Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] , згідно якого прохав суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 14 серпня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 75. В обґрунтуванні позову вказав, що 14 серпня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , про що видано свідоцтво про шлюб, актовий запис за № 75. Після укладення шлюбу дружина прийняла прізвище - [PERSON] . Від спільного життя у шлюбі мають дорослого сина. Шлюбно-сімейні стосунки між ним та дружиною припинені остаточно. Причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з дружиною мають різні погляди на життя та сімейні цінності. В сім`ї часто виникали непорозуміння, які привели до втрати почуттів любові та поваги. Спільне господарство між ними не ведеться, сім`я існує формально. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Питання щодо поділу спільного майна подружжя не виникає. Після розірвання шлюбу не заперечує проти залишення прізвища дружині - [PERSON] , за її згодою. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У вересні 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з зустрічною позовною заявою до позивача [PERSON] про розподіл майна подружжя, згідно якого прохала визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , майно подружжя, яке придбано в період перебування в шлюбних відносинах, а саме квартиру [ADDRESS] ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,1 кв.м.. Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та зареєструвати право власності в реєстрі майна; - залишити у власності [PERSON] право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,1 кв.м.. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості різниці його частки в спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 3 650,00 грн. Стягнути з [PERSON] витрати понесені [PERSON] за проведення експертних висновків щодо ринкової оцінки майна в сумі 1 600, 00 грн. та судовий збір сплачений за звернення до суду з даним позовом в сумі 6306,00 грн.. В обґрунтуванні позову вказала, що в період шлюбу ними було набуте нерухоме майно до складу якого, станом на день складення зустрічного позову входить: квартира [ADDRESS] ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною площею 167,1 кв.м.. На її замовлення, суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №703/19 від, 09.09.2019р. Кваліфікаційне свідоцтво МФ №5163 від 23.06.2007 р., видане Фондом державного майн та Харківським центром науково - технічної та економічної інформації), було проведено оцінку нерухомого майна та визначено ринкову вартість кожного об`єкту спільно нажитого майна, а саме: квартира [ADDRESS] , - вартість становить 1 136 205 (один мільйон тридцять шість тисяч двісті п`ять гривень) 00 коп.; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,1 кв.м., - вартість становить 1 139 765 (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень) 00 коп.. Згідно положень сімейного законодавства, зокрема ст. 60,63,65,69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; якщо подружжя не домовилися по порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічно ці питання врегульовано ст.ст. 364, 370, 372 ЦК України. Таким чином, вона, [PERSON] , має право на 1/2 частку спільного майна подружжя, придбаного спільно з відповідачем в період зареєстрованого шлюбу. Сукупна вартість спільно нажитого нею з відповідачем майна становить 2 275 970 грн., вартість 1/2 частки кожного становить 1 137 985 грн. В цілому у зв`язку з поданням даної позовної заяви вона понесла такі витрати: судовий збір - 6306 грн., витрати на правничу допомогу, які до закінчення судового розгляду будуть розраховані та надані докази, витрати на проведення оцінки - 1600 грн.. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.09.2020 року було об`єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. 24.09.2020 року від первісного позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого останній прохав відмовити у зустрічному позові [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності за безпідставністю та необґрунтованістю, а позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. Вказуючи, що [PERSON] не підтверджує документально свої позовні вимоги та викладені обставини, посилаючись на непідтверджені факти, яких не було взагалі. Остання не зверталася до нього в порядку досудового врегулювання спору. Вважає, що позивачем недоплачена сума судового збору в розмірі 4204,00 грн. Також вказує, що за час спільного проживання ними було придбано таке майно: 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м., адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] (на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом O.E., реєстровий номер № 1067). Дане нерухоме майно було оформлено на нього, [PERSON] ; квартира [ADDRESS] (1/3 частка оформлена на [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, САА № 845156 , 16.09.2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської радії Полтавської області). Вищевказане нерухоме майно, є об`єктами права спільної сумісної власності, а тому вважає, що саме це нерухоме майно підлягає розподілу між ним та відповідачем в рівних частках. Відповідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, йому, [PERSON] було подаровано 18/75 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Крім цього, відповідно договору дарування, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за реєстровим номером № 3299, йому, [PERSON] було подаровано 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . В подальшому, вищевказаний об`єкт нерухомості був знесений та на місці старого будинку був побудований новий будинок, де він отримав квартиру [ADDRESS] . Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 18.08.2014 року. Дана квартира не підлягає поділу, він є єдиним утримувачем даного майна. В даний час він проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Іншого житла крім даної квартири не має. Крім цього, в даній квартирі проживає та зареєстрований його батько, [PERSON] , 1936 р.н., який є лежачим хворим, потребує стороннього догляду. Вважає, що [PERSON] невірно звернулась із зустрічною позовною заявою саме до Автозаводського районного суду м. Кременчука, оскільки вказані нею об`єкти нерухомості розташовані на Крюківській території м. Кременчук. Крім того у зустрічному позові [PERSON] приховує той факт, що вона являється власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана [PERSON] в період їх шлюбу. Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 223007382 від 08.09.2020 року. Також, звертає увагу суду на те, що відповідно до прохальної частини зустрічного позову [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та залишити за ним, [PERSON] , право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення № 44 за адресою: [ADDRESS] . При цьому, навіть якщо суд прийме в цій частині рішення на користь позивача [PERSON] , воно не буде виконаним, оскільки право власності на квартиру переходить лише в тому випадку, коли розділ в Державному реєстрі речових прав припиняється, та відкривається вже на нового власника. Але, стосовно офісного приміщення, в самому договорі купівлі-продажу (п. 8 даного договору) вбачається, що [PERSON] давала свою нотаріальну згоду на придбання даного нерухомого майна. А тому і в разі подальшої реалізації права власності на дане приміщення йому потрібно звертатись знову до [PERSON] за її згодою на відчуження. Тому в даному випадку порушується його право власності, оскільки не припиняється право власності, як на спільне майно подружжя, та не проходить перереєстрацію у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». [PERSON] у своєму зустрічному позові не вказує припинення права власності на об`єкти спільного майна подружжя, адже вирішення питання про скасування державної реєстрації прав здійснюється лише на підставі Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Щодо судових витрат, то позивачем взагалі не було подано разом із позовом доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак неможливо встановити суму витрат, що унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу через їх недоведеність та необґрунтованість. 06.11.2020 року до суду надійшла заява первісного позивача про виклик та допит як свідків [PERSON] та [PERSON] . 22.09.2020 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, згідно якої останній прохав визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] та [PERSON] : 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] ; 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] (РНОКПП : [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) по 1/6 частки (за кожним) на квартиру [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на його, [PERSON] користь понесені судові витрати по справі. В обґрунтуванні позову зазначив, що з відповідачем по справі, [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис за № 75, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області. Від спільного життя мають дорослого сина, [PERSON] . Спільне життя не склалося через, що в серпні 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені та він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 524/2518/20). На момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу він сподівався про те, що вони з відповідачкою в добровільному порядку вирішать питання щодо розподілу майна. Але [PERSON] подала до Автозаводського районного суду м. Кременчука зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя з порушенням правил підсудності. За час спільного проживання ними було придбано таке майно: 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] , розміром 95,8 кв.м., яке було оформлено на [PERSON] та квартира [ADDRESS] , (1/3 частка оформлена на [PERSON] ). Вказане нерухоме майно, є об`єктами права спільної сумісної власності, а тому вважає, що саме це нерухоме майно підлягає розподілу між ними в рівних частках. Що стосується нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , власником якої він є на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29.09.2014 року, то вважає, що дана квартира не підлягає розподілу з наступних підстав. Відповідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, йому, [PERSON] було подаровано 18/75 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Крім цього, відповідно договору дарування, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за реєстровим номером № 3299, йому, [PERSON] , було подаровано 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . В подальшому, вищевказаний об`єкт нерухомості був знесений та на місці старого будинку був побудований новий будинок, де він отримав квартиру [ADDRESS] . В даний час він проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та крім нього в даній квартирі проживає та зареєстрований його батько, [PERSON] , 1936 р.н., який є лежачим хворим, потребує стороннього догляду. Відповідно звіту про незалежну оцінку майна від 14.09.2020 року, вартість майна, яке підлягає розподілу складає : - 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] -1 140 500,00 грн (тож, вартість 29/100 частин - 570 250, 00 грн); - квартири [ADDRESS] складає - 1 137 350,00 грн (тож, вартість 1/3 частини квартири, яка підлягає поділу складає - 379 116,6 грн, а половина 1/3 частки складе - 189 558,3 грн). Всього, вартість нерухомого майна, яке підлягає розподілу складає: 570 250,00 грн + 189 558,3 грн = 759 808,3 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які він поніс, як позивач із розглядом справи становить суму судового збору - 7598,08 грн. та понесені витрати, пов`язані з оплатою роботи експерта - 6000 грн, на стягненні яких наполягає з відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєвої С.О. від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 05.11.2020 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів, а саме копію інвентарної справи на квартиру за адресою [ADDRESS] . 05.11.2020 року до суду надійшла заява представника [PERSON] - [PERSON] про залишення без розгляду позову [PERSON] в частині розподілу спільного майна подружжя, а саме офісу за адресою [ADDRESS] , оскільки даний об`єкт є предметом спору у справі, що знаходиться на розгляді у Автозаводському районному суді Полтавської області. 05.11.2020 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про виклик та допит як свідків [PERSON] та [PERSON] . 05.11.2020 року ухвалою суду задоволено заяву представника [PERSON] [PERSON] про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме: залишено без розгляду вимогу про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] ; припинення права власності [PERSON] на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення [ADDRESS] . 05.11.2020 року ухвалою суду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про полі спільного майна подружжя, передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду за територіальною підсудністю. 01.12.2020 року справа надійшла до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. 02.12.2020 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області прийняв до свого провадження, розгляд справи призначив в порядку спрощеного позовного провадження. 20.01.2021 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшли клопотання про об`єднання в одне провадження справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про полі спільного майна подружжя з первісною справою, яка перебуває у Автозаводському районному суді Полтавської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.01.2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя зі справою №537/3260/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Присвоєно справі № 524/2518/20, провадження 2/524/138/21. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2021 року об`єднану в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя направлено до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду по суті за територіальною підсудністю. 16.03.2021 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла означена об`єднана цивільна справа №524/2518/20. 17.06.2021 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про допит в судовому засідання як свідка [PERSON] . 17.06.2021 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про витребування інвентаризаційних справ відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення №44. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.06.2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та витребувано від КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційні справи відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення №44. Підготовче судове засідання відкладено. 10.08.2021 року до суду, на виконання ухвали суду, від КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшли інвентаризаційні справи відносно нерухомого майна, що розташоване за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ;. Стосовно інвентаризаційної справи на 29/50 частин, розміром 95,8 кв.м адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] повідомили, що така справа не заводилася. Ухвалою суду від 07.10.2021 року частково задоволено клопотання [PERSON] та її представника [PERSON] , а саме ухвалено викликати та допитати, як свідка, [PERSON] . Долучено до матеріалів справи копії договору комісії №9 від 24.09.2013 року з додатком №1, копії акту прийому передачі квартири від 05.09.2014 року та довідки №222 від 04.09.2014 року. Призначено по справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Шлапак Світлані Леонідівні. На вирішення судово-технічної експертизи поставлено питання: яка ринкова вартість квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 27391929, виданого 29.09.2014 року. У задоволенні клопотання про витребування оригіналів документів - відмовлено. Підготовче судове засідання відкладено. 19.10.2021 року на ухвалу суду від 07.10.2021 року надійшла апеляційна скарга від первісного позивача [PERSON] , у зв`язку з чим виділені матеріали оскарження даної ухвали були направлені до Полтавського апеляційного суду. 06.12.2021 року постановою Полтавського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.10.2021 року. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.01.2022 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] та призначено по справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Шлапак Світлані Леонідівні. На вирішення судово-технічної експертизи поставлено питання: яка ринкова вартість квартири [ADDRESS] частина якої належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року. Для проведення експертизи експерту надати копію інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно №256414727 та зобов`язати [PERSON] надати експерту копію свідоцтва про право власності, САА №845156 від 16.09.2005 року про належність по 1/3 частині квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та технічний паспорт на квартиру. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. До суду надійшов висновок експерта Шлапак С.Л.№2/3-22, згідно якого ринкова вартість квартири [ADDRESS] частина якої належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, станом на дату проведення експертизи становить 502 250 грн. В судовому засіданні представник первісного позивача Єрмоленко О.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом прохав відмовити. В подальшому в судове засідання первісний позивач - [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, всі пояснення дані по справі підтримує та прохає їх вважати судовими дебатами, репліки по судовим дебатам відсутні. Позовну заяву [PERSON] підтримує та прохає задовольнити, проти зустрічного позову заперечує та прохає відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та прохали задовольнити. В задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо поділу майна прохали відмовити, щодо розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла промова в судових дебатах згідно якої остання прохала задовольнити позовну заяву [PERSON] , розірвати шлюб між ним та [PERSON] зареєстрований 14 серпня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75. Задовольнити позовну заяву [PERSON] та визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 68.2 кв.м., 29/50 частин адміністративно побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167.1 кв.м. та здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею, [PERSON] , право власності на квартиру N4. загальною площею 68,2 кв.м.. що розташована за адресою [ADDRESS] та зареєструвати право власності в реєстрі майна, а за відповідачем [PERSON] , залишити у власності 29/50 частин адміністративно - побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 167.1 кв.м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості різниці його частки в спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 3650, 00 грн., витрати па проведення експертизи в сумі 1600 грн.. та судовий збір в сумі 6306.00 грн. Позов [PERSON] задовольнити частково: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44. що розташоване по [ADDRESS] . В іншій частині відмовити. У промові представник вказала, що [PERSON] не погоджується з тим, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була виділена [PERSON] (її мамі) Виконкомом районної ради народних депутатів як інженеру техбюро Кременчуцького райвиконкому, а [PERSON] лише прийняв участь у приватизації, так як був зареєстрований в даній квартирі. Окрім того, [PERSON] вважає завищеною експертну оцінку вартості квартири [ADDRESS] (що була проведена за заявою [PERSON] ), тому на клопотання представника [PERSON] була проведена судова експертиза для встановлення вартості квартири [ADDRESS] . Згідно висновку судової експертизи вартість даної квартири становить 502 250 грн.. а 1/3 частини відповідно 167 416,67 грн.. тому при розподілі просить виходити саме з цієї суми. Також [PERSON] не погоджується, що квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки вона була придбана [PERSON] у шлюбі шляхом укладення договору комісії №9 від 24.09.2013 року, вартість 373 290 грн. та згідно довідки №222 від 04.09.2014 року із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва виданої на ім`я [PERSON] вказано, що заборгованість станом на день видачі довідки згідно договору №9 від 24.09.2013 року - відсутня (докази містяться в матеріалах справи). А покази свідків, які зі слів позивача знають, що [PERSON] відчужив подарований частинами будинок та на його місці у багатоповерхівці отримав квартиру вважає не належним доказом. Під час судових засідань було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), 14 серпня 1993 року зареєстрували шлюб, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб. Наразі між сторонами припинено подружні стосунки на грунті різних поглядів на життя, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. 24 вересня 2013 року була придбана [PERSON] квартира [ADDRESS] , тобто під час перебування у шлюбі, шляхом укладення договору комісії №9 від 24.09.2013 року, вартість 373 290 грн.. Згідно довідки №222 від 04.09.2014 року із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва виданої на ім`я [PERSON] вказано, що заборгованість станом на день видачі довідки згідно договору №9 від 24.09.2013 року - відсутня. Право власності згідно інформаційної довідки з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ...» зареєстровано 29.09.2014 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, на нерухоме майно, серія та номер: [NUMBER] , видане 29.09.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Згідно договору купівлі-продажу, ВРР №028235. ВРР №028236. 21.03.2012 року посвідченого Прокопом O.E. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1067, [PERSON] на праві приватної власності належить 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44 за адресою: [ADDRESS] . тобто придбаного також у шлюбі з [PERSON] . На час розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, вказаної житлової квартири. Той факт, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана шляхом укладення договору комісії сторонами не оспорюється. Але [PERSON] вважає, що вона придбана від продажу йому подарованого частинами будинку. В подальшому який був знесений, а на його місці збудовано багатоповерховий будинок №76 . Але. вартість квартири становить згідно договору комісії 373 290 гри., а 18/75 частин будинку №76 в м. Кременчук було подаровано та зазначено вартість частини в розмірі 9 795,36 грн. (договір дарування від 17.06.2004 р. наявний в справі),1/4 частина цього ж будинку вартістю 15 300 грн. (договір дарування від 09.03.2006 року, наявний в матеріалах справи), тобто дана сума від продажу подарованого будинку є не співмірною з вартістю квартири, а той факт, що [PERSON] придбав її за кошти від підприємницької діяльності є недоведеним. А отже, вважає, що дана квартира була придбана у шлюбі за кошти сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. При цьому, твердження відповідача (позивача) [PERSON] про те то спірна квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю під час розгляду справи не знайшло підтвердження. Натомість, рівність частки майна яке чоловіком та дружиною придбане у шлюбі є рівними якщо на його придбання були використані спільні кошти та якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що [PERSON] є його знайомим, а [PERSON] дружиною його знайомого. Квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] , так, як він був власником домоволодіння по [ADDRESS] , на місці якого був побудований багатоповерховий житловий будинок та при зносі домоволодіння, яке йому подарували він отримав вказану квартиру. Домоволодіння яке було знесено, було подаровано [PERSON] за два рази 3/4 частини та 1/4 частини. Чи перебував [PERSON] у шлюбі з [PERSON] йому не відомо. Він не був найманим працівником у [PERSON] , хто саме подарував домоволодіння [PERSON] сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що [PERSON] знає тривалий час по роботі. Йому відомо, зі слів [PERSON] , що у 2004 році йому подарували частину домоволодіння по [ADDRESS] , іншу частину подарували у 2006 році. В подальшому на місці знесеного домоволодіння було побудовано багатоквартирний будинок, де останньому було надано квартиру №4 . Зі слів [PERSON] йому також було відомо, що той проводив ремонт квартири № 4 та офісу особистим коштом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що зі слів [PERSON] , йому відомо що останньому у спадок дісталося домоволодіння батьків, яке в подальшому було зруйновано і на його місці побудовано багатоквартирний будинок, у якому [PERSON] взамін дали квартиру № 4 . Йому відомо, зі слів [PERSON] , що останній проводив ремонт квартири і офісу по [ADDRESS] , своїм особистим коштом. В судовому засіданні 29.07.2022 року представник первісного відповідача [PERSON] - [PERSON] відмовилася від клопотання про допит свідка [PERSON] . Враховуючи, наявність клопотань сторін, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 14 серпня 1993 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 27.12.2019 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , який наразі вже досяг повноліття. За час перебування у шлюбі сторони набули нерухоме майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 223035747 від 08.09.2020 року, [PERSON] 19.06.2012 року зареєстрував право власності на 29/50 частки (розміром 95,8 кв.м.,) адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом O.E., реєстровий номер № 1067. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 27392253 від 29.09.2014 року, [PERSON] 18.09.2014 року зареєстрував право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 29.09.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. При цьому згідно договору дарування, посвідченого 17.06.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, [PERSON] прийняв у дар 18/75 частин житлового будинку [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі прав власності 05.07.2004 року; а згідно договору дарування посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. за реєстровим № 3299, [PERSON] прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2006 року. Згідно договору комісії № 9 від 24.09.2013 року між ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. (комісіонер) [PERSON] (комітент), комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за палату вчинити один або кілька правочинів (угод) від свого імені за рахунок комітента з метою отримання комітентом права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 05.09.2014 року комісіонер ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. передає, а комітент [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS] , який передано в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ПТ 143142300099 від 18.08.2014 року. Сторони свої зобов`язання за договором комісії №9 від 23.09.2013 року виконали повністю,претензій один до одного не мають. Згідно довідки виданої директором ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» [PERSON] від 04.09.2014 року №222 [PERSON] приймав участь в інвестуванні будівництва квартири [ADDRESS] , згідно договору комісії №9 від 24.09.2013 року за яку він розрахувався повністю. Заборгованість відсутня. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 223007382 від 08.09.2020 року, [PERSON] 07.10.2008 року зареєструвала право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САА №845156 , виданого 16.09.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області. Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання наразі регулює Сімейний кодекс України (СК України). Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що шлюб між сторонами виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені у 2017 році, оскільки позивач із відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, втратили почуття любові та поваги, тому не можуть в подальшому проживати разом, примирення і збереження сім`ї між ними не можливе. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов щодо розірвання шлюбу визнала та прохала розірвати укладений з [PERSON] шлюб. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання позову [PERSON] , суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Отже, позовні вимоги первісного позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, враховуючи відсутність клопотання про визначення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити первісному відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони зареєстрували шлюб у 1993 року. На той час регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям Кодекс про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року, який наразі втратив чинність. Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, м айно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Крім того на той час регулював особисті майнові відносини Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки в редакції від 18.07.1963 року, який наразі втратив чинність. Так, ст. 112 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки встановлювала, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ст. 113 Кодексу). З 1 січня 2003 Кодекс про шлюб та сім`ю України втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Сімейного кодексу України, який регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. З 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Цивільного кодексу України, який регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Водночас кодекс було доповнено, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Тобто, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя лише в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12-ц (провадження № 61-6409св18), у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Аналогічна позиція сформульована і у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 686/2762/15-ц (провадження № 61-40136св18) від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц (провадження № 61-15939св19). У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як відзначається у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. На підставі встановлених судом обставин та відповідно до вказаних норм законодавства, суд дійшов висновку, що до майна набутого подружжям [PERSON] за час шлюбу, та яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відноситься 29/50 частки (розміром 95,8 кв.м.,) адміністративно-побутового приміщення [ADDRESS] . При цьому суд звертає увагу, що сторони визнали вказаний факти, так як [PERSON] у відзиві та позові, а [PERSON] у позові та промові у судових дебатах, вказали, що адміністративно-побутове приміщення є спільним майном подружжя та підлягає поділу. Під час розгляду справи на спростування презумпції належності набутого за час шлюбу майна до майна подружжя не надано жодних доказів та не зазначено жодних обставин. 1/3 частка квартири [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та відноситься до особистої приватної власності дружини [PERSON] , так як фактично була набута у власність особисто дружиною, хоча і у період шлюбу, як житло, набуте за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Як зазначалося вище [PERSON] 07.10.2008 року зареєструвала право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САА №845156 , виданого 16.09.2005 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області. При цьому, згідно висновку експерта, якому для проведення експертизи було зобов`язано [PERSON] надати копію свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, квартира [ADDRESS] , належать: 1/3 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року, 1/3 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року та 1/3 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №845156 від 16.09.2005 року. Згідно заяв по суті сторін по справі обидві сторони не заперечують факту набуття ними вказаних часток квартири [ADDRESS] в наслідок приватизації з державного житлового фонду в порядку передбаченому ЗУ «Про Приватизацію державного житлового фонду». Квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та відноситься до особистої приватної власності чоловіка [PERSON] , так як фактично була набута у власність особисто чоловіком, хоча і у період шлюбу, однак як заміна знесеного забудовником домоволодіння (часток) належного [PERSON] за договором дарування. При цьому суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що вартість майна яке надано забудовником значно перевищує вартість майна, що належало [PERSON] за договором дарування до його знесення, оскільки істотне збільшення вартості такого майна за час шлюбу, відбулося не внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя ( [PERSON] ) або їх обох. Вирішуючи питання про поділ спільного сумісного майна суд виходить з наступних вимог сторін: [PERSON] прохала визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , майно подружжя, яке придбано в період перебування в шлюбних відносинах: квартиру [ADDRESS] та 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Поділити майно, наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та зареєструвати право власності в реєстрі майна; залишити у власності [PERSON] право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] прохав визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] та [PERSON] : 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частки (за кожним) на квартиру [ADDRESS] . Інші вимоги [PERSON] ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2020 року були залишені без розгляду. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Виходячи з того, що судом встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке підлягає поділу, виходячи із меж заявлених вимог, а саме зважаючи, що [PERSON] прохала визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та зареєструвати право власності в реєстрі майна, залишивши у власності [PERSON] право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та фактично відсутності вимог з цього приводу [PERSON] , оскільки дані вимоги були залишені без розгляду ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2020 року, тож суд не вбачає підстав для поділу даного приміщення за відсутності відповідної вимоги сторін. Тобто питання щодо поділу в рівних частках з припиненням спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності за кожним із подружжям на 29/100 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд не вирішує, за відсутності таких вимог. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу з первісного відповідача на користь первісного позивача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. Враховуючи часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] про розподіл майна подружжя, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. - за одну вимогу немайнового характеру. Враховуючи відмову у задоволенні решти вимог сторін, інші судові витрати залишаються на сторонах які їх понесли. При цьому, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу яка була заявлена, не підлягає до задоволення з огляду на її необґрунтованість та недоведеність за відсутності доказів їх наявності та конкретизованості сум.

Outcome: partial