Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

11.11.2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору № б/н від 10.11.2018 року [PERSON] отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратив та не повертає. Внаслідок цього, станом на 24.09.2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 31 792 грн. 45 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2102 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 року цивільна справа перебувала в провадженні судді Яковлева Д.О. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.12.2020 року №500 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 року цивільна справа передана в провадження судді Лукінової К.С. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 22.12.2021 року №436 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 24 грудня 2021 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали по справі, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки. В матеріалах справи знаходиться відзив на позов, який надійшов на адресу суду 05.07.2021 року від представника [PERSON] адвоката Россіхіної А.В. У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що вважає позов передчасним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами правомірності звернення до суду, оскільки відповідачем протягом дії договору здійснювались погашення заборгованості, про що свідчить також роздруківка операцій по картковому рахунку, але позивач зазначивши про дострокове повернення всієї суми кредиту, не надав до матеріалів справи доказів надіслання відповідачу такої вимоги, як і не має доказів отримання відповідачем такої вимоги та його відмови від виконання такої вимоги. 22.07.2021 року на адресу суду від представника позивача надходила відповідь на відзив, в якому він зазначив, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. До матеріалів справи долучена довідка про умови кредитування, з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Довідка про умови кредитування підписана відповідачем. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та визнання своїх зобов`язань за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не відповідають дійсності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.11.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту до 26\~000 грн. Умови кредитного договору визначені у заяві позичальника від 10.11.2019 року, яка містить посилання на те, що вона (заява), разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг, та в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено строк договору 240 місяців, строк кредитування до 240 місяців, процентна ставка у межах пільгового періоду 0,00001% річних, процентна ставка за межами пільгового періоду 43,2% річних, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4%. Анкета-заява про приєднання та довідка про умови кредитування підписані особисто відповідачем. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості відповідача перед банком, станом на 24.09.2020 року за [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 31 792 грн. 45 коп., з яких 25 605 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 186 грн. 95 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків за користування грішми. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення йому його власності кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , і реалізував це право, звернувшись до суду. Заявлена позивачем вимога про стягнення суми неповернутого кредиту в розмірі 25 605 грн. 50 коп. простроченого кредиту підлягає задоволенню, оскільки суду надана довідка про зміну умов кредитування щодо зміни розміру кредитного ліміту, максимальний розмір якого становив 26\~000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками суд виходить з наступного. Суд погоджується з твердженням представника відповідача [PERSON] адвокатом Россіхіною А.В., що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та правилами, а також доказом погодження сторонами інших істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України. Враховуючи відсутність підпису відповідача, наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не є доказом того, що саме такі умови та правила розумів відповідач, ознайомився і погодився із ним, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Так, у постанові від 03 липня 2019 року, у справі № 14-131цс19, Верховним Судом викладена правова позиція про неможливість застосування до аналогічних спірних правовідносин норм, що викладені у ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як з моменту виникнення спірних правовідносин, так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Долучений до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в залежності від виду кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», містить різні умови та випадки нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій у випадку порушення виконання зобов`язання за кредитним договором. Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи, окрім анкети-заяви про приєднання, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено зокрема: строк договору 240 місяців, строк кредитування до 240 місяців, процентна ставка у межах пільгового періоду 0,00001% річних, процентна ставка за межами пільгового періоду 43,2% річних, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4%. Анкета-заява про приєднання та довідка про умови кредитування підписані особисто відповідачем та є в сукупності з розрахунком заборгованості належним та допустимим доказом. Відповідач в свою чергу розрахунок заборгованості не спростував, свій розрахунок суду не надав, з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи до суду не звертався. З огляду на вищенаведене, заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6 186 грн. 95 коп. підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved