Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що 10.11.1996 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано Крутеньківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис № 7. Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області у справі № 386/522/21 від 27.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти, позивачем та відповідачем було набуто у власність житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний будинок належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28.12.2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Голованівської селищної ради № 93 від 22.12.2009 року. Станом на день звернення до суду з даним позовом, ринкова вартість зазначеного житлового будинку складає 150 000,00 грн., виходячи з середньої вартості аналогічного будинку за інформацією Інтернет оголошень та друкованих видань з продажу будинків по смт. Голованівськ. У відповідності до принципу рівності часток подружжя, закріпленому у ч. 1 ст. 70 СК України, кожній зі сторін у власність має бути виділено майно на суму 75 000,00 грн. (150 000,00 грн. / 2). Ухвалою суду від 11.03.2022 року позовна заява залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України. 16.03.2022 року представником позивача було усунуто недоліки позовної заяви, а також подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у відповідача оригінали свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28.12.2009 року та технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та прийнято рішення про витребування у [PERSON] документи на право власності, а саме: свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 28.12.2009 року та технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 02.08.2022 року представником позивача [PERSON] , в порядку статті 49 ЦПК України, було подано до канцелярії суду заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом виділу позивачеві [PERSON] , в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості частку спільного майна, яка становить Ѕ частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що складаються з: житлової кімнати 5 (площею 9,13 кв.м.), житлової кімнати 6 (площею 18,68 кв.м.), веранди ІІ (площею 6,82 кв.м.), веранди І (площею 5, 09 кв.м.). Ухвалою Голованівського районного суду заяву про збільшення розміру позовних вимог задоволено. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відповідно до ухвали суду від 05.04.2022 року. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] , заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити . 15.08.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та розгляд справи без участі відповідача та його представника. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.1996 року по 27.09.2021 року. Шлюб був зареєстрований Крутеньківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис № 7 та розірваний згідно рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області у справі № 386/522/21 від 27.09.2021 року. В період шлюбу, 28.12.2009 року сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний будинок належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28.12.2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Голованівської селищної ради № 93 від 22.12.2009 року. За письмовими поясненнями позивача, відповідач відмовляється здійснювати поділ спільного майна подружжя через нотаріальну контору. Оскільки згоди між сторонами не досягнуто, відповідачем не надано правовстановлюючих документів на житловий будинок задля проведення експертної оцінки вартості спірного нерухомого майна - вартість майна, що підлягає поділу, при недосягненні згоди подружжя, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем визначена ринкова вартість зазначеного житлового будинку в розмірі 150 000,00 грн., виходячи з середньої вартості аналогічних будинків за інформацією Інтернет оголошень та друкованих видань з продажу будинків по смт. Голованівськ. Ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки загальна вартість майна, яке є спільною сумісною власністю позивача та відповідача складає 150 000,00 грн., то у відповідності до принципу рівності часток подружжя, закріпленому у ч. 1 ст. 70 СК України, кожній зі сторін у власність має бути виділено майно на суму 75 000,00 грн. (150 000,00 грн. / 2). Відповідно до ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 61 СК України визначено, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Зі ст.ст. 368, 372 ЦК України, слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. За таких умов житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Статтею 370 ЦК України передбачений порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Таким чином, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. В постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній сумісній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Згідно ехнічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 28 грудня 2009 року Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, за технічними показниками житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, загальною площею 84, 89 кв.м., житловою площею 50,11 кв.м., має два окремих входи та може бути поділений. Таким чином судом встановлено, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства, при чому із даних технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що сам поділ належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними спорудами можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частина будинку, яка перебуває у їхньому індивідуальному користуванні. Суд, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved