весь час проживання дитини разом з батьком, матір донькою не цікавиться, не спілкується, матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами служби у справах дітей міської ради умови проживання за вказаною вище адресою задовільні. Мати дитини - [PERSON] надала до служби у справах дітей письмову заяву, де вона просить провести засідання комісії з питань захисту прав дитини без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Питання визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, у Висновку якого зазначено, що ураховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради від 12.07.2022 року та те, що мати дитини - [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання доньки разом з батьком, вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачка надала до служби у справах дітей Кам`янської міської ради заяву в якій не заперечувала проти визначення місця проживання її малолітньої доньки [PERSON] разом з батьком, суд вважає за можливе, не з`ясовувати думку дитини під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У Висновку №8 вих-20/295 від 13.07.2022 року виконавчого комітету Кам`янської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини зазначено, що малолітня дитина постійно мешкає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради 12.07.2022 року з`ясовано, що мати дитини - [PERSON] на теперішній час знаходиться та проживає за кордоном та надала до служби у справах дітей міської ради заяву, в якій повідомила, що не заперечує проти визначення місця проживання її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Отже, визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є доцільним. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved