Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс Груп» про розірвання договору про надання послуг. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: зобов`язати відповідача надати інформацію щодо «проведення тендеру, його учасників, цінові пропозиції, дату проведення тощо» на яку посилається відповідач; зобов`язати відповідача надати інформацію щодо «Голосування мешканців щодо зміни вартості охорони» проведеного відповідачем у листопаді 2020 року в будинку по [ADDRESS] ; розірвати додаток 5 до договору №166/62 від 29 липня 2019 року №166/62 про надання послуг укладений між [PERSON] та ТОВ «ЖК Сервіс Груп»; стягнути з ТОВ «ЖК Сервіс Груп» на користь позивача грошові кошти в сумі 1 560,00 грн, що були надмірно сплачені позивачем за надання послуг з охорони та за «послуги підключення»; визнати, що включення відповідачем «послуг по охороні будинку» до складу квитанції «за житлового комунальні послуги» є порушенням та винести їх в окрему квитанцію. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між сторонами 29 липня 2019 року було укладено Договір про надання послуг №166/62, згідно умов якого виконавець зобов`язувався надати послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що додатком 5 до договору передбачено розміщення на будинку охоронника (консьєржа - диспетчера) за вартістю 120 грн/міс, проте ТОВ "ЖК Сервіс груп" повідомили що, в односторонньому порядку, починаючи з 1 травня 2020 року вартість охорони будинку буде становити 210 грн/міс. Пунктом 3.2 Договору передбачено коригування ціни та послуг у випадку, коли протягом дії такої ціни змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, ціна (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси. Коригуванню підлягають лише складові витрати, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження механізму коригування ціни на послугу. Пунктом 9.4 Договору зазначено, що зміни та доповнення до Договору вносяться за взаємною згодою Сторін, шляхом укладання додаткових угод та додатків, а відповідно до п.9.5 Договору, додаткові угоди та додатки до Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу, у разі якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені підписом та печаткою. Оскільки позивач не укладав з ТОВ "ЖК Сервіс груп" жодних додаткових угод, а додатком 5 передбачена вартість охорони 120 грн/міс, то починаючи з червня 2020 позивач відмовився сплачувати за охорону 210 грн/міс, у зв`язку з тим, що така вартість не узгоджена, не обґрунтована та значно завищена. Про своє рішення позивач повідомив ТОВ "ЖК Сервіс Груп" листом (вх 64/06/20 від 23.06.2020р.). ТОВ "ЖК Сервіс Груп" листом №496 від 02 липня 2020 року повідомив, що їх підрядник ТОВ "КСБ Витязь" наполягав на збільшенні вартості охоронних послуг, і ТОВ "ЖК Сервіс Груп" провів тендер, за результатами якого було обрано нову охоронну компанію ТОВ "Гарантус". Проте, позивачу як стороні договору, всупереч пункту 9.4 Договору - про проведення тендеру з послуг охорони, кількість учасників, цінові, пакетні пропозиції та іншу інформацію заздалегідь повідомлено не було. Тому позивач вважає, що такий тендер проведений незаконно, у зв`язку з чим позивач прагне скасувати його результат. Вважає, що послуги охорони не підпадають під дію ч.6 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а регламентуються лише договором та додатками до нього і оскільки їх немає в наказі Міністерства регіонального розвитку №190 від 27 липня 2020 року, на думку позивача, такі послуги мають бути виключені з квитанції за житло-комунальні послуги та надсилатись окремо. Також позивач зазначає, що в листопаді 2020 року ТОВ "ЖК Сервіс Груп" було проведено опитування мешканців будинку, яке на думку позивача, дозволить ще більше підняти ціну за послугу охорони. Результати проведеного опитування позивачу не відомі. Станом на 14 січня 2021 року заборгованість за житлово-комунальні послуги складає 1260,00 грн, заборгованість сформувалась у зв`язку з несплатою позивачем за послугу охорони в період з липня по грудень 2020 року. Крім того, позивач зазначає, що в квитанцію за грудень було включено незрозумілий платіж 300,00 грн, начебто за повторне підключення комунікацій. В договорі пункт, що регламентував такий платіж - відсутній. 28 травня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.68-70). 01 липня 2021 року представник відповідача ТОВ «ЖК Сервіс Груп» отримав копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (а.с.72) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 14 липня 2021 року від представника ТОВ «ЖК Сервіс Груп» - адвоката Стадник О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що на ТОВ «ЖК Сервіс Груп» покладено обов`язок щодо утримання багатоповерхового житлового будинку [ADDRESS] , а також ведення бухгалтерської, статистичної та іншої передбаченої законодавством звітності, здійснення розрахунків коштів, необхідних для належного утримання та своєчасного проведення поточного ремонту, згідно Наказу ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» №00015/0/8-19 від 18 лютого 2019 року «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлових будинків» та розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №297 від 11 квітня 2019 року «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому об`єкту нерухомого майна». У відзиві зазначено, що ТОВ «ЖК Сервіс Груп» належним чином виконує свої договірні зобов`язання перед мешканцями житлового будинку. Між сторонами було укладено Договір про надання послуг №166/62 від 29 липня 2019 року. Згідно додатку 5 до договору, вартість цілодобового розміщення на будинку охоронника (консьєржа - диспетчера) становить 120,00 грн на місяць. Договір та додатки до нього позивачем були підписані без зауважень. Через незгоду відповідача з умовами охоронної фірми ТОВ «КСБ «Витязь», відповідачем договірні відносини з останнім було розірвано та серед трьох підприємств було обрано ТОВ «Гарантус», яка відповідала вимогам гарантованої якості та більш сприятливої ціни. Підпунктом 2.4.4. договору №166/62 від 29 липня 2019 року передбачено право управителя в односторонньому порядку за певних умов проводити корегування розміру плати без внесення змін у цей договір та додатків до нього. Наказом виконавчого директора ТОВ «ЖК Сервіс Груп» за №19-АГ від 25 березня 2020 року з 01 травня 2020 року, у зв`язку зі зміною охоронної організації, встановлений розмір за послуги охорони з кожної квартири 210,00 грн. Ця інформація була доведена до всіх мешканців будинку шляхом розміщення оголошення на інформаційній дошці. Тому представник відповідача вважає, що вимоги позивача зобов`язати відповідача надати інформацію щодо проведення тендеру та голосування мешканців не мають законних підстав. Щодо вимоги позову про розірвання додатку 5 до договору №166/62 у відзиві зазначено, що позивач не звертався до відповідача із відповідною письмовою пропозицією. Крім того, у відзиві зазначено, що послуга охорони надається всім співвласникам багатоквартирного будинку. Оскільки охороняється спільне майно, не можна надавати вказану послугу всім мешканцям окрім однієї квартири, адже позивач є співвласником спільного майна. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів сплати ним коштів, стягнення яких є вимогою позовної заяви. Щодо вимоги про визнання, що включення відповідачем «послуг по охороні будинку» до складу квитанції «за житлового комунальні послуги» є порушенням та винесення їх в окрему квитанцію, у відзиві зазначено, що ця послуга вказується окремою стрічкою та є додатковою послугою, а позивачем не зазначено, яким чином і які саме його права у даному випадку порушуються позивачем. (а.с.75-77) 02 серпня 2021 року позивачем [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву про визнання боргу недійсним. (а.с.98-102) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви про визнання боргу недійсним. (а.с.110-112) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що відповідно до Наказу ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» №00015/0/8-19 від 18 лютого 2019 року «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлових будинків» та розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №297 від 11 квітня 2019 року «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому об`єкту нерухомого майна», ТОВ «ЖК Сервіс Груп» визначено експлуатуючою організацією на житловий будинок [ADDRESS] , та вказаний житловий будинок передано на обслуговування і експлуатацію ТОВ «ЖК Сервіс Груп». (а.с. 80, 81). 29 липня 2019 року між ТОВ «ЖК Сервіс Груп» та [PERSON] укладено договір №166/62 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі - Договір) (а.с. 83-93). Відповідно до пункту 1.1. Договору цей договір укладено з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого, обслуговування житлового фонду, його технічного обладнання, сприяння в отриманні житлово-комунальних послуг, дотримання санітарного стану прибудинкових територій для створення співвласникам квартир належних умов для проживання в будинку. За змістом пункту 1.2. Договору, предметом цього договору є передача співвласником управителю функцій по здійсненню управління житловим комплексом та забезпечення належної його експлуатації відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 червня 2018 року №2454-VII (надалі - Закон), умов Договору та Положення «Про правила користування житловими приміщеннями, що розташовані в Житловому будинку з вбудованими приміщеннями», а також сприяння в забезпеченні якісного та своєчасного отримання житлово-комунальних послуг, визначених договором. Співвласник приймає надані відповідно до договору послуги та своєчасно їх оплачує відповідно до діючих цін/тарифів, та умов Договору. Послуги з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, окрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно положень, визначених у пункті 3.1. Договору, вартість послуг, що сплачуються за договором, складається з відшкодування витрат управителю з управління багатоквартирним будинком в розмірі визначеному встановленим Законом порядком за 1 м.кв. займаної площі, та додаткових платежів за зовнішню охорону території та розрахунків за послуги консьєржів для здійснення охорони під`їздів, інших додаткових послуг мешканцям будинку, понесених відповідно до даного договору та положення. В додатку №5 до Договору сторони погодили, що вартість цілодобового розміщення на будинку охоронника (консьєржа-диспетчера) становить 120,00 грн на місяць. (а.с.92-зворот) Підпунктом 2.4.4. Договору передбачено право управителя у разі зміни послуги уповноваженими органами та/або постачальниками послуг, в односторонньому порядку проводити корегування розміру плати без внесення змін у цей договір та додатків до нього, які є його невід`ємною частиною. Наказом виконавчого директора ТОВ «ЖК Сервіс Груп» за №19-АГ від 25 березня 2020 року, з 01 травня 2020 року, у зв`язку зі зміною охоронної організації, нарахування мешканцям та власникам квартир за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , за охоронні послуги визначено в розмірі по 210,00 грн з кожної квартири (а.с.82). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно положень ч.1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно положень ч.1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач, серед іншого, просить суд розірвати додаток №5 до договору №166/62 від 29 липня 2019 року про надання послуг, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЖК Сервіс Груп», яким визначена вартість за послугу цілодобового розміщення в будинку охоронника (консьєржа-диспетчера) в розмірі 120,00 грн на місяць. З приводу обраного позивачем в цій частині способу захисту, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ч.2 ст. 5 ЦПК України). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Виходячи з предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту з огляду на таке. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується не з визначеною в додатку №5 до Договору вартістю послуги з охорони, а з подальшим збільшенням вартості цієї послуги відповідачем в односторонньому порядку, можливість якого передбачена не додатком, про розірвання якого просить позивач, а умовами договору №166/62 від 29 липня 2019 року щодо зміни ціни на послуги в односторонньому порядку. Проте вимог щодо зміни, розірвання тощо вказаних умов договору позивачем не заявлено. Тому суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимог про розірвання додатку №5 до Договору, про що заявлено в даному позові, не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, як користувача послуг. Також слід зазначити, що в даному випадку, відсутні визначені законом підстави для розірвання додатку №5 до договору №166/62 від 29 липня 2019 року. Що стосується вимог позову про зобов`язання відповідача надати інформацію щодо проведення тендеру, його учасників, цінових пропозицій, дати проведення тощо, а також щодо голосування мешканців щодо зміни вартості послуги з охорони, проведеного відповідачем у листопаді 2020 року в будинку по [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Об`єктом захисту може бути порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, саме порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Проте, позовна заява не містить викладення обставин та посилань на докази, а матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з листами, запитами тощо, предметом яких було б витребування у відповідача інформації щодо проведення тендеру, його учасників, цінових пропозицій, дати проведення тощо, та/або щодо голосування мешканців щодо зміни вартості послуги з охорони, що є передумовою для звернення до суду за захистом своїх прав. Отже в цій частині вимоги позивача також не підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення з ТОВ «ЖК Сервіс Груп» на його користь 1 560,00 грн, що були надмірно сплачені позивачем за надання послуг з охорони та за послуги підключення також не підлягає задоволенню, адже матеріали справи містять лише виставлені ТОВ «ЖК Сервіс Груп» рахунки на оплату житлово-комунальних послуг за жовтень 2020 року та грудень 2020 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 37) та не містять доказів здійснення жодної оплати за надані послуги, в тому числі й за послугу з охорони. Що стосується вимог позивача про визнання включення відповідачем послуг по охороні будинку до складу квитанції за житлового комунальні послуги порушенням та винесення їх до окремої квитанції, суд зазначає наступне. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно частин 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Виходячи з системного аналізу ст. 15, 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Тобто, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача. Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові. З цього приводу слід зазначити, що позивачами не вказано, чи призвело включення відповідачем послуги по охороні будинку до квитанції за житлово-комунальні послуги до будь-яких обмежень прав позивача. Окремо щодо ефективності обраного позивачами способу захисту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)). Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Сhuykina v. Ukraine, Заява 28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)». Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. У даному випадку, позивачем не доведено, яким чином визнання порушенням включення відповідачем послуг по охороні будинку до складу квитанції за житлово комунальні послуги та відображення цієї послуги в окремій квитанції призведе до поновлення прав позивача, адже рахунки/квитанції є лише платіжними документами, які містить інформацію про вартість наданих споживачу послуг за певний період, з якою споживач може погоджуватись і як наслідок сплатити вказану в квитанції суму, або ж не погоджуватись, сплативши лише ту суму, яку він вважає правильною, а вже при вирішенні спору, якщо такий виникне між сторонами, про стягнення заборгованості за надані послуги споживач має право заперечувати проти суми боргу, обґрунтовуючи правильність свого розрахунку. За викладених обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову й в цій частині позовних вимог. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс Груп» в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову позивачу відмовлено, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed