Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

У січня 2022 року заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Хмельницькій області до [PERSON] , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Щиборівська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області про стягнення шкоди в розмірі 36873 грн., посилаючись на те, що вироком Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 677/961/19 від 03 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України (незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду). Так, останнього засуджено за те, що 11 травня 2019 приблизно о 01.55 год., на березі річки Случ, яка відповідно до ст. 79 Водного кодексу України відноситься до категорії середніх річок, у с. Кузьмин Красилівського району, [PERSON] , не маючи спеціального дозволу, із використанням саморобного підхвату розміром 2х2 м квадратної форми, виготовленого із сітки діаметром вічка 2x2 см, що є забороненим знаряддям лову, в нерестовий період, визначеним наказом Управління державного агентства рибного господарства у Хмельницькій області № 24-од від 20.03.2019 «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах Хмельницької області в 2019 році», здійснив незаконний вилов риби на р. Случ, чим порушив вимоги п.п. 14 п. 11 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998 «Про затвердження порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», згідно якого під час здійснення любительського і спортивного рибальства забороняється, зокрема лов (добування) водних живих ресурсів із застосуванням промислових та інших знарядь лову (добування), виготовлених із сіткоснасних чи інших матеріалів усіх видів і найменувань та вимоги п.п. 3.14, 3.15 п. 3, п.п. 4.4 п. 4 Правил любительського і спортивного рибальства, затвердженого наказом Державного комітету рибного господарства № 19 від 15.02.1999, а саме: п.п. 3.14 п. 3 Правил, згідно якого забороняється застосовувати без дозволу органів рибоохорони нові знаряддя та способи лову, які не передбачені цими Правилами рибальства; п.п. 3.15 п. 3 Правил, згідно якого забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; п.п. 4.4 п. 4 Правил, згідно якого в нерестовий заборонний період любительське рибальство може бути дозволено органами рибоохорони на спеціально визначених ділянках водойм однією поплавковою або донною вудкою із одним гачком і спінінгом з берега. За вказаних обставин [PERSON] незаконно виловив 2149 штук риби виду карась сріблястий, вартістю одного 17 грн., на загальну суму 36533 грн., 2 штуки риби виду йорж, вартістю одної 17 грн., на загальну суму 34 грн., 1 штуку риби виду короп вартістю 306 грн., всього здійснивши вилов риби на загальну суму 36873 грн., внаслідок чого згідно Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011, [PERSON] заподіяв водним живим ресурсам майнової шкоди на загальну суму 36873 грн, що є істотною шкодою. Вирок суду не оскаржував ся та набрав законної сили. Однак, судом при розгляді вказаної справи не вирішено питання щодо відшкодування [PERSON] шкоди, завданої рибному господарству України. Шкоду, заподіяну внаслідок незаконного рибного промислу [PERSON] до теперішнього часу не відшкодовано, у зв`язку з чим позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.. Прокурор подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 Конституції України передбачено, що природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ» відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в, зокрема, незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об`єктів тваринного світу. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Громадяни відповідно до закону зобов`язані, зокрема відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу (п.4 ч.2 ст. 10 ЗУ «Про тваринний світ»). Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Згідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Судом встановлено, що вироком Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 677/961/19 від 03 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 2550 грн. Встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вказаного судового рішення, є те, що 11 травня 2019 приблизно о 01.55 год., на березі річки Случ, яка відповідно до ст. 79 Водного кодексу України відноситься до категорії середніх річок, у с. Кузьмин Красилівського району, [PERSON] , не маючи спеціального дозволу, із використанням саморобного підхвату розміром 2х2 м квадратної форми, виготовленого із сітки діаметром вічка 2x2 см, що є забороненим знаряддям лову, в нерестовий період, визначеним наказом Управління державного агентства рибного господарства у Хмельницькій області № 24-од від 20.03.2019 «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах Хмельницької області в 2019 році», здійснив незаконний вилов риби на р. Случ, чим порушив вимоги п.п. 14 п. 11 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998 «Про затвердження порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», згідно якого під час здійснення любительського і спортивного рибальства забороняється, зокрема лов (добування) водних живих ресурсів із застосуванням промислових та інших знарядь лову (добування), виготовлених із сіткоснасних чи інших матеріалів усіх видів і найменувань та вимоги п.п. 3.14, 3.15 п. 3, п.п. 4.4 п. 4 Правил любительського і спортивного рибальства, затвердженого наказом Державного комітету рибного господарства № 19 від 15.02.1999, а саме: п.п. 3.14 п. 3 Правил, згідно якого забороняється застосовувати без дозволу органів рибоохорони нові знаряддя та способи лову, які не передбачені цими Правилами рибальства; п.п. 3.15 п. 3 Правил, згідно якого забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; п.п. 4.4 п. 4 Правил, згідно якого в нерестовий заборонний період любительське рибальство може бути дозволено органами рибоохорони на спеціально визначених ділянках водойм однією поплавковою або донною вудкою із одним гачком і спінінгом з берега. За вказаних обставин [PERSON] незаконно виловив 2149 штук риби виду карась сріблястий, вартістю одного 17 грн., на загальну суму 36533 грн., 2 штуки риби виду йорж, вартістю одної 17 грн., на загальну суму 34 грн., 1 штуку риби виду короп вартістю 306 грн., всього здійснивши вилов риби на загальну суму 36873 грн., внаслідок чого згідно Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011, [PERSON] заподіяв водним живим ресурсам майнової шкоди на загальну суму 36873 грн, що є істотною шкодою. Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 82 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено вирок в кримінальній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту вироку Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року, питання про відшкодування [PERSON] спричиненої ним шкоди у сумі 36873 грн. вирішено не було. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирок не оскаржувався та набрав законної сили 03 квітня 2020 року. Таким чином, сума матеріальних збитків, завданих навколишньому природному середовищу, становить 36873 грн. Така сума визначена вироком суду, а тому не підлягає доказуванню та є обов`язковою для суду. Частиною першою ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Згідно п. «г» ч.4 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] заподіяно навколишньому природньому середовищу майнову шкоду, суд дійшов висновку, що шкода підлягає відшкодуванню державі в особі Щиборівської сільської ради. Також, з матеріалів справи встановлено, що повідомленням за вих. № 79-176-19 від 08 грудня 2021 року заступником керівника Хмельницької окружної прокуратури в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Хмельницькій області повідомлено про звернення до суду із позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби в сумі 36873 грн. Щодо правових підстав звернення прокурора до суду із вказаним позовом, то суд зазначає таке. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді регулюються окремим законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК України. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19). У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Згідно п. 6.16 Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 26 від 19 січня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 березня 2012 року за № 379/20692, органи рибоохорони мають право самостійно та через органи прокуратури подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. З огляду на вищезазначені повідомлення прокурора, при зверненні до суду з даним позовом заступник прокурора Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Хмельницькій області на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, в позовній заяві належним чином обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів. Таким чином, прокурором при пред`явлені позову було дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом, так як суспільний і державний інтерес беззаперечно присутні. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування [PERSON] шкоди, завданої незаконним виловом риби шляхом стягнення з нього компенсації вартості виловленої незаконним шляхом риби у розмірі 36873 грн., розмір якої визначено у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів № 1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь держави належить стягнути витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved