Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У вересні 2021 року Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , який дії в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що 09 вересня 2009 року рішенням житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області, яке було оформлено протоколом засідання житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області №8 від 09 вересня 2009 року, [PERSON] було виділено службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. для службового користування без зняття з квартирного обліку, а 03 березня 2010 року видано ордер 31883 ПР від 03 березня 2010 року на вселення до даної квартири. Позивач зазначав, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] разом із сім`єю проживає з 2010 року по теперішній час. За цей час до вказаного службового приміщення були вселені члени його сім`ї, а саме дружина та їх малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 04 липня 2019 року [PERSON] подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області [PERSON] з проханням надати йому службову жилу площу у м. Одесі на сім`ю з п`яти осіб та зазначав, що попередньо надане йому службове жиле приміщення він не здав. Вказував, що 25 липня 2019 року рішенням житлової комісії ГУНП в Одеській області, яке було оформлено протоколом №3 від 25 липня 2019 року [PERSON] було виділено службову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. на склад сім`ї з п`яти осіб для службового користування. При цьому в протоколі було зазначено, що [PERSON] зобов`язується здати раніше надане йому службове житло до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, яке в подальшому мало б бути перерозподілено до ГУНП в Одеській області та надана іншим працівникам поліції, що потребують службового житла. 02 серпня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради [PERSON] було видано ордер на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року в квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. та 09 вересня 2019 року між ГУНП в Одеській області та [PERSON] був укладений договір найму жилого приміщення №10/1118 від 09 вересня 2019 року. Позивач стверджував, що на теперішній час [PERSON] надану йому службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області не повернув та продовжує користуватися нею одночасно з наданою йому службовою квартирою [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. Крім того, в порушення вимог п.23 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою РМ УРСР від 04 лютого 1988 року №37 [PERSON] не здав наданий йому ордер до ГУНП в Одеській області. Зазначав,\~що в подальшому зі змісту відповіді Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-1/229вх від 08 жовтня 2019 року стало відомо, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 квартира [ADDRESS] була виключена зі складу службового та 27 грудня 2019 року на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27 грудня 2019 року передана у власність [PERSON] . Отже на момент подачі рапорту про надання службового жилого приміщення від 04 липня 2019 року [PERSON] було відомо про виключення квартири [ADDRESS] зі складу службового та про неможливість виконання свого зобов`язання щодо повернення службової квартири до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, та не повідомив про вказані обставини ГУНП в Одеській області. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд визнати ордер №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року виданий Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради на вселення [PERSON] разом з сім`єю до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] - недійсним; виселити [PERSON] разом з сім`єю з службового жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.63-65). Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року по справі підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду (а.с.113-114). Представник позивача, діючий на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої він має право вчиняти дії від юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (дії у судах України без окремого доручення керівника з правами, що надані стороні, третій особі з правом посвідчення коп., доку., без права відмови, зміни, відкликання визнання позову відкл., та відмови від апеляційної, касаційних скарг, укладення мирової угоди) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 171). Відповідач [PERSON] , діючий в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов та письмові пояснення, в обгрунтування яких зазначав, що ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУ МВС України в Одеській області. Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів міністерства внутрішніх справ» органи внутрішніх справ ліквідуються і жодним нормативним актом не визначено правонаступництво органів національної поліції після органів внутрішніх справ. Зазначав, що ГУ МВС України в Одеській області не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та знаходиться у стані припинення. Тому за його думкою, квартира [ADDRESS] не могла бути перерозподілена до ГУНП в Одеській області та надана іншим працівникам поліції (а.с. 104-106, 133-135). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в який просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності (а.с. 110, 132, 181). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської області, діюча на підставі довіреності від 05 січня 2022 року, в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, надала через канцелярію суду заяву, про слухання справи за її відсутності (а.с. 124, 125) Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що Головне управління Національної поліції в Одеській області є юридичною особою та з 02 квітня 2021 року зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 171-173). Встановлено, що [PERSON] з 17 листопада 2006 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 156-157). 06 листопада 2015 року [PERSON] наказом ГУМВС від 04 листопада 2015 року №1053о/с був звільнений з органів внутрішніх справ, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 156-157). 07 листопада 2015 року [PERSON] на підставі наказу ГУНП Одеській області від 07 листопада 2015 року №89 о/с був прийнятий на службу до ГУНП в Одеській області (а.с. 156-157). Відповідно до довідки ГУНП в Одеській області від 11 травня 2022 року підполковник поліції, старший інспектор з особливих доручень відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Одеській області Дьякону С.В., 1984 року народження проходить службу в Національної поліції України та в займаній посаді з травня 2020 року по теперішній час (а.с. 136). Судом встановлено, що ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУ МВС України в Одеській області, оскільки доказів, які б спростовували висновок суду, матеріали справи не містять. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 15 травня 2007 року перебуває на квартирному обліку. Встановлено, що 09 вересня 2009 року рішенням житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області, яке було оформлено протоколом засідання житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області №8 від 09 вересня 2009 року [PERSON] було виділено службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. для службового користування без зняття з квартирного обліку (а.с. 7-8). 03 березня 2010 року [PERSON] було видано ордер 31883 ПР від 03 березня 2010 року на вселення до квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. для службового користування. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрації від 04 липня 2019 року №57 в квартирі [ADDRESS] з 13 березня 2010 року по 12 серпня 2019 року були зареєстровані [PERSON] його дружина [PERSON] , та троє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Тобто, квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] , як службова до його звільнення з органів внутрішніх справ та ліквідації ГУМВС України в Одеській області. З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2019 року [PERSON] подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області з проханням надати йому службову жилу площу у м. Одесі на склад сім`ї з п`яти осіб, а саме [PERSON] , його дружина [PERSON] , та троє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в якому також зазначив, що проживає з сім`єю з 2010 року в службовій квартирі [ADDRESS] , яку попередньо не здав (а.с. 9). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] сім`я [PERSON] є багатодітною, оскільки має на утриманні трьох дітей (а.с. 147). Встановлено, що 25 липня 2019 року рішенням житлової комісії ГУНП в Одеській області, яке було оформлено протоколом №3 від 25 липня 2019 року [PERSON] було виділено службову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. на склад сім`ї 5 осіб для службового користування. При цьому в протоколі зазначено, що [PERSON] зобов`язується здати раніше надане йому службове житло до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, яке в подальшому мало б бути перерозподілено до ГУНП в Одеській області та надана іншим працівникам поліції, що потребують службового житла (а.с. 10-12). 02 серпня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради [PERSON] було видано ордер на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року в квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. належить ГУНП в Одеській області на праві власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав об`єкт нерухомого майна №6.3-251/ 548 від 07 грудня 2018року та договору від 15 березня 2019 року про внесення змін до договору №6.3-251/ 548 від 07 грудня 2018 року між ТОВ «Фонд сприяння добудові» та ГУНП в Одеській області (а.с. 10-12). 09 вересня 2009 року між ГУНП в Одеській області та [PERSON] був укладений договір найму жилого приміщення №10/1118 від 09 вересня 2019 року та в якості додатку№1 до договору найму жилого приміщення, підписаний сторонами договору акт приймання-передачі жилого приміщення (а.с. 13-19, 20). Встановлено, що 20 серпня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Трансбуд-Проект» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання води і водовідведення (а.с. 151-152, 153-155). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13 серпня 2019 року [PERSON] з 13 серпня 2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 137). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 13 серпня 2019 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 138, 139). Факт реєстрації сім`ї [PERSON] з 13 серпня 2019 року в квартирі [ADDRESS] також підтверджується довідками відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21 жовтня 2021 року (а.с. 69, 70, 71, 72). В процесі судового розгляду було встановлено, що сім`єю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проводяться ремонтні роботи, що підтверджується квитанціями про оплате будівельних матеріалів (а.с. 143-146). Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року голова ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області звернувся до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з листом за №10/1068 від 12 вересня 2019 року щодо перезакріплення квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м з ГУМВС України в Одеській області за ГУНП в Одеській області (а.с.21-22). Листом Суворовської\~районної адміністрації\~Одеської міської\~ради від\~08\~жовтня 2019\~року №0105-1/229вх.\~голові ліквідаційної\~комісії Головного\~управління МВС\~України в\~Одеській області\~було відмовлено\~у перезакріпленні квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. в який мешкав [PERSON] з сім`єю, складом 5 чоловік з ГУМВС України в Одеській області за ГУНП в Одеській області, оскільки розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 р. вказана квартира була виключена зі складу службового житла ГУМВС України в Одеській області, тому розгляд питання про перерозподіл квартири неможливо (а.с. 23). З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2019 року ліквідаційна комісія ГУМВС в особі голови Гейко К.Г. звернулась до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням щодо надання погодження на виключення квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. з числа службових, що підтверджується листом від 14 червня 2019 року №1/264 про виведення житла з числа службових (а.с. 24-25). Встановлено, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 на підставі листа голови ліквідаційної комісії ГУМВС в особі голови Гейко К.Г. квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. була виключена з числа службового житла ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 02 квітня 2020 року №14/327 квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. на балансі ГУНП в Одеській області не перебувала та не перебуває (а.с. 160). Таким чином, у ГУНП в Одеській області ні яких прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. не було, оскільки ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області. Встановлено, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 листопада 2019 року №740 були переоформлені особисті рахунки з ім`я [PERSON] на ім`я його матері [PERSON] , та в подальшому нею укладено договір найму житла в будинках комунальної власності (а.с. 161, 162, 163) . Розпорядження органу приватизації від 27 грудня 2019 року за №290453 за заявою [PERSON] квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. була передана їй у приватну власність (а.с. 165). 27 грудня 2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м., яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 12-41868 (а.с. 164). 10 грудня 2020 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 27, 166, 167). Отже [PERSON] з 27 грудня 2019 року є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м. Судом встановлено, що на підставі наказу ГУНП від 20 березня 2020 року №715 відносно [PERSON] було призначено службове розслідування, за результатами якого 14 травня 2020 року було затверджено висновок службового розслідування, проведеного за відомостями викладеними у поданні Одеського управління ДІБ НПУ щодо можливого вчинення неправомірних дій та порушення службової дисципліни підполковником поліції [PERSON] під час користування службовим житлом та останньому оголошена сувора догана (а.с. 29-47). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.4 ст.\~9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Частиною першою ст. 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. У відповідності до статті 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється, зокрема, цим Кодексом та іншими актами законодавства. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст.ст. 103 - 106 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що до повноважень виконавчих органів міських рад входить видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~ЖК Української\~РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року. Відповідно до п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 70 передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. Однак, даний строк дійсності ордеру встановлено лише для реалізації права на вселення у вказане в ордері жиле приміщення і в разі пропущення даного строку, особам, що зазначені в ордері, може бути відмовлено у вселенні в таке жиле приміщення. Отже, ордер № 2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року на право зайняття службового жилого приміщення - квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., виданий на ім`я [PERSON] на склад сім`ї 5 осіб є правовою підставою для вселення у спірне жиле приміщення [PERSON] та членів його сім`ї. Статтями 58, 59\~ЖК УРСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами які не відповідають дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Суд вважає, що позивач та члени його сім`ї вселились у квартиру [ADDRESS] на законних підставах та набули право користування цим житлом. Встановлено, що спірне житло було виділено [PERSON] та його сім`ї на підставі рішення житлової комісії ГУНП в Одеській області, яке було оформлено протоколом №3 від 25 липня 2019 року. На підставі рішення житлової комісії ГУНП в Одеській області від 25 липня 2019 року, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 серпня 2019 року та службового ордеру на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року відповідачі вселилися та зареєструвалися в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. Крім того, між ГУНП в Одеській області та [PERSON] був укладений договір найму жилого приміщення №10/1118 від 09 вересня 2019 року та в якості додатку №1 до договору найму жилого приміщення, підписаний сторонами договору акт приймання-передачі жилого приміщення. Також 20 серпня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Трансбуд-Проект» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання води і водовідведення. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] та його сім`я на законних підставах отримала службову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. Встановлено, що вищезазначені рішення, розпорядження, службовий ордер не скасовувались, недійсними у встановленого законом порядку не визнавались. Таким чином, законність набуття [PERSON] та членами його сім`ї права на спірне житлове приміщення у встановленому законом порядку не спростовано. Що стосується вимог про виселення відповідачів, то суд вважає, що дані вимогі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна . Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Частиною першою ст. 118 ЖК визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно. Відповідно до\~ст.\~387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів того, що відповідачі незаконно вселилися в спірне житлове приміщення, що є підставою для їх виселення. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач просить висилити з квартиру [ADDRESS] , [PERSON] та його сім`ю, без визначення хто є членом сім`ї останнього, яких бажає позивач висилити без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 759/19579/17 малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Позбавлення дитини права користування житлом не відповідає інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх незаконністю та недоведеністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 2270,00 грн., який повністю сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: dismissed