Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі за згоди позивача зареєстровані наступні особи: [PERSON] (син позивача), [PERSON] (онука позивача) та [PERSON] (невістка позивача, відповідач по справі). На початку квітня позивач дізналась від [PERSON] , що відповідач ініціювала процедуру розірвання шлюбу, та що відповідач з [PERSON] з березня 2022 року фактично не проживають разом у квартирі [ADDRESS] та не ведуть спільного господарства. Відповідач зареєстрована у належній позивачу квартирі та розпочала процес розірвання шлюбу, це свідчить про припинення родинних відносин між позивачем та відповідачем. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Оскільки це перешкоджає праву позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним ій майном, позивач звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2022 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 19) Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позов підтримує, просить задовольнити. Просила долучити до матеріалів справи копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/10943/22 від 08.08.2022, отриману з Єдиного реєстру судових рішень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила суду, що вона дійсно з 28.02.2022 не проживає з відповідачем у квартирі [ADDRESS] , оскільки вона подала заяву до суду про розлучення з [PERSON] і 08.08.2022 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб було розірвано. Суд, заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом №272121127 від 27.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Відповідно до довідки №19798 від 11.05.2022 виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві повнолітні особи та 1 неповнолітня особа. (а.с.9) Відповідно до довідки №А-495/7 від 11.05.2022, виданою ПП «Бокуд», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані слідуючі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10) Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено відповідачем, [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у шлюбі, який було розірвано 08.08.2022 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (справа№127/10943/22). (а.с.29-30) Судом встановлено, що відповідач з 28 лютого 2022 не проживає у квартирі [ADDRESS] . Суд критично оцінює твердження позивача, що оскільки шлюб між її сином та відповідачем було розірвано, припинилися родинні відносини між позивачем та відповідачем, через що остання не має права користуватися квартирою, що належить позивачу, з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач перебувала в шлюбі з сином позивача, спільно проживала з ним та вела спільне господарство. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вона є членом сім`ї власника квартири в розумінні ст. 156 ЖК України. При цьому, судом було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/10943/22 від 08.08.2022. Водночас, відповідно до ч.1, 2 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/10943/22 від 08.08.2022 набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення. Станом на момент розгляду даної справи, а саме на 17.08.2022, рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/10943/22 від 08.08.2022 законної сили не набрало, таким чином [PERSON] є членом сім`ї позивача. На підставі викладеного, сімейні відносини між позивачем та відповідачем в розумінні ст. 156 ЖК України не є припиненими. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у своїй постанові від 28.04.2020 по справі №761/20452/17 висловив наступну позицію. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Частиною першою статті 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] меньше одного року, а також те, що родинні відносини між позивачем і відповідачем на момент розгляду справи не припинено, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed