Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

У грудня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS]. Після його смерті залишилась спадщина, в склад якої входить житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований [PERSON] у 1932 році, проте правовстановлюючий документ на будинок остання не оформила та право власності не зареєструвала. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщина відкрилась на вказане домоволодіння та спадщину прийняв її двоюрідний брат [PERSON] , який є батьком позивача та мав право на спадщину за заповітом, складений [PERSON] . Вказана обставина є перешкодою для оформлення спадщини у нотаріуса, а тому просить в судовому порядку визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області також подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, позов визнають. Оскільки представник відповідача - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, визнали позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , один. 10 квітня 2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., зареєстровано в реєстрі за № 562, яким все своє майно заповів дочці [PERSON] 15 травня 2017 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини на обов`язкову частку у спадковому майні чоловіка, приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., заведено спадкову справу № 10/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Цією ж заявою [PERSON] відмовилась від одержання обов`язкової частки у спадщині. 15 травня 2017 року [PERSON] також звернулась до приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є. про прийняття спадщини за заповітом. З матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом. Вказані обставини підтверджуютьсь матеріалами спадкової справи № 10/2017, заведеної 15.07.2022 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., до майна померлого [INFO] [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] в [ADDRESS]. 07 лютого 1990 року [PERSON] склала заповіт, нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Великочернятинської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 6, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 01 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Однак, спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , проте не оформив право власності на неї. Вищезазначений житловий будинок був побудований [PERSON] у 1932 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеним 20.09.2021 року ПП «Проект бюро технічної інвентаризації» за результатами технічної інвентаризації. За повідомленням Великочернятинського старостинського округу № 120 від 01.12.2021 року [PERSON] була головою та єдиним членом колгоспного двору. А тому, як вбачається із матеріалів справи, що станом на 15 квітня 1991 року (до набрання чинності Законом України «Про власність») головою та єдиним членом цього колгоспного двору являлась [PERSON] , однак за життя не отримувала правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та у встановленому законом порядку не проводила його державну реєстрацію. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок в [ADDRESS] належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом та головою цього колгоспного двору була [PERSON] , тому зазначений будинок є її власністю. Під час проведення паспортизації житлових будинків [PERSON] свідоцтва про право власності не оформляла та вказаний будинок в органах БТІ не реєструвала. Таким чином судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані [ADDRESS] , та який померла заповіла [PERSON] , який прийняв спадкове майно, однак не оформив, так як [INFO] помер. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 24 листопада 2021 року приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є. відмовлено позивачці [PERSON] у оформленні спадщини на спірне будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння (письмова консультація щодо видачі свідоцтва про право на спадщину № 147/01-16). Однак, враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані [ADDRESS] було побудовано у 1932 році та відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та належало [PERSON] , яка станом на 15.04.1991 року була головою двору та єдиним його членом, та єдиним спадкоємцем майна за заповітом був [PERSON] , та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, яка є єдиною за заповітом спадкоємицею майна померлого [INFO] [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Outcome: approved