Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

05 січня 2022 року в.о. керівника Криворізької північної окружної прокуратури (далі - прокурор, прокуратура) звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом в інтересах Криворізької міської ради (далі - позивач, КМР) до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить суд зобов`язати відповідача провести демонтаж суцільного цегляного паркану та профлиста на стрічковому фундаменті, яким огороджено по периметру самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1211000000:04:213:0028) та суміжну земельну ділянку площею 0,1028 га (без кадастрового номеру) житлової та громадської забудови, що знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань; зобов`язати відповідача повернути Криворізькій міський раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1211000000:04:213:0028) та суміжну земельну ділянку площею 0,1028 га (без кадастрового номеру) житлової та громадської забудови, що знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, шляхом складання акту приймання-передачі (повернення). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач самовільно зайняв вищевказані земельні ділянки, які огородив по фасаду зі східної сторони цегляним парканом та профлистом на стрічковому фундаменті з півдня, заходу та півночі, і використовує ці земельні ділянки, які знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому, земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 1211000000:04:213:0028) та суміжна земельна ділянка площею 0,1028 га (без кадастрового номеру) житлової та громадської забудови у власність або користування відповідачу не надавалися. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 у справі № 212/5586/18 кримінальне провадження № 12016040730001726, внесене до ЄРДР 03.06.2016 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки в охоронних зонах, по обвинуваченню [PERSON] закрито, а останнього звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу. Самовільне використання [PERSON] земельної ділянки без достатніх правових підстав суперечить вимогам Земельного кодексу України, а тому спірні земельні ділянки підлягають поверненню законному власнику. Ухвалою судді від 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 23 травня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 21 червня 2022 року судовий розгляд відкладено через неявку відповідача. 18 липня 2022 року судовий розгляд відкладений через неявку відповідача, а також за клопотанням прокурора. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити позов, не заперечували проти заочного розгляду справи, суду пояснила, що відповідач огородив частину земельних ділянок, тобто вийшов за межі земельної ділянки, яка була передана йому у власність та користування, Факт самовільного зайняття земельних ділянок підтверджується матеріалами кримінального провадження, за результатами розгляду якого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу, а також іншими зібраними у справі матеріалами. Крім того, зауважила, що у позивача було достатньо часу для звернення до суду, але це не було зроблено, у зв`язку з чим прокуратура має достатні правові підстави для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у наданому суду клопотанні від 18.07.2022 просила провести участь розгляд справи за її відсутності, у подальшому, будучи належним чином повідомленою, у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надано. Відповідач повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Заслухавши прокурора, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2017 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель було проведено обстеження земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] площами 0,1 га та 0,1028 га відповідно, за результатами якого встановлено, що [PERSON] , на праві власності якій належить земельна ділянка площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1211000000:04:213:0021, самовільно займає земельні ділянки: з кадастровим номером 1211000000:04:213:0020 площею 0,1000 га та прилеглу земельну ділянку площею 0,0993 га житлової та громадської забудови, які знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, які використовує для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, про що було складено Акт № 43-ДК-ДК/5/АО/10/01/-17 (а.с. 25-28). Крім того, згаданим вище Управлінням 29 травня 2017 року був складений Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 43-ДК-ДК-10/АП/09/01/-17, згідно з яким [PERSON] самовільно займає земельні ділянки: з кадастровим номером 1211000000:04:213:0020 площею 0,1000 га та прилеглу земельну ділянку площею 0,0993 га житлової та громадської забудови, які знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, які використовує для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. Відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки передбачена пунктом «б» ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53-1 КУпАП (а.с. 29-31). 29 травня 2017 року [PERSON] вручено Припис № 43-ДК-ДК/0006Пр/03/01/-17 щодо усунення порушень вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок площею 0,2028 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , у строк до 29 червня 2017 року (а.с. 40-41). За результатами проведеної 29 травня 2017 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , державним інспектором сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорони земель - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель в Апостолівському, Криворізькому, Софіївському, Широківському районах управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області складений протокол про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП (а.с. 33-35). 08 червня 2017 року постановою № 43-ДК-ДК/0006По/08/01/-17 справу про адміністративне правопорушення, яке вчинила [PERSON] закрито, у зв`язку з тим, що в порушенні є ознаки злочину, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 197-1 КК України; матеріали справи передано до ГУНП у Дніпропетровській області (а.с. 36-37). Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року, яка набрала законної сили 13.02.2020, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України закрито у зв`язку з передачею обвинуваченого на поруки (а.с. 20-24). При постановленні вказаної ухвали судом було встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у родинних відносинах з [PERSON] та маючи безпосередній доступ до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в період часу з квітня 2016 року по теперішній час організував роботи, направлені на оздоблення вищеозначеної земельної ділянки та завершення на ній будівництва споруд. При цьому [PERSON] , діючи всупереч законодавства України, зокрема всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи жодних рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому (або його родичам) у власність чи надання у користування земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (кадастровий №1211000000:04:213:0020), і земельної ділянки площею 0,1028 га житлової та громадської забудови, не наданої у власність чи користування, що знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, тобто у визначеній законом охоронній зоні, за відсутності будь-якого правочину щодо них, а також без державної реєстрації цих прав, самовільно зайняв дані земельні ділянки шляхом їх огородження єдиним суцільним парканом разом із земельною ділянкою площею 0,1000 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий №1211000000:04:213:0021), яка перебуває у власності [PERSON] , та незаконно використовує самовільно зайняті земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 21). При розгляді кримінального провадження [PERSON] провину у скоєнні злочину визнав повністю, розкаявся, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті щодо обставин кримінального правопорушення (а.с. 22). Згідно з копією листа Відділу у Криворізькому районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29.04.2020 за № 10-4-0.22-231/105-20, земельна ділянка за кадастровим номером 1211000000:04:213:0028 зареєстрована в Державному земельному кадастрі від 23.04.2018 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості); відомості про земельну ділянку за кадастровим номером 1211000000:04:213:0020 мають статус архівних, перебувають в архівному шарі даних геоінформаційної системи; межі земельних ділянок за кадастровим номером 1211000000:04:212:0028 та архівним кадастровим номером 1211000000:04:212:0020 збігаються повністю (а.с. 51). 26 листопада 2021 року на лист Керівника Криворізької північної окружної прокуратури виконавчим комітетом Покровської районної в місті ради було повідомлено про те, що 25.11.2021 виїздом на місце посадовими особами виконкому було встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у водоохоронній зоні річки Саксагань прилегла до земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:213:0028 огороджена парканом та використовується під розміщення сонячних електростанцій (а.с. 58-60). Щодо повноважень прокурора. Під час підготовчого провадження представником відповідача було подано заяву про залишення позову без розгляду, яка обґрунтована відсутністю у прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.05.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було визнано заяву такою, що подана передчасно і постановлено надати оцінку викладеним в ній доводам під час ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи по суті після дослідження усіх доказів, наданих сторонами. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Урегульовуючи розбіжності у раніше викладених правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, зазначивши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Звертаючись до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради прокурор зазначає, виконувачем обов`язків керівника окружної прокуратури до Криворізької міської ради неодноразово направлялися листи, а саме № 04/38-2994 від 30.03.2020, № 04/38-4970 від 20.05.2020, № 04/58-6334 від 03.11.2021, у яких повідомлялося про встановлені факти порушення законодавства, заподіяного самовільним зайняттям земельної ділянки та повернення земельної ділянки і зауважувалося про неналежне виконання Криворізькою міською радою повноважень щодо захисту інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з листами до Криворізької міської ради за № 04/58-6334вих-21 від 03.11.2021 та до Покровської районної в місті ради за № 04/58-6738вих-21 від 22.11.2021, Криворізька північна окружна прокуратура фактично інформувала про наявне порушення інтересів держави та надавала можливість відреагувати на таке порушення згідно із наданими повноваженнями в розумний строк (а.с. 61-63). Криворізька міська рада, надаючи 19.11.2021 відповідь на лист прокурора № 04/58-6334вих-21 від 03.11.2021 лише повідомила про те, що радою рішення щодо передачі у користування земельних ділянок площею 0,1000 га (кадастройи номер 1211000000:04:213:0028) та площею 0,1028 га не приймалися, а також повідомила, що рішеннями ради № 517 від 27.07.2011 та № 381 від 31.03.2016 контроль за використанням суб`єктами господарювання земельних ділянок без оформлених прав на них делеговано виконкомам районних у місті рад, при цьому свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловила, будучи обізнаною про порушення, маючи самоврядні повноваження до припинення порушення вимог земельного законодавства, про наміри самостійно звернутися до суду з позовом з метою звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди у судовому порядку, не заявила. Крім того, виконавчий комітет Покровської районної у місті ради на лист прокурора за № 04/58-6738вих-21 від 22.11.2021 повідомив, що 25.11.2021 виїздом на місце посадовими особами виконкому було встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у водоохоронній зоні річки Саксагань прилегла до земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:213:0028 огороджена парканом та використовується під розміщення сонячних електростанцій, при цьому свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, будучи обізнаним про порушення, маючи самоврядні повноваження до припинення порушення вимог земельного законодавства, про наміри самостійно звернутися до суду з позовом з метою звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди у судовому порядку, не заявив. 15 грудня 2021 року керівник Криворізької північної окружної прокуратури, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», листом № 04/58-7410вих21 повідомив голову Криворізької міської ради, що прокуратурою буде подано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до [PERSON] про проведення демонтажу паркану та повернення земельної ділянки (а.с. 66-68). На переконання суду, виконуючи приписи частин третьої - п`ятої статті 56 ЦПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів територіальної громади Криворізькою міською радою, посадові особи якої у розумні строки, за відсутності об`єктивних перешкод для звернення з позовом до суду, не вжили заходів до звільнення відповідачем земельної ділянки шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі, тобто навів підстави для представництва інтересів держави в суді. При цьому, суд зважає на те, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] , яке було закрито 05.02.2020, було встановлено факт заподіяння майнової шкоди в сумі 48559,72 грн. територіальній громаді міста Кривого Рогу, яка була повністю відшкодована [PERSON] , і у цьому кримінальному провадженні брав участь представник потерпілої особи, таким чином Криворізька міська рада повинна була і знала про порушення інтересів держави, але починаючи з лютого 2020 року не прийняла заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом у розумний строк. Таким чином, доводи представника відповідача про відсутність повноважень прокурора для звернення до суду з цим позовом не знайшли свого підтвердження і суд відхиляє їх як необґрунтовані. Щодо вирішення справи по суті. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачає, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.. З системного аналізу положень статей 116, 123, 124, частини другої статті 134, статті 212 ЗК, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № 264/7200/18 (провадження № 61-9659св20). Судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 1211000000:04:213:0028) та суміжну земельну ділянку площею 0,1028 га (без кадастрового номеру) житлової та громадської забудови, яку він самовільно зайняв шляхом їх огородження єдиним суцільним парканом разом із земельною ділянкою площею 0,1000 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий №1211000000:04:213:0021), яка перебуває у власності [PERSON] , та незаконно використовує для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Доданими до позовної заяви матеріалами, які були досліджені у судовому засіданні, підтверджується факт самовільного зайняття [PERSON] земельних ділянок. Відповідачем не спростовано факт самовільного зайняття цих земельних ділянок, які йому не належать. З огляду на вказане суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняті земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1211000000:04:213:0028) та суміжну земельну ділянку площею 0,1028 га (без кадастрового номеру) житлової та громадської забудови, що знаходяться у водоохоронній зоні річки Саксагань, шляхом демонтажу суцільного цегляного паркану та профлиста на стрічковому фундаменті, яким огороджено вказані земельні ділянки. Що стосується позовної вимоги про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок шляхом складання акту приймання - передачі (повернення) суд виходить з наступного. Одними з найпоширеніших способів захисту права власності є віндикаційний і негаторний позови, які є взаємовиключними, тобто не можуть бути заявлені одночасно. Так, віндикаційним є позов неволодільця про витребування майна в незаконного володільця. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов?язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким. Негаторним є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. З огляду на наведені визначення Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 дійшла висновку, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Окрім цього, захист прав особи, яка вважає себе власником, можливий виключно шляхом віндикаційного позову. Стаття 152 ЗК України передбачає одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків. Таким чином, особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої, повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан (а точніше у попередній стан), включаючи знесення будинків, будівель і споруд, за власний кошт. Вживання у частині третій статті 212 ЗК України терміна «повернення» є умовністю. Самовільне зайняття земельної ділянки означає не заволодіння нею, а створення більших чи менших перешкод власникові чи іншому законному володільцю у користуванні нею. Відповідно, проти самовільного захоплення слід застосовувати негаторний позов - позов про усунення перешкод, а не віндикаційний позов - про витребування, «повернення» земельної ділянки. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про повернення земельних ділянок не є належним способом захисту, і відмовляє у задоволенні в цій частині позову. При зверненні керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури до суду з позовом Дніпропетровською обласною прокуратурою був сплачений судовий збір у розмірі 4540,00 грн. за дві позовні вимоги немайнового характеру (а.с. 1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь платника судовий збір в розмірі 2270,00 грн., тобто за одну позовну вимогу, яка була задоволена. На підставі викладеного,

Outcome: partial