Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

30 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно інформаційної довідки №270235050 від 12.08.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В даному будинку зареєстрований також відповідач, згідно будинкової книги, що проживають в будинку [ADDRESS] . Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/6664/17 від 15.09.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 151 - розірвано. Дане рішення вступило в законну силу та дію. Відповідач близько 5 років, а саме з літа (червня місяці) 2016 року, не мешкає за вказаною адресою позивача, хоча на даний час залишається зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не несе витрат на утримання будинку, не приймає участь у сплаті комунальних платежів, фактично житлом не цікавиться. Будь-яких домовленостей щодо порядку користування житлом між сторонами не існувало. Просила суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] із зняттям його з реєстрації обліку; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 11.10.2021 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.11.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує повністю та просить суд її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечать її інтересам, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №270235050 від 12.08.2021 року. Згідно до Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , окрім позивача зареєстровані: відповідач у справі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Києво-Святошинський районний суд Київської області від 15.09.2017 року (справа № 369/6664/14, провадження № 2/369/3021/17) позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 151 - розірвано. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Також, Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач не ставить вимогу про стягнення судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved