Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 20.02.2018 року, який зареєстровано Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №63. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , спору з приводу визначення місця проживання якої між сторонами наразі немає. Побудувати спільне життя їм не вдалось, між ними почали виникати сварки та непорозуміння, вони мають різні погляди на життя та різний тип характерів. Їх подружнє життя не склалось, фактичні шлюбні відносини між ними припинені восени 2021 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо та фактично не спілкуються. Спір про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними відсутній. Позивач вважає, що за таких обставин їх шлюб носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї є неможливими та такими, що суперечить їх з відповідачем інтересам, тому просить шлюб розірвати. Рух справи в суді Позов подано до суду 21.06.2022 року Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Строк на примирення просить не надавати. Крім того, позивач просить не стягувати з відповідача на його користь судовий збір, сплачений при зверненні до суду з вказаним позовом. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Строк на примирення просить не надавати. Відповідно доч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 20.02.2018 року, шлюб зареєстрований Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №63. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , спору про визначення місця проживання якої між сторонами немає. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені в восени 2021 року, спільний побут відсутній. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, між ними виникають сварки та непорозуміння, вони мають різні погляди на життя та різний тип характерів. Намір на збереження сімейних відносин та шлюбу у сторін відсутній. Наразі сторони проживають окремо. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зіст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним, оскільки позивач на їх стягненні з відповідача не наполягає.

Outcome: approved