Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

31 травня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 02 листопада 1993 року виконавчим комітетом Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис №17. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 листопада 1993 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано 02 листопада 1993 року виконавчим комітетом Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис №17. Від шлюбу спільних малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені з 2015 року, спільне господарство не ведеться. Сім`я носить формальний характер, однак відповідач не бажає розривати шлюб в органах РАЦС, в зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.\~ Ухвалою судді від 16 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Носачівької сільської ради Смілянського району Черкаської області 02 листопада 1993 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 листопада 1993 року, про що в цей же день в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №17. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з матеріалів цивільної справи, від вказаного шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, а відповідач не заперечує, що у 2015 році шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, подальше збереження сім`ї вважає неможливим. При цьому, відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу, шляхом подачі відповідної заяви до органів ДРАЦС. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням відсутності клопотання відповідача щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №1026211092 від 25 травня 2022 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 496 гривень 20 копійок. Крім того, з врахуванням відсутність клопотання позивача щодо покладення судових витрат на відповідача, суд вважає, що судові витрати на даний час стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved