Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася Одеська міська рада з позовом до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, в якому вказувала наступне. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,9кв.м., яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.1998р. № [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2010р., виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михайловою Л.І. в реєстрі за №3-2893. У вказаній квартирі на час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала одна. Ще за життя [PERSON] було складено два заповіти від 12.11.2010р. та 30.10.2014р. 08.11.2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа №25/2017 до майна померлої [PERSON] 30.08.2018р. Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/4198/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності постановлено рішення, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В подальшому [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2019р. у справі №521/4846/19 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на квартиру в задоволенні позовних вимог відмовлено. Таким чином, як вказував позивач, територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого майна, яке залишилося після смерті [PERSON] та посилаючись на вищевикладене, позивач просить визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,9кв.м відумерлою, та визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,9кв.м., оскільки таке право позивача відповідач не визнає. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, сповіщений належним чином. Надав просив суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив слухати справу у його відсутності. Представник [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином, на час розгляду справи будь-яких заяв про відкладення слухання справи не надходило. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.05.1998р. № [NUMBER] Управлінням житлово - комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 27.05.1998р., зареєстрованого 19.08.1998р. в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м. (а.с.7-9) Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його частину у зазначеній квартирі успадкувала його дружина [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2010р., виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михайловою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №3-2893.(а.с.10) Таким чином станом на 10.01.2020р. квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2020р. (а.с.11-12) [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про її смерть, актовий запис №3024.(а.с.6) Згідно довідки (виписки про склад сім`ї та реєстрацію) від 11.06.2018р. №785, виданої дільницею №2 КП ЖКС «Черьомушки», у квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживала [PERSON] , 1945 року народження . (а.с.13) За життя [PERSON] 12.11.2010р. склала заповіт, який був посвідчений Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за № 3-2850, за яким все своє майно заповіла [PERSON] . (а.с.56 зворот) 13.10.2014р. [PERSON] склала інший заповіт, який був посвідчений Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за №3-1711, за яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . (а.с.50, 56) Зазначені в заповітах особи до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися а отже вони є такими, що спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не прийняли. 08.11.2017р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 25/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с.47-65) В березні 2018р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] (справа №521/4198/18) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2018р., яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2019р., в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. (а.с.78-87) 22.03.2019р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] (справа №521/4846/19)(а.с.72-75) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2019р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] відмовлено.(а.с.82-87) Постановою Одеського апеляційного суду від 15.02.2021р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2019р. у справі №521/4846/19 залишено без змін.(а.с.105-111) Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 1216 - 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та\~\~народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON] квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю на праві власності, тобто, входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказана квартира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради. Територіальна громада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 09 лютого 2022 року у справі\~640/23065/14. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном та право на повагу до житла, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, може розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8 Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами особи, яка заявила про захист права, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Згідно ст.ст.15,\~16\~ЦК України кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного\~законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідачем не визнається право власності позивача на спірну квартиру, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 8602 грн.

Outcome: approved