Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

03 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 05 липня 1999 року мати позивача [PERSON] подарувала йому з нагоди закінчення вищого навчального закладу грошові кошти на суму 5000 доларів США. Грошові кошти були додані до вітальної листівки, які він зберігав до серпня 2005 року. 01 грудня 2001 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На початку червня 2005 року стосунки між подружжям розладились і вони вирішили жити окремо один від одного. З зазначеного часу до кінця вересня 2005 року фактично шлюбні відносини були припинені, подружжя проживало окремо, за різними адресами, та не вели спільне господарство. У зазначений період на подаровані позивачу матір`ю грошові кошти він придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3477, і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005р. № 8183939, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації. Між позивачем і його дружиною [PERSON] виник спір щодо права власності на зазначену квартиру. У зв`язку з цим, з метою захисту свого права власності на належне йому майно, він вимушений був звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.01.2020 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, [PERSON] . Від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що обставини, заначені у позовній заяві вона визнає в повному обсязі. Також зазначила, що вони дійсно у липні 1999 року, мати позивача [PERSON] подарувала [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. Шлюб між нею та позивачем було укладено 01 грудня 2001 року та зареєстровано Відділом РАГС Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847. Від шлюбу вони маєть трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На початку червня 2005 року їхні стосунки з [PERSON] розладились і вони вирішили пожити окремо один від одного. Отже, з червня до кінця вересня 2005 року їхні шлюбні відносини фактично були припинені. В цей період вони проживали окремо різними адресами, та не вели спільне господарство. 04 серпня 2005 року [PERSON] на подаровані мамою грошові кошти купив кварту загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі він планував проживати самостійно, окремо від неї та від своєї мами. У другій половині вересня, завдяки тому, що відповідачка була вагітна та чекала народження дитини, [PERSON] став намагатись відновити нормальні стосунки зі своєю родиною. І хоча вони продовжували проживати окремо, [PERSON] став більше уваги приділяти дітям, допомагати матеріально. Десь наприкінці вересня - на початку жовтня 2005 року стосунки відновились і вони знову почали жити разом. Вважає, що квартира загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] . Від представника третьої особи адвоката Чабаненко В.Т. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з договору купівлі-продажу нерухомого майна не вбачається, чи є дана квартира спільним майном подружжя чи особистою приватною власністю одного з подружжя, жодного доказу на підтвердження такого факту суду не надано. Вважає що дії [PERSON] та [PERSON] спрямовані на створення штучного спору з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед [PERSON] та мають намір вилучити майно з обсягу майна, що підлягає реалізації в рахунок погашення боргових зобов`язань. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що аргументи, міркування і заперечення третьої особи є необгрунтованими і неправомірними. Зазначив, що спір між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] виник з приводу іншого нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належало на праві власності [PERSON] та було нею передано в іпотеку у забезпечення її зобов`язань перед [PERSON] за договором позики. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 23.05.2019р. у цивільній справі № 209/4192/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення (вбудоване-перебудоване приміщення №40), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 207,0 кв.м., що належало на праві власності [PERSON] , визнано право власності за [PERSON] на предмет іпотеки зазначене нежитлове приміщення. Вважає, що спір між [PERSON] та [PERSON] вирішено у судовому порядку, предмет спору нежитлове приміщення передано у власність [PERSON] , а його квартира не має ніякого відношення до вказаного спору між [PERSON] і [PERSON] . Від представника третьої особи адвоката Чабаненко В.Т. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначив, що той факт, що позивач з відповідачкою нібито не проживали однією сім`єю та не вели спільне господарство не підкріплюється жодним з документів. Жодного доказу, який міг би свідчити про придбання спірної квартири саме у особисту приватну власність під час перебування у шлюбі з відповідачкою, позивачем до позову не надано. Також зазначила, що на примусовому виконанні у Південно-Східному міжнародному управлінні Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дніпровському відділі державної виконавчої служби у м.Кам`янське перебуває два виконавчих провадження № АСВП 49573240 та № 60995830 з примусового виконання виконавчого листа № 209/1958/15 від 17.11.2015р. виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] борг у сумі 110940,00 грн. на користь [PERSON] , та виконавчий документ № 209/4192/18 від 23.05.2019р. виданий Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 616570,90 грн. на користь [PERSON] . Від представника третьої особи адвоката Чабаненко В.Т. до суду надійшла також відповідь на відзив, в якому адвокат заперечує проти врахування відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем, у зв`язку з тим, що у відповідача закінчився строк на додання відзиву на позовну заяву 30.01.2020р., оскільки позовну заяву відповідачка отримала 15.01.2020 року. Відзив на позовну заяву відповідачка направила сторонам та надала до суду лише 12.03.2020 року, тобто після закінчення строку для подання даного документу, а саме через 41 день після закінчення строку для надання відзиву на позовну заяву. Суд з метою дотримання принципу змагальності згідно ст. 12 ЦПК України сторін вважав можливим поновити строк подання відзиву стороною відповідача. 22.02.2021 року до суду надійшла заява від [PERSON] та [PERSON] про затвердження мирової угоди. Згідно з умовами мирової угоди сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру загальною площею 41.1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка набута позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Ухвалою суду від 02.09.2021 року було відмовлено у затвердженні мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про визнання права власності на квартиру. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, просить розглянути справу без її участі. Відповідачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про місце, час та дату розгляду справи, про поважні причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Станом на 26.06.2022 представник відповідачки ознайомлений з матеріалами справи, після чого будь-яких доказів або письмових заяв до справи не долучалось. Третя особа [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить розглянути справу без його участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01 грудня 2001 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847 (арк.с. 10). Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3477, позивач [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (арк.с. 7), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005р. № 8183939, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації (арк.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 209/1958/15-ц від 17.11.2015р. про стягнення боргу з відповідачки на користь третьої особи, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 49573789 від 07.12.2015р. (арк.с. 31). На підставі подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області (арк.с. 32-35), ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2018 року визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. та будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Визначено, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності з [PERSON] , у спільному майні подружжя, на яке може бути звернуто стягнення в рамках зведеного виконавчого провадження № 49573240, становить 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. та будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м.(арк.с. 36-38). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] було задоволено частково. Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2018 року було скасовано (арк.с. 39-40). З копії нотаріальної справи витребуваної судом у приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.08.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., [PERSON] придбав спірну квартиру [ADDRESS] Дніпропетровської облатсі, загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. Згідно довідки Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) вбачаеться, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договром купівлі-продажу в розмірі 110940,00 грн. (виконавче провадження № 49573240) та виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] решти суми від основного зобов`язання за договором позики від 24.01.2014р. за реєстр. № 162 в розмірі 605964,85 грн., виконавче провадження № 60995830 (арк.с. 166-167). Згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2019 року провадження у справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визначення частки спільного майна подружжя, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі (арк.с. 172). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В порядку ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З обставин справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 2001 року. У 2005 році позивач [PERSON] придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач у своїх вимогах просить визнати спірну квартиру особистою приватною власністю, оскільки, на думку позивача вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності, а є його особистою приватною власністю, так як набута за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач вказаний позов визнала. Разом з цим, п.3 ч.1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивачем не доведено обставину набуття спірного майна за кошти, які належали йому особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Проте, як вбачається з копій документів, витребуваних судом у приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., а саме з заяви вбачається, що [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за рахунок коштів, належних їм як подружжю на праві спільної сумісної власності (арк.с. 97). Таким чином, твердження позивача, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, не були доведені в ході розгляду справи шляхом надання суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про визнання права особистої приватної власності на квартиру за позивачем, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed