Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 06.07.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить встановити факт про те, що він, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мошурів Тальнівського району Черкаської області, житель м. Звенигородки Черкаської області та [PERSON] , [INFO] на\-родження, уродженка с. Глинного Рокитнівського району Рівненської області, жителька м. Звенигородки Черкаської області, проживали спільно як подружжя однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 2016 року по грудень 2020 року. Також просить стягнути із відповідачки [PERSON] на його користь поне\-сені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 908 грн. та 5000 грн., сплачених за надану правничу допомогу, а всього 5908 грн. Позов позивач мотивує тим, що він, [PERSON] , народився [INFO] в с. Мошурові Тальнівсь\-кого району Черкаської області. 19.02.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області ним було зареєстровано шлюб із [PERSON] , актовий запис № 14. Рішенням Звенигородського районного суду від 17.11.2015 року укладений ним шлюб із [PERSON] , актовий запис № 14, було розірвано. Із середини липня 2016 року він почав проживати однією сім`єю із [PERSON] в її будинку, розташованому по [ADDRESS] . Шлюб між ними зареєстрованим не був. Проживаючи у вка\-заному будинку, вони стали вести спільне господарство. Вони разом із відповідачкою пра\-цювали листоношами в Звенигородському поштовому відділенні. У вересні 2017 року ними було прийнято рішення про те, що відповідачка поїде на заробітки за кордон, а він залишеться в Україні та буде за зароблені нею кошти здійснювати ремонт будинку і по його закінченню приєднається до неї, виїхавши на роботу за кордон. Влітку 2020 року ним були закінчені розпочаті в будинку ремонтні роботи. В грудні 2020 року відповідачка по телефону повідомила його про те, що вона більше не бажає проживати з ним однією сім`єю, а тому зобов`язала його вибратись із будинку, де вони з нею раніше спільно проживали. Через декілька днів після вказаної розмови він переїхав проживати до іншого житла. За весь час їхнього спільного проживання вони мешкали разом, вели спільне госпо\-дарство, фактично користувалися правами та виконували обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка і вели спільне господарство. Вони піклувались один про одного, мали спільний бюджет, купували майно для спільного користування, поліпшували умови свого проживання та побуту, несли спіль\-ні витрати на ремонт будинку, в якому проживали, тобто між нами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вони із [PERSON] разом відпочивали, відвідували родичів і знайомих та приймали їх у себе. Сусіди, родичі та знайомі бачили, що вони жили як одна сім`я та вважали їх сім`єю. Під час спільного проживання ніхто з них, починаючи з липня 2016 року, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебував. Як він зазначав вище, ін розірвав шлюб 17 листопада 2015 року, а його дружина була вдовою, так як її чоловік помер до того мо\-менту, як вони стали проживати разом, і більше інші шлюби вона не укладала. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було необхідності та нагальної потреби. Жили вони дружно і щасливо. На майбутнє планували укласти шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що з липня 2016 року проживав з відповідачкою у її домоволодінні, робили там ремонт, вели спільне господарство. У 2017 р. відповідачка виїхала до Ізраїлю, а в 2020 році зателефонувала і попросила його виселитися . Кошти на проведення ремонту висилала відповідачка і з цих коштів він оплачував і комунальні послуги. Особистого житла позивач не має. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідне йому для поділу майна, проте докази придбання такого майна у нього відсутні. Представник відповідачки в судовому засіданні пояснив, що жодних відносин між позивачем і відповідачкою не було, не було і спільного бюджету та не вели спільне господарство. Позивач проживав як квартирант безоплатно та натомість доглядав за майном. Спільне майно не придбавали. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.08.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за загального позовного провадження. Призначено підготовчий розгляд справи. 01.09.2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якій вона просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі мотивуючи тим. що вимоги позивача викладені у позовній заяві є такими, що не відповідають дійсності. Твердження позивача, про те, що вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, купували майно для спільного користування - не відповідають дійсності. Позивач [PERSON] штучно створював та створює умови та надає неправдиві факти щодо проживання ними однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2016 року по грудень 2020 року, так як проживав він в її будинку, як квартирант з початку 2017 року, а з вересня 2017 року вона з ним взагалі не проживала. 21.10.2021 року ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні були допитані свідки, які дали наступні покази. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом відповідачки. Вона до домоволодіння приїжджала рідко. Позивач приїжджав, прибирав подвір`я та косив. Коли приїжджали разом бачив лише один раз - коли вони заходили на подвір`я. Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивача. Позивач та відповідачка проживали разом з 2016 року по грудень 2020 року вдома у відповідачки. До свідка приїжджали кілька разів у гості. Позивач представив сестрі відповідачку як майбутню дружину. Позивач робив ремонт у будинку відповідачки, а вона висилала кошти. Вони жили як одна родина та мали спільний бюджет. Позивач не працював та не працює. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідачки. Позивач та відповідачка дружили і вона сприймала їх як сім`ю. Позивач робив ремонт у домоволодінні відповідачки, за які кошти жив їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідачки і знайома з нею з дитинства. Позивача і відповідачку бачила разом на протязі року, до того часу як відповідачка не уїхала за кордон. Після цього позивач сам приїжджав до домоволодіння відповідачки, робив там ремонт і доглядав город. Від допиту решти свідків сторони відмовились. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи. [PERSON] , народився [INFO] в с. Мошурові Тальнівсь\-кого району Черкаської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . 19.02.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області ним було зареєстровано шлюб із [PERSON] , актовий запис № 14. Рішенням Звенигородського районного суду від 17.11.2015 року укладений ним шлюб із [PERSON] , актовий запис № 14, було розірвано. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Як було вказано позивачем встановлення даного факту необхідно йому для поділу спільного майна. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд доходить до висновку про те, що позивач не наддав належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу та придбання будь-якого майна за спільні кошти, при цьому, суд зазначає, що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Так, покази свідків зі сторони позивача не можуть бути такими доказами, оскільки вони вказували лише на те, що бачили сторони на протязі року (2016-2017р), і при цьому всі засвідчили, що у 2017 році відповідачка виїхала до іншої країни і не поверталася. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачкою відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спільного майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні. Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК). Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. До такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 06 квітня 2020 року по справі № 738/1452/17. Враховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскількисуд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed