Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 22.10.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-293017, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 57 190 грн. на поточні потреби з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2025 року. Умовами вказаного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 55% річних. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Станом на 22.12.2021 утворилась заборгованість у розмірі 68\~764, 81 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55\~999, 77 грн.; заборгованості за відсотками по кредиту 12\~765,04 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №CL-293017 від 22.10.2020 в розмірі 68 764,81 грн., а також судові витрати в розмірі 2\~481 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6\~876, 48 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. У встановлений строк заперечення проти такого порядку не надіслали. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримав 04 червня 2022 року, що підтверджено зворотнім повідомленням та є належним повідомленням. Відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 22 жовтня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-293017. За умовами договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 57 190 грн. на поточні потреби з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2025 року. Умовами вказаного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 55% річних. З усіма істотними умовами кредитування відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом у кредитному договорі №CL-293017, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, комісії тощо. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України\~\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, у п. 1 Кредитного договору №CL-293017 зазначено, що банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Пунктом 2.3 договору передбачено, що кредит надається строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення до 21 жовтня 2025 року. Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору позичальник доручає банку здійснити переказ коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 57 190 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Як вбачається з меморіального ордеру від 22.10.2020 №57375424, вказані грошові кошти були перераховані позивачем за призначенням. При цьому, у пункті 6.2 вказаного договору зазначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за Кредитним договором №CL-293017 відповідно до графіку платежів (Додаток № 1). Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення умов кредитного договору №CL-293017, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.129.2021 утворилась заборгованість у розмірі 68\~764, 81 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55\~999,77 грн.; заборгованості за відсотками по кредиту 12\~765,04 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. 27.12.2021 представником АТ «Кредобанк» на адресу відповідача [PERSON] була направлена досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань (вих. №3539/2021 від 27.12.2021), разом з тим, станом на день звернення до суду з позовною заявою заборгованість перед позивачем не погашена. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, натомість відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи, що відповідач узяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №CL-293017 від 22.10.2020 у розмірі 68\~764,81 грн., яка утворилася станом на 22.12.2021, та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 55 999,77 грн., заборгованості за відсотками - 12 765,04 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої-третьої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»). Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на викладене, з урахуванням того, що на обґрунтування вартості правничих послуг стороною позивача надано лише копія довіреності, копія договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копія посвідчення адвоката, - суд зазначає, що стороною не надано належного документального підтвердження (атку виконаних робіт, квитанції, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку) оплати витрат на професійну правничу допомогу на суму 6\~876, 48 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідінсть відмови у стягненні заявлених стороною позивача судових витрат на професійну правову допомогу за недоведеністю.

Outcome: partial