Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулось до\~суду з\~зазначеним позовом\~до [PERSON] , посилаючись на те, що 21 червня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 115000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,6 % річних, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 червня 2022 року. 21 червня 2007 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року,\~між ТОВ\~«Укрпромбанк» та\~ [PERSON] \~було укладено Іпотечний договір №234/ZФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року,\~за умовами\~якого остання\~передала в\~іпотеку нерухоме\~майно,\~а саме\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року. При цьому предмет іпотеки забезпечував в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року. Позивач зазначав, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед НБУ, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року та Іпотечним договором №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» була стягнута заборгованість за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року в розмірі 1701217,02 грн. Вказував,\~що 24\~червня 2020\~року було\~проведено електронний\~аукціон №UA-EA\~-2020-06-12-000019b\~за лотом\~№GL3N218065\~за кредитним\~портфелем,\~що складається\~з прав\~вимоги та\~інших майнових\~прав за\~кредитними договорами,\~які укладались\~з фізичними\~особами:120\~кредитних договорів,\~що забезпечені\~іпотекою,\~2\~кредитними договорами,\~що забезпечені\~транспортними засобами,\~1\~кредитним договором,\~що забезпечений\~іншою заставою\~та 4\~без заставних\~кредитних договорів,\~за результатами\~якого переможцем\~визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» , що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA -2020-06-12-000019b. 21 липня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» було\~укладено договір\~№2292/К\~про відступлення\~прав вимоги,\~за умовами\~якого останньому\~перейшло право\~вимоги,\~у тому\~числі і\~до[PERSON] , [PERSON] за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року та Іпотечним договором №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року. Вказував,\~що постановою\~Одеського апеляційного\~суду від\~16\~березня 2021\~року,\~залишеною без\~змін постановою\~Верховного суду\~від 29\~листопада 2021\~року було\~замінено сторону\~стягувача АТ\~«Дельта Банк»\~на його\~правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/7021/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. Стверджував, що у зв`язку з наявною заборгованістю [PERSON] за кредитним договором та відсутністю бажання останньої добровільно врегульовувати наявний борг, ТОВ «Консалт Солюшенс» , як іпотекодержателем було прийнято рішення про реєстрацію права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] ,\~яка належала відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року. Позивач зазначав, що після реєстрації 13 жовтня 2021 року за ТОВ «Консалт Солюшенс» права власності на квартиру [ADDRESS] , останньому стало відомо, що в ній зареєстровано 837 осіб. ТОВ «Консалт Солюшенс» вважає, що дії [PERSON] є незаконними та такими, що протирічать умовам Іпотечного договору від 21 червня 2007 року, а тому відповідно до умов п.п.1.3, 3.1.2, 5.3 Іпотечного договору, остання зобов`язана сплатити ТОВ «Консалт Солюшенс» штраф в розмірі 50% від погодженої сторонами вартості предмета іпотеки, що складає 348450,00 грн. За таких обставин, посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь штраф за порушення умов Іпотечного договору в розмірі 348450,00 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~01\~березня 2022\~року було\~відкрито провадження\~у справі,\~призначено підготовче\~судове засідання\~(\~а.с.\~54-55). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 82-83). Представник ТОВ «Консалт Солюшенс», діючий за ордером від 31 січня 2022 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 45, 46, 97). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзиву на позов не надала (а.с. 61, 91, 92). У зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами, і зі згоди представника позивача вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про іпотеку», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Встановлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 13 квітня 2020 року (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 10 вересня 2019 року №1739 ТОВ «Консалт Солюшенс» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 10). Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 115000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,6 % річних, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 червня 2022 року (а.с. 13-16). 21 червня 2007 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року,\~між ТОВ\~«Укрпромбанк» та\~ [PERSON] \~було укладено Іпотечний договір №234/ZФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року,\~за умовами\~якого остання\~передала в\~іпотеку нерухоме\~майно,\~а саме\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка належала відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року, відповідно до умов якого предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року (а.с. 17-18). Встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед НБУ, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» - АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року та Іпотечним договором №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року по справі №521/7021/14-ц з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» була стягнута заборгованість за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року в розмірі 1701217,02 грн. (а.с. 37-38). Судом встановлено,\~що 24\~червня 2020\~року був\~проведений електронний\~аукціон №UA-EA-2020-06-12-000019b\~за лотом\~№GL3N218065\~за кредитним\~портфелем,\~що складається\~з прав\~вимоги та\~інших майнових\~прав за\~кредитними договорами,\~які укладались\~з фізичними\~особами:120\~кредитних договорів,\~що забезпечені\~іпотекою,\~2\~кредитними договорами,\~що забезпечені\~транспортними засобами,\~1\~кредитним договором,\~що забезпечений\~іншою заставою\~та 4\~без заставних\~кредитних договорів.\~Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» , що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA -2020-06-12-000019b (а.с. 11). Встановлено, що 21 липня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» було\~укладено договір\~№2292/К\~про відступлення\~прав вимоги,\~за умовами\~якого останньому\~перейшло право\~вимоги,\~у тому\~числі і\~до[PERSON] , [PERSON] за Кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21 червня 2007 року та Іпотечним договором №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року (а.с .4-6, 7-8). З матеріалів\~справи вбачається,\~що постановою\~Одеського апеляційного\~суду від\~16\~березня 2021\~року,\~залишеною без\~змін постановою\~Верховного суду\~від 29\~листопада 2021\~року було\~замінено сторону\~стягувача АТ\~«Дельта Банк»\~на його\~правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/7021/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором (а.с. 39-43). Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» на підставі іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року, договору про відступлення прав вимоги №2292/К від 21 липня 2020 року,\~листа-вимоги\~БД1077\~від 02\~березня 2021року,\~звіту про\~експертну грошову\~оцінку земельної\~ділянки №2021-27.09.2021\~від 27\~вересня 2021\~року,\~довідки іпотекодержателя\~про суму\~боргу за\~основним зобов`язанням\~від 13\~жовтня 2021\~рокузареєструвало\~за собою право власності на квартиру [ADDRESS] ,\~яка належала відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 35-36). Отже з 13 жовтня 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» є власником іпотечного майна, а саме квартири [ADDRESS] . Встановлено,що в квартирі [ADDRESS] відповідачка за період з 2014 року по 2020 рік в порушення умов п. 3.1.2 Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року, зареєструвала 837 осіб, що підтверджується відомістю №П1-135209-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 04 червня 2021 року (а.с.19-34). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді. Відповідно до\~ст.\~575\~ЦК України\~окремим видом\~застави є\~іпотека. Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно. Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». Згідно з п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до\~ч.1\~ст.6\~Закону України\~«Про іпотеку»\~за рахунок\~предмета іпотеки\~іпотекодержатель має\~право задовольнити\~свою вимогу\~за основним\~зобов`язанням\~у повному\~обсязі або\~в частині,\~встановленій іпотечним\~договором,\~що визначена\~на час\~виконання цієї\~вимоги. Підпунктом 3.1.2 Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року визначено, що іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обмежувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема не передавати його в спільну діяльність, оренду, користування, лізинг тощо) не реєструвати на житловій площі зазначеної в цьому договорі квартири третіх осіб, в тому числі малолітніх, неповнолітніх, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Отже, реєстрація відповідачкою 837 осіб в квартирі [ADDRESS] без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя є порушенням умов Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року. Пунктом 6.2 Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року встановлено, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим Договором . Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації. Для реалізації іпотекодержателем своїх прав на задоволення вимог шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до положень статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж набуття права власності на нього, якщо це передбачено договором. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду на підставі застереження в іпотечному договорі або в окремому договорі, укладеному сторонами в порядку досудового врегулювання. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі. Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно п.п. 4.1,4.2 Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у результаті порушення іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або Кредитним договором та невиконанням вимоги іпотекодержателем про дострокове виконання основного зобов`язання. У випадку порушення Іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю (та Позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в який зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпунктами 4.3, 4.4. Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року визначено, що звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього договору. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену вимогу. У випадку прийняття Іпотекодержателем предмету іпотеки у власність це застереження вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя і цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Отже відповідно до п. 4.4.1 Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року позивач,\~як Іпотекодержатель\~задовольнив свої\~вимоги шляхом\~набуття права\~власності на\~предмет іпотеки,\~а саме\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~та 13\~жовтня 2021\~року зареєстрував\~своє право\~власності на\~квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави. За положеннями ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1)\~припинення зобов`язання,\~забезпеченого заставою; 2)\~втрати предмета\~застави,\~якщо заставодавець\~не замінив\~предмет застави; 3)\~реалізації предмета\~застави; 4)\~набуття заставодержателем\~права власності\~на предмет\~застави. Право\~застави припиняється\~також в\~інших випадках,\~встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно із ч.1 ст. 17 Закону № 898-IV (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) іпотека припиняється у разі, зокрема, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Суд вважає, що оскільки Іпотекодержатель задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , та 13 жовтня 2021 року зареєстрував своє право власності на квартиру\~ [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, то строк дії Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21\~червня 2007\~року 13 жовтня 2021 року припинився. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 08 лютого 2022 року, тобто після припинення Іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 від 21 червня 2007 року, а тому підстави для стягнення з відповідачки штрафу за невиконання умов Іпотечного договору відсутні. Велика Палата Верховного Суду у п. 8.14, 8.15 постанові від 22 лютого 2022 року у справі №761/36873/18 вказала, що допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовій збір в розмірі 5226,75грн., який не підлягає стягненню з відповідачки, оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено (а.с. 12).

Outcome: dismissed