Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача\~про\~визнання майна\~набутого у\~шлюбі спільною\~власністю подружжя\~та поділ\~спільного майна\~подружжя. Підставами позову вважає те, що вона з 25.05.1991 до 08.11.2021 перебувала в офіційному шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.11.2021 шлюб між ними було розірвано. За час проживання у шлюбі, вони спільно розпочали будівництво житлового будинку, що по [ADDRESS] . Вони разом з відповідачем були працевлаштовані, отримували заробітну плату і разом будували будинок. Приблизно у 2003 році вони перейшли проживати в зазначений будинок. Право приватної власності було зареєстровано 14.01.2004 за відповідачем, як за єдиним власником будинку, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2563805. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 94,4 м2, в т. ч. житловою 57,1 м2 з господарськими будівлями та спорудами становить 225\~900,00 гривень. На даний час між нею та відповідачем існує спір щодо поділу цього майна. В позасудовому порядку вони не можуть врегулювати даний спір, оскільки вказане майно зареєстроване на відповідача. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, вона претендує на Ѕ частку майна набутого у шлюбі, а саме: житлового будиноку по [ADDRESS] , загальною площею 94.5 м кв. в тому числі житловою 57,1 м кв, вартістю 225900 грн, Ѕ частка - 112 950 грн. Просить визнати майно - житловий будинок, загальною площею 94,5 м2, в т.ч. житловою 57,1 м2, з господарськими будівлями та спорудами, вартістю 225 900 грн, що по [ADDRESS] , набуте [PERSON] та [PERSON] спільним майном подружжя та визнати за нею, [PERSON] , право приватної власності на Ѕ частку житлового будинку, загальною площею 94,5 м2, в т.ч. житловою площею 57,1 м2, з господарськими будівлями та спорудами, вартістю 225 900 гривень, що по [ADDRESS] . Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.08.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. На адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Передбачених ч. 2\~ст. 223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до \~ст. 280-283 ЦПК України. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.\~ Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає\~цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.11.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 09.12.2021 (а.с. 6) Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Так, рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.11.2021 встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.05.1991. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.05.1991 до 09.12.2021. Судом встановлено, що [PERSON] є титульним власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14.01.2004, виданого на підставі рішення Бачкуринської сільської ради (а.с. 39). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЯАА № 098980, 14.01.2004 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності ( [NUMBER] / 14.01.2004 (Бачкуринська сільська рада) (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] власником зазначено [PERSON] (а.с. 37). Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки житлового будинку [ADDRESS] ринкова вартість даного будинку становить 225 900,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно,\~набуте\~подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить\~дружині\~та чоловікові\~на\~праві\~спільної сумісної\~власності\~незалежно\~від того,\~що\~один\~з них\~не\~мав\~з поважної\~причини\~(навчання,\~ведення\~домашнього\~господарства,\~догляд\~за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного\~заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке саме положення містить і норма частин третьої та четвертої ст. 368 ЦК України. Тобто, вказаною нормою встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц,\~провадження № 61-15462 св 18,\~від 26.03.2021 у справі № 414/277/17, провадження\~№\~61-2934 св 19. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 214/3609/18, провадження\~№ 61-3836 св 20\~вказав, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Пленум Верховного Суду України у пунктах 22 - 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. \~ \~Вказане узгоджується\~із правовим\~висновком,\~викладеним у\~постанові Верховного\~Суду від\~03.02.2020\~у справі\~№ 235/5146/16-ц,\~провадження\~№ 61-37616\~св 18. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить спірний житловий будинок [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване 14.01.2004 на підставі рішення Бачкуринської сільської ради від 10.11.2003. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.05.1991 до 09.12.2021. \~ \~ \~ \~ \~Оскільки,\~право власності\~на житловий\~будинок зареєстровано\~за відповідачем 14.01.2004, \~у період\~шлюбу,\~суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому визнає спірний житловий будинок [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дане твердження узгоджується із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки,\~сторонами не\~надано доказів\~щодо збільшення\~частки у\~спірному майні,\~суд вважає\~за необхідне\~ в\~порядку поділу\~спільного сумісного\~майна подружжя\~визнати за\~позивачем [PERSON] право приватної власності\~на Ѕ\~частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved