Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

У жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 15.04.2022 між нею та відповідачем був укладений договір позики на суму 50 000 грн. Відповідно до умов вказаного договору позики відповідач був зобов`язаний повернути вказані грошові кошти до 01.12.2020. На день звернення до суду, відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за Договором позики від 15.04.2020 в розмірі 50 000 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2021 справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17). Відповідно до розпорядження Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» №16/0/9-22 від 06.04.2022 та відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б. (а.с.69) Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2022 прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.70). 23.08.2022 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До Лозівського міськрайонного суду Харківської області [PERSON] надав відзив у якому зазначив, що між ним та позивачем не було укладено договору позики, а самі грошові кошти на суму 50 000 грн. йому не передавалися. Розписка від 15.04.2020 була написана ним в період перебування в трудових відносинах з директором ТОВ «Лісовози» виключно, як гарантія компенсації [PERSON] завданої шкоди транспортному засобу, а не за результатом передачі останньому грошових коштів. Грошові кошти у розміроі 50 000 грн., директор ТОВ «Лісовози» [PERSON] відраховувала кожного місяця за рахунок заробітньої плати відповідача. Отже, відповідачем повністю компенсовано збитки, завдані внаслідок пошкодження транспортного засобу. Утім, розписку, яку останній писав на ім`я [PERSON] , йому не віддали, але зобов`язувалися її знищити. На підставі викладеного, враховуючи те, що розписка написана виключно, як гарантія компенсації відповідачем завданої шкоди транспортного засобу, а не за результатом передачі останньому грошових коштів, свідчить про відсутність боргових зобов`язань та відстуність справжньої правової природи договору позики, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.39-43). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2020 між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 грн., зі строком повернення до 01.12.2020, що підтверджується розпискою від 15.04.2022 (а.с.4). Утім, станом на дату подання позову до суду відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписки. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Посилаючись на безгрошовість розписки від 15.04.2020, відповідачем належних доказів на підтвердження цим твердженням, суду не надано. Доводи відповідача про те, що грошових коштів за вказаною розпискою він не отримував, вона була написана у зв`язку із пошкодженням автомобіля у ДТП, не підтверджено належними доказами. Доказів того, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів або суду з приводу повернення коштів за розпискою, а отже припинення договору позики або вирішення інших питань, які виникли між сторонами, суду не надано. Сам факт перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем та факт ДТП під час трудової діяльності, наявність боргових зобов`язань за договором позики від 15.04.2020 не спростовує. Також відповідачем не доведено, що боргова розписка написана в рахунок погашення шкоди у зв`язку із пошкодженням ним автомобіля в ДТП. Вимог про визнання договору позики недійсним з підстав, викладених відповідачем у запереченнях, відповідач не заявляв. На підставі викладеного встановлено, що [PERSON] зобов`язальні правовідносини належним чином не виконав, у визначений термін грошові кошти не повернув. Факт боргових зобов`язань перед [PERSON] чітко підтверджується розпискою від 15.04.2022. Дані обставини відповідачем [PERSON] не спростовано. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи та вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved