Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

20.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту, в якому просив зняти арешт з його будинку [ADDRESS] , накладеного 14.01.2009 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконанні Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в 2010-2011 роках перебувало виконавче провадження № 19356438, відкрите на підставі виконавчого листа від 27.04.2010 року № 2-840/2010, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь потерпілої в ДТП [PERSON] 52105 грн. 74 коп. 30.03.2012 року виконавче провадження було закінчено відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним виконання рішення суду, виконавчий збір стягнуто в повному обсязі, в зв`язку з чим державним виконавцем Циганко О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Копію вказаної постанови йому не вручали, наразі відповідач його повідомив про те, що виконавче провадження знищено. Позивач вказує на те, що після відкриття судом провадження у справі про стягнення з нього на користь [PERSON] як потерпілої в ДТП суми ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку забезпечення позову був накладений на його нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS] та 23.01.2009 року в Державному реєстрі зареєстровано відповідний запис на підставі постанови відповідача про арешт майна боржника на оголошення заборони на його відчуження на виконання вказаної ухвали. Таким чином, арешт на його нерухоме майно був накладений не на стадії виконання рішення суду у виконавчому провадженні з виконання рішення суду, а в ході судового розгляду справи на підставі ухвали про забезпечення позову, коли він був відповідачем у справі. Оскільки наразі стоїть питання поділу спільного майна подружжя з його колишньою дружиною, до якого входить і вказаний заарештований будинок, він не може реалізувати своє право власника через ту обставину, що після повного виконання зазначеного рішення суду ще в 2012 році арешт досі не знятий відповідачем. 20.09.2021 року він звернувся з листом щодо зняття арешту до відповідача, проте відповіді не отримав, після чого звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та отримав відповідь, датовану 25.11.2021 року про неможливість зняття арешту з його будинку, оскільки документи провадження знищені і виконавець, що накладав арешт за ухвалою суду, не працює. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 21.12.2021 року відкрито провадження справі, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на виконанні в Бабушкінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (в подальшому змінено назву на Шевченківський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ) перебувало виконавче провадження № 19356438, відкрите на підставі виконавчого листа від 27.04.2010 року № 2-840/2010, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 52105 грн. 74 коп. 30.03.2012 року виконавче провадження було закінчено відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Після того, як позивачу стало відомо з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність інформації про арешт його майна, внесеної 14.01.2009 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, він звернувся до відповідача з заявою про зняття цього арешту, на що відповіді не отримав. 06.11.2021 року [PERSON] звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС щодо нездійснення заходів для зняття арешту з його майна. Листом від 25.11.2021 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) Талов П.І. був повідомлений про те, що згідно з даними автоматизованої вистеми виконавчого провадження та відповідно до Інформації, наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), встановлено, що на виконанні у вказаному відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 19356438 з примусового виконання виконавчого листа № 2-840/2010 від 27.04.2010 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 52105,74 грн.; більш детальну інформацію надати неможливо, оскільки згідно пп.9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.08, виконавче провадження знищено, згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, у зв`язку з закінченням строку зберігання. Цим листом також роз`яснено позивачу положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» з питання зняття арешту з майна боржника. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Згідно з ч.1 ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону. Згідно із ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 154 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали суду про забезпечення позову та закінчення виконавчого провадження) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України (в редакції на час розгляду даної справи) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У відповідності до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії. Відповідно до ч.1, 4, 5 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Частиною 7 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до частин 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач в обгрунтування позовних вимог вказує на те, що саме в межах розгляду вказаної цивільної справи № 2-840/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку забезпечення позову був накладений на його нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS] та на виконання вказаної ухвали державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника на оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої було внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-840/10, оглянутої судом при розгляді даної справи, 25.12.2008 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2008 року, постановленою у даній справі за заявою позивача, з метою забезпечення позову накладено арешт: на домоволодіння [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] ; автомобіль М-412, 1986 року випуску, д/н [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] ; автомобіль ВАЗ 21124, 2006 року випуску, д/н [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] ; копія ухвали для виконання направлена, зокрема, до ДВС в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2010 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 46 989 грн. 12 коп. матеріальної шкоди, 4000 грн. моральної шкоди, 469 грн. 89 коп. мито, 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також інші витрати по справі на загальну суму 616 грн. 73 коп. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на виконання вказаного рішення суду, яке вступило в законну силу, судом було видано виконавчий лист. Суд вважає, що позивачем [PERSON] невірно обрано у позові спосіб захисту своїх прав та інтересів у вигляді, який не відповідає положенням статті 16 ЦК України, оскільки судом встановлено, що арешт на належне йому майно, в тому числі вказане домоволодіння, був накладений саме судом в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в межах цивільної справи № 2-840/10 і державним виконавцем саме на виконання вказаної ухвали і було винесено зазначену позивачем постанову та внесено відповідним запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, для поновлення прав власника позивачу необхідно звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з відповідним вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову [PERSON] , застосованих ухвалою суду від 29.12.2008 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed