Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

у лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «ToyotaLandcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 07.09.2018 року між сторонами у справі укладено шлюб. 27.06.2019 року та 13.11.2019 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у загальному розмірі 3 262 102,86 грн. в межах виконавчого провадження. 15.11.2019 року позивач знято вказану суму грошових коштів та придбано автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, та оформлено на ім?я відповідача. Вартість вказаного автомобіля становила 1 409 400 грн. Крім того, 16.11.2019 року у м. Харків позивачем придбано автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, та оформлено на ім?я відповідача. Вартість вказаного автомобіля становила 663 680 грн. 19.02.2022 року позивачем подано позовну заяву до Голосіївського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу з відповідачем. Крім того, позивач запропонував відповідачу визнати за позивачем право особистої приватної власності на вказані автомобілі та здійснити їх перереєстрацію на ім?я позивача. Відповідачем вказана пропозиція була проігнорована. Позивач зазначає, що оскільки грошові кошти, за які було придбано спірні транспортні засоби, належали йому на праві особистої приватної власності, були набуті позивачем до реєстрації шлюбу з позивачем, відтак спірні транспортні засоби є особистою приватною власністю позивача, що не визнається відповідачем. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 89). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2022 року вжито заходів забезпечення позовних вимог [PERSON] , накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 91-95). У липні 2022 року позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд: - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; - зобов?язати [PERSON] передати [PERSON] автомобіль «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , разом з правовстановлюючими документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу) та комплект ключів від нього (а.с. 100). 03.08.2022 року позивачем [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . 03.08.2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначила про те, що вимоги позивача, викладені у заяві про зміну предмету позову, визнає у повному обсязі, та просить прийняти рішення, згідно якого в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 646, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 27.09.2018 року (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 11). Крім того, 19.11.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 11). За заявою про зміну предмету позову в редакції від 02.08.2022 року, позивач просить здійснити розподіл вказаного спірного ма1йна між подружжям з урахуванням інтересів відповідача та спільних малолітніх дітей. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Чинне законодавством передбачає певні способи розподілу майна подружжя. Так, зокрема, при вирішенні питання про розподіл спільного майна подружжя суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Судовим розглядом встановлено, що заявлене до розподілу рухоме майно, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає розподілу між ними з урахуванням вартості спірного майна, часток кожного із подружжя у спільному майні та інтересів спільних малолітніх дітей подружжя, наступним чином: - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Toyota Landcruiser 200», 2016 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Landcruiser 200», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Судовим розглядом встановлено, що такий порядок розподілу спірного майна, відповідає інтересам сторін, порядку користування майном, який склався між ними з часу окремого проживання, їх часткам у спільному майні, з урахуванням інтересів малолітніх дітей подружжя. За вказаних обставин суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. Питання про скасування заходів забезпечення позовних вимог, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2022 року вирішити в порядку ст. 158 ЦПК України.

Outcome: approved