Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 19.09.1999 року по 05.09.2013 року вона з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 05.09.2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Шлюбне прізвище вона не змінювала. 28.11.2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було стягнуто з [PERSON] на утримання дітей по 1500 грн. на кожного до досягнення дітьми повноліття. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років. Внаслідок цього припинено стягнення аліментів на її утримання. [INFO] сину [PERSON] було встановлено інвалідність. [PERSON] знаходиться на обліку у гастроентеролога, з приводу ацетономічного синдрому. Необхідно часто роботи УЗД брюшної полості, гастроскопію, приймати, рекомендовані препарати: пробіз, омез, фосфалюгель, опефера. Станом на 01.11.2020 року в [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.00 коп. У зв`язку з тим, що її права порушені, а також порушені права її сина вона змушена звернутися до суду. Пеня з 01.08.2020 року по 01.11.2020 року становить 2190,00 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню, що станом на 18.11.2020 року становить 2190,00 грн. Не погодившись з позовними вимогами відповідач 28.01.2021 року подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначив, що дійсно рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2017 року з нього було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожного з дітей, починаючи з 13.11.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи, що його батьківський обов`язок на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] вже виконано, то з 26.01.2019 р. після досягнення дитиною повноліття виконавче провадження №55794884 закрито. Тоді ж він дізнався, що державним виконавцем в цілому зараховувалося 3000,00 грн. саме на доньку [PERSON] , а не на обох дітей по 1500,00 грн., у зв`язку з чим ВП №55794884 мається значна переплата у розмірі 12459,54 грн. а по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] по виконавчому провадженню №56206595 він був боржником, де розмір заборгованості становив 12003,58 грн. За таких обставин він вдруге вимушений був знову сплатити аліменти на сина, а враховуючи, що зарахувати переплату з одного виконавчого провадження на інше можливо лише за рішенням суду, то він змушений був звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, але до тепер справа не розглянута. Зазначає, що він жодним чином не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, своєчасно сплачував та сплачує призначені аліменти. До того ж він змінював місце роботи (своєчасно повідомивши державного виконавця про це, надавши йому усі необхідні документи) і можливо бухгалтерія своєчасно не здійснила відрахувань, але ж знову таки, його провини в цьому немає. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача, адвокат Іваненкова Н.М. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, будучи в судових засіданнях повідомляла, що дитина позивачки є інвалідом і потребує значних фінансових затрат, а відповідач вчасно аліменти не сплатив, наполягає на стягненні пені за прострочення по сплаті аліментів. Представник відповідача, адвокат Павленко І.О. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача позовні вимоги не визнала, вважає що підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів відсутні, так як вини відповідача з виникнення заборгованості немає. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 13 листопада 2017 року і до досягнення повноліття. На підставі вказаного рішення відкрито виконавчі провадження №55794884 та №56206595. Стягнення по виконавчому провадженню №55794884 припинені 26.01.2019 року, у зв`язку із повноліттям дитини, [PERSON] . Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що станом на 01.11.2020 року в [PERSON] по виконавчому провадженню №56206595 утворилася заборгованість 4500,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.12.2020 року у [PERSON] рахується заборгованість з червня 2020 року по листопад 2020 року. Як вбачається\~з відповіді\~на адвокатський\~запит від\~13.11.2020\~року наданого\~ТОВ «Український\~трубний завод»,\~ [PERSON] перебуває\~у трудових\~відносинах із\~ТОВ «УТЗ»\~починаючи із\~09.07.2020\~року по\~теперішній час.\~ТОТ «УТЗ»\~09.10.2020\~року було\~отримано постанову\~ВП №56206595\~від 18.09.2020\~про звернення\~стягнення на\~заробітну плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника,\~згідно якої\~ТОВ «УТЗ» має здійснити відрахування із доходів боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 3000,00 грн. Звертають увагу, що державним виконавцем не було зазначено про стягнення відповідні до виконавчого документу після погашенням загальної суми боргу. Відрахування з заробітної плати [PERSON] за зазначеною постановою будуть здійснені 13.11.2020 року у розмірі 1500, 00 грн. На момент отримання адвокатського запиту заборгованість становила 3000, 00 грн. (а.с.10). Як вбачається з наданих роздруківок листування між [PERSON] та державним виконавцем Соборного ВДВС у м. Дніпрі Тичинським Д.Є., відповідач з 22.07.2020 року повідомляв державного виконавця про зміну місця роботи та необхідності надати реквізити. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах виникла у наслідок не надання державним виконавцем вчасно реквізитів для стягнення аліментів з відповідача за новим його місцем роботи, а також зволіканням роботодавцем в утриманні з його заробітку аліментів, тому вважає що правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору щодо подання позову про стягнення аліментів, необґрунтованістю її позовних вимог, віднести витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed