Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФГ Ковалевського В.І. у якому просила: витребувати від ФГ [PERSON] на свою користь земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,2726 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:0542, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; скасувати державну реєстрацію права оренди за ФГ Ковалевського В.І. на вказану земельну ділянку, номер запису про інше речове право 23113351 від 26.10.2017. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником вказаної вище земельної ділянки щодо якої 21.07.2012 сторонами укладено договір оренди землі терміном на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації, якою займався відповідач. 24.09.2021 позивачу стало відомо, що договір оренди землі не був зареєстрований у строк до 01.01.2013. Натомість, 26.10.2017 приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Г.Г. на підставі спірного договору оренди землі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права оренди за відповідачем. Вважаючи, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки договір оренди землі не набув чинності, позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення належної їй земельної ділянки, проте на момент звернення позивача до суду відповідач не повернув земельну ділянку. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивача адвокат Романяк М.Я. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Ковальчук Ю.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також зазначив, що 21.07.2012 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,2726 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:0542, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, строком на 20 років з дати його державної реєстрації, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26.10.2017 приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Г.Г. на підставі вказаного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права оренди за відповідачем. До пред`явлення позову сторони виконували досягнуті між ними домовленості, а саме відповідач володів і користувався земельною ділянкою та сплачував за неї позивачу орендну плату. Відповідно до умов договору орендодавець зобов`язаний не втручатися у господарську діяльність орендаря і не створювати йому будь-яких перешкод при виконанні умов цього договору і не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідач вважає, що позивач намагається порушити майнові права орендаря як належного користувача, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, своєчасно з 2012 року по 2020 рік сплачував орендну плату та здійснював цільове використання земельної ділянки відповідно до умов договору, що передбачає наявність тривалих відносин та законних очікувань щодо подальшого використання земельної ділянки. Окрім того, отримуючи орендну плату протягом 2012-2020 років, що позивачка в позові і не заперечує, користувалася своїм правом на отримання орендної плати, передбаченого договором, з 2012 року та до цього часу жодного разу не зверталася до відповідача з вимогами чи претензіями, що свідчить проте, що позивачка визнавала чинність та умови договору оренди землі. Також, слід зазначити, що позивач не була позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію спірного договору особисто, а не покладатися на відповідача (а.с.55-64). Представник відповідача адвокат Ковальчук Ю.М. подала до суду заперечення у яких зазначила, що позивачем порушено принцип добросовісності та заборони суперечливої поведінки. Позивач з 2012 року по 2021 рік отримувала від ФГ Ковалевського В.І. орендну плату, належну їй за договором оренди землі від 21.07.2012 підтверджуючи тим самим наявність між сторонами договірних правовідносин, які продовжуються у відповідності до цього договору. Очевидно, що дії позивача, яка тривалий час виконувала свої зобов`язання та користувалася правами, передбаченими договором оренди землі від 21.07.2012, а зі спливом значного часу, у 2021 році, пред`явила позов про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди землі суперечать її попередній поведінці і є недобросовісними. Отже, заявляючи відповідний позов про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди з мотивів не набрання чинності договору оренди землі у зв`язку з державною реєстрацією права оренди у 2017 році після тривалого мовчання з цього приводу, позивач у спірних правовідносинах діє недобросовісно, зловживаючи своїм правом, діючи всупереч доктрині «venire contra factum proprium». Створення в орендаря протягом тривалого часу відчуття, що власник (позивач) не буде користуватись своїм правом на припинення договору може мати наслідком застосування доктрини непротирічної поведінки. Адже своєю поведінкою власник створив у іншої сторони видимість направленості своєї волі на збереження відносин, тобто орендар з огляду на тривалу бездіяльність власника обґрунтовано покладався на стабільність спірного правовідношення. Правопорядок має забезпечити захист розумно сформованих під впливом цієї видимості очікувань і не дозволяти іншій стороні в подальшому ігнорувати створену видимість та діяти всупереч їй. Тож, якщо виходити з цього принципу, то дійсно можна вважати, що позивача з 2012 року влаштовували всі істотні умови договору оренди землі, вона отримувала вчасно орендну плату за користування землею і ніяких дій щодо реалізації права на витребування землі не здійснювала, що свідчить про її погодження з умовами вказаного договору. Крім того, позивачем вчинено дії, що свідчать про повне визнання умов договору оренди землі від 21.07.2012, а тому її твердження в майбутньому про не набрання чинності таким договором не можуть бути прийняті до уваги. Відповідачем виконано вимоги законодавства та вчинено дії щодо проведення державної реєстрації прав оренди, а отже договір не може вважатись таким, що не набув чинності. ФГ Ковалевського В.І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про укладений договір від 21.07.2012, а тому з цього моменту договір набрав чинності. Слід зауважити, що на час підписання між ФГ Ковалевського В.І. та Новохатською З.Д. договору оренди землі від 21.07.2012 чинними були норми законодавства щодо реєстрації не договору оренди землі, а саме права оренди земельної ділянки на підставі такого договору, що полягало у внесенні відповідних відомостей про таке право до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тож, моментом набрання чинності договором оренди землі та початком перебігу строку його дії є саме внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідних відомостей про інші речові права, а також факт безпосереднього виконання сторонами договору вказаних вимог законодавства та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації про право оренди на підставі Договору оренди землі від 21.07.2012, то підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач вважає за необхідне наголосити на тому, що з моменту підписання Договору від 21.07.2012 та до моменту державної реєстрації права оренди у порядку, визначеному після 2013 року (внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про укладений договір), у сторін не виникало питань щодо не набрання чинності таким договором, позивачем шляхом прийняття орендної плати підтверджувався факт визнання такого договору, тому вчинення дій щодо подальшої реєстрації права оренди в тому порядку, який вимагався діючим законодавством, навпаки свідчить про виконання відповідачем законодавчих вимог щодо набрання чинності договором та можливості реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків (а.с.134-138, 150-156). Представник позивача адвокат Романяк М.Я., скориставшись своїм правом, подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що відповідач у відзиві на позов підтверджує, що правовою підставою користування ним на даний час спірною земельною ділянкою є саме договір оренди землі, який підписаний між сторонами 21.07.2012, який не був зареєстрований до 01.01.2013. Також, з відзиву слідує, що відповідач вважає мету (наслідки) правової процедури «державної реєстрації договору оренди землі», яка діяла до 01.01.2013, тотожною меті (наслідкам) правової процедури «державної реєстрації права оренди», яка діє з 01.01.2013 та робить висновок про те, що відповідач має законне право оренди на земельну ділянку позивача на підставі спірного договору оренди землі. Однак, вказані правові процедури не є тотожними і мета їх законодавчого регулювання є різною. Спірний договір оренди землі взагалі не набрав чинності, оскільки не був зареєстрований до 01.01.2013 Державна реєстрація права оренди, яка здійснена за відповідачем 26.10.2017 не замінює собою державну реєстрацію самого договору, яка була обов`язковою до 01.01.2013 і про що прямо вказано в п.16 спірного договору. Відповідач у відзиві на позов жодним чином не аргументував та не довів саме того факту, що спірний договір оренди землі, який підписаний між сторонами 21.07.2012 дійсно набрав чинності, а отже є укладеним. Слід зазначити, що сплата відповідачем позивачу коштів за користування земельною ділянкою не впливає на оцінку спірних правовідносин у даній справі, оскільки відповідач фактично користувався та користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави. Отримання позивачем від відповідача певних грошових коштів не легалізує договір оренди землі від 21.07.2012, оскільки момент набуття ним чинності сторони пов`язали саме з моментом проведення його державної реєстрації. Предметом позову у даній справі не є встановлення обставин отримання чи не отримання позивачем орендної плати по спірному договору оренди землі, встановлення обставин належного чи не належного виконання відповідачем умов договору оренди землі від 21.07.2012. Вважає, що порушення принципу добросовісності відбулося саме зі сторони відповідача, а не позивача. Доктрина «venire contra factum proprium», про яку зазначає сторона відповідача, у даному випадку недоречна щодо дій позивача (а.с.106-111). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3522585000:02:000:0542, загальною площею 7,27 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР №031047 від 20.08.2007 року (а.с.13-14). 21.06.2007 між [PERSON] та Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала ФГ [PERSON] в оренду, строком на 10 років, починаючи з дати державної реєстрації, земельну ділянку загальною площею 7,27 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Договір зареєстровано у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» та в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 25.05.2009 року, реєстраційний номер 040937200 (а.с.180-183). 21.07.2012 між [PERSON] та Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала ФГ [PERSON] в оренду, строком на 20 років, починаючи з дати державної реєстрації, земельну ділянку загальною площею 7,27 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відмітка про державну реєстрацію відсутня. (а.с.15-18). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №276479527 від 24.09.2021 свідчить, що земельна ділянка кадастровий номер 3522585000:02:000:0542, загальною площею 7,2726 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] , а також зареєстровано право оренди від 26.10.2017, строком на 20 років із дати державної реєстрації, номер запису про інше речове право: 23113351, підстава для державної реєстрації: договір оренди землі від 21.07.2012, видавник: [PERSON] , ФГ Ковалевського В.І. (а.с.19-20). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-99011753252021 від 24.09.2021 та витягу із технічної документації від 24.09.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 3522585000:02:000:0542 становить 267025,80 грн. (а.с.21-26). 24.09.2021 [PERSON] звернулася до ФГ Ковалевського В.І. з заявою про витребування належної їй земельної ділянки кадастровий номер 3522585000:02:000:0542, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, яку відповідачем залишено без задоволення (а.с.27-28). Згідно бухгалтерської документації ФГ [PERSON] виплачували орендну плату [PERSON] у період з 2012 по 2020 роки за користування спірною земельною ділянкою (а.с.68-93). Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. На час підписання вказаного договору оренди частина четверта статті 124 Земельного кодексу України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому, у статті 125 ЗК України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, частиною п`ятою статті 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України "Про оренду землі"). Згідно зі статтею 18 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. З 01.01.2013 набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України "Про оренду землі" були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Станом на 01.01.2013 реєстрація спірного договору оренди землі не відбулась. Проведення 26.10.2017 державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі), а тому не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі укладеним до 01.01.2013. Оскільки Фермерське господарство Ковалевського Віталія Івановича не здійснило державну реєстрацію договору оренди землі, то договір чинності не набрав і відповідно фермерське господарство не набуло прав орендаря за спірним договором оренди землі. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі №696/1693/15-ц (провадження №14-737цс19). Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки їх підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, а тому позов підлягає задоволенню. Заперечення викладені представниками відповідача у відзиві та у письмових запереченнях спростовуються вищенаведеним. Відповідно ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved