Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати такими, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11241, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 15.06.2017 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки Fiat, модель Doblo, 2008 р.в., номер шасі (кузова, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] , на підставі договору застави від 10.06.2008 року №028/15-340, боржником за яким (виконавчим написом) був вказаний [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» було укладено договір застави № 028/15-340, відповідно до умов якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 028/25-299 від 10.06.2008 року та Договору відновлювальної кредитної лінії № 028/25-299/1 від 10.06.2008 року, позивач передав у заставу банку транспортний засіб марки FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 07.06.2008 року. Вказаний вище Договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 028/25-299 укладався позивачем з метою оплати вказаного вище транспортного засобу. 17.11.2009 року приватним нотаріусом КМНО було вчинено виконавчий напис №4220. Позивач вказаного виконавчого документу не отримував. 02.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №18491433 та 28.10.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. 29.10.2010 року державним виконавцем було описано та арештовано транспортний засіб. 12.12.2011 року після звернення стягнення на автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] та часткового задоволення вимог банку в сумі 45276,47 грн., державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Застава передбачена договором застави від 10.06.2008 року №028/15-340 була припинена примусовим продажем майна, ще до 12.12.2011 року. 27.03.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» було подано до Дніпровського районного суду м. Києва позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №028/25-299 від 10.06.2008 року за результатами розгляду якого у задоволенні позову відмовлено. Попри припинення застави та розгляду спору щодо заборгованості за договором кредиту, 15.06.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №11241, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] , що вже був примусово проданий в рамках виконавчого провадження №18491433. Вважає, що вказаний виконавчий напис суперечить Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований за №282/20595 та ЗУ «Про нотаріат», на підставі чого просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 08.11.2021 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено 15.06.2017 року, тоді як позивач звернувся до суду 20.10.2021 року тобто з пропуском строку для захисту свого порушеного права в судовому порядку. Також просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.06.2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» було укладено договір застави № 028/15-340, відповідно до умов якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 028/25-299 від 10.06.2008 року та Договору відновлювальної кредитної лінії № 028/25-299/1 від 10.06.2008 року, позивач передав у заставу банку транспортний засіб марки FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 07.06.2008 року. Вказаний вище Договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 028/25-299 укладався позивачем з метою оплати вказаного вище транспортного засобу. 17.11.2009 року приватним нотаріусом КМНО було вчинено виконавчий напис №4220. Позивач вказаного виконавчого документу не отримував. 02.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №18491433 та 28.10.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. 29.10.2010 року державним виконавцем було описано та арештовано транспортний засіб. 12.12.2011 року після звернення стягнення на автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] та часткового задоволення вимог банку в сумі 45276,47 грн., державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Отже, застава передбачена договором застави від 10.06.2008 року №028/15-340 була припинена примусовим продажем майна, ще до 12.12.2011 року. 27.03.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» було подано до Дніпровського районного суду м. Києва позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №028/25-299 від 10.06.2008 року за результатами розгляду якого у задоволенні позову відмовлено. 15.06.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №11241, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави FIAT, модель Doblo Panorama. 2008 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) № [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER] , що вже був примусово проданий в рамках виконавчого провадження №18491433. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки застава була припинена шляхом примусового продажу предмету застави у іншому виконавчому провадженні, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вчиняти виконавчий напис, на що слід зазначити наступне. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору №02/25-299 від 10.06.2008 року його строк дії був визначений сторонами до 09.06.2015 року. Саме цей строк був узгоджений сторонами як кінцевий строк повернення кредитних коштів позивачем. Заборгованість на яку було звернуто стягнення за виконавчим написом №11241 від 15.06.2017 року зафіксована за період з 23.06.2014 року по 21.02.2017 року. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. З огляду на викладене, Банк позбавлений можливості стягувати з [PERSON] заборгованість за процентами за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, оскільки у даному випадку банк має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. Таким чином, не можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса стягнуту з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 32688,20 доларів США. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання вчиненого 15.06.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також слід зазначити, що майно за договором застави №028/15-340 від 10.06.2008 року, який був укладений в забезпечення кредитного договору 02/25-299 від 10.06.2008 року, було примусово відчужено в рамках виконавчого провадження №18491433, відкритого на підставі іншого виконавчого напису №4220 від 17.11.2009 року, а тому застава відповідно до ст. 28 ЗУ «Про заставу» була припинена примусовим продажем заставленого майна. Таким чином, вказані обставини приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. враховані не були, що також є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса №11241 від 15.06.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що виконавчий напис №11241 був вчинений приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 15.06.2017 року. Позивач звернувся до суду 20.10.2021 року, однак зазначив, що він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 04.07.2019 року. Вказаного відповідачем не спростовано, а тому застосування строку позовної давності в даному випадку не вбачається за можливе. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. за подачу позовної заяви до суду. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1816,00 грн., а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України про судовий збір» сума в розмірі 908,00 грн. підлягає поверненню на користь позивача.

Outcome: approved