Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

В червні 2022р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд: - стягнути на свою користь з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань 1926,0 грн. Матеріальної шкоди та 10000,0 грн. Моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 22 квітня 2020р. головним інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Шимковим Я.Й. відповідача 1, відносно неї було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія АС № 0000008380. Даною постановою було притягнено позивачку до адміністративної відповідальності за порушення п.15.9. г) Правил дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України), відповідальність за яке, передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,0 грн. Також позивачка зазначала, що було евакуйована на штраф майданчик належний їй автомобіль «КІА» д.н.з. [NUMBER] . Для отримання власного автомобіля позивачкою, крім сплати штрафу, також було сплачено: 288,0 грн. - послуги за зберігання автомобіля; 1270,0 грн. - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання; 113,0 грн. - послуги банку. Сплати цих коштів є обов`язковою, умовою для отримання автомобіля. Разом з тим, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2021р. по справі № 758/4998/20, зазначену вище постанову серія АС № 0000008380 було скасовано, а провадження у справі про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрито. Позивачка вказувала, що фактичні протиправні дії головного інспектора Шимкова Я.Й. призвели до того, що її було обмежено у праві власності та протиправно вилучено автомобіль на майданчик для зберігання. Також, нею додатково було витрачено грошові кошти, на сплату відповідних обов`язкових платежів, задля отримання автомобіля, з метою захисту своїх прав позивачка зверталась в позасудовому порядку, а також вимушена була звернутись за професійною правничою допомогою. Зазначені обставини додатково спричиняють їй моральних страждань та витрачання часу. На теперішній час, збитки їй не відшкодовані. Ураховуючи, що наявність негативних явищ, які виникли у позивачки, в зв`язку з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності та евакуацією її автомобіля, та порушенням нормальних життєвих зв`язків, унаслідок тривалого доведенням вказаного факту, як компенсацію завданої моральної шкоди від наведених порушень та незручностей позивачка оцінює в розмірі 10000,0 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 липня 2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2 на позов в якому сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала, зазначивши, що відповідача 2 було залучено до участі у справі, враховуючи сталі правові позиції Верховного Суду, щодо суб`єктного складу у вказаних спірних правовідносинах. 27 липня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2, проти позову заперечив, зазначивши, що жодним чином не порушував права позивачки, та останньою не враховані положення ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, та не доведено всі складові для відшкодування матеріальної і моральної шкоди. 28 липня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача необґрунтовані вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, відсутні докази понесення стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідь на відзив відповідача 1 на адресу суду не надходила. Заперечення на відповідь на відзив відповідача 2 на адресу суду не надходили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2021р. по справі № 758/4998/20, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Я.Й., Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Головне управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № 0000008380 від 22 квітня 2020р., винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимковим Я.Й., якою позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП із застосуванням до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,5 грн. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП, стосовно позивачки. Судом встановлено, що за наслідками винесення зазначеної постанови серії АС № 0000008380 від 22 квітня 2020р., позивачкою було сплачено штраф у розмірі 255,0 грн. Також позивачкою було сплачено: 288,0 грн. - за послуги зберігання її автомобіля; 1270,0 грн. - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання; 113,0 грн. - послуги банку. Враховуючи правові висновки визначені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2021р. по справі № 758/4998/20, позивачку було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, шкода, завдана позивачці незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідача 1) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018р., провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018р., провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018р., провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами 1, 2. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р. передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у понесені нею моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складенням відносно неї постанови про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (складенням відносно позивачки зазначеної вище постанови) встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачем 1. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини можна зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивачки, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1671,0 грн. (288,0 грн. + 1270,0 грн. + 113,0 грн.), відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. Щодо стягнення суми штрафу в розмірі 255,0 грн., то відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. Позовна вимога про стягнення на користь позивачки суми штрафу у розмірі 255,0 грн. на підставі вище зазначеної постанови серії АС № 0000008380 від 22 квітня 2020р. не підлягає задоволенню, оскільки процедура повернення штрафу передбачена ст. 296 КУпАП та окремий порядок повернення коштів, передбачений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013р. за № 787. Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 липня 2019р. у справі №757/2757/16-а. Враховуючи те, що судом встановлено наявність спричиненої позивачці незаконними діями працівників відповідача 1 моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених їй моральних страждань, які полягали саме у душевних стражданнях, яких позивачка зазнав у зв`язку із неправомірним притягненням її до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вона була вимушена витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 3000,0 грн., відшкодування яких підлягає за рахунок коштів Державного бюджету України.

Outcome: partial