Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про відібрання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з дня звернення до суду із відповідною заявою і до досягнення дитиною повноліття. 29.08.2022 позивач уточнив свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача саме на його користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги мотивував тим, що він разом із [PERSON] з початку 2017 по червень 2021 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народилась дитина - дочка [PERSON] . На при кінці травня 2021 року відповідач забрав своїх особисті речі переїхала проживати до Закарпатської області для догляду за хворим батьком, з цього часу він самостійно займається вихованням, утриманням, навчанням та розвитком дитини. Позивач згодом дізнався, що батько відповідача помер [INFO] , а відповідач залишалась там проживати та створила іншу родину. З того часу відповідач долею дочки на цікавилась, не займалась її вихованням та навчанням та повідомила, що не бажає брати участь у вихованні дитини, тобто відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначені у сукупності обставини, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 28.07.2022 провадження по справі було відкрито. 05.08.2022 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав та в заяві просили розглянути справу за відсутності їхнього представника. Ухвалою суду від 19.08.2022 закрите підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені в позовної заяві обставини, просив про задоволення позову в повному обсязі. Також зазначив, що навіть під час воєнного стану в країні, відповідач проживає на Західної Україні, але не запропонувала забрати до себе дитину, хоча би тимчасово. Відповідач навіть не телефонує дитині, не влаштовувала її до навчального закладу, не займалась розвитком здібностей дитини, не свята та день народження не вітає та не дарує подарунки, не цікавиться її життям, він будь-яких перешкод їй не чинив, дитина вже у своєму віці розуміє, що не потрібна матері. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, відповідно до позиції відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду нотаріально посвідчену заяву від 03.08.2022, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач і [PERSON] не перебували у шлюбі, [INFO] у них народилась дитина - дочка [PERSON] . Позивач, згідно повторного свідоцтва про народження, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.12.2020, вказаний батьком - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, позивач та відповідач з початку 2017 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , де орендували житло, вели спільне господарство, займались вихованням дитини. На при кінці травня 2021 року відповідач забрала своїх особисті речі переїхала проживати до Закарпатської області для догляду за своїм хворим батьком, після чого позивач разом з дитиною переїхав проживати на своїм постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , власником житла є його мати [PERSON] , де були створені усі необхідні умови для проживання дитини, відповідно до акту про постійне проживання, складеного головою ОСББ «Байт-М» [PERSON] та акту обстеження умов проживання, складеного 22.02.2022 начальником служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Покітько А. З травня 2021 року відповідач до м. Миколаєва не повернулась, з того часу долею дочки на цікавилась, не займалась її вихованням, навчанням, розвитком здібностей та утриманням, залишив доньку проживати разом із батьком, який з того часу самостійно займається вихованням, утриманням, навчанням та розвитком дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, показала, що її син та відповідач зустрічалися та [INFO] у них народилась дитина, потім вони з 2017 року проживали однією сім`єю. У травні 2021 року відповідач поїхала в Закарпаття доглядати хворого батьку, коли він помер, вона до м. Миколаєва не повернулась, створила іншу родину, дочкою не цікавилась, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, перешкод позивач не чинив у спілкуванні відповідача з дитиною. Вона проживає разом з позивачем і внучкою, у них дуже добрі відношення, у дитини є все необхідно, вони також займаються розвитком дитини, яка відвідує секцію боксу, гарно малює та займається з вчителем малювання. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка керівником гуртку міського Палацу творчості, показала, що давно знайома з родиною позивача, один раз бачила відповідачку дуже давно. [PERSON] гарно малює, їй це цікаво, тому вона з 2021 року займалась з дівчинкою малюванням. Вона на заняття приходила додому до [PERSON] , інколи дівчина приходила до неї, [PERSON] проживає з бабусею та батьком, матері її ніколи не бачила. Згідно довідки директора Миколаївського ліцею №34 [PERSON] №116 від 03.08.2022, на підставі інформації класного керівника 2-Б класу [PERSON] , мати [PERSON] , [INFO] - [PERSON] контакту з ліцеєм не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителем не спілкується, батьківські збору не відвідує, дівчину до ліцею проводить та забирає батько, на виклики до ліцею приходить теж тільки батько. Позивач за місцем проживання характеризується головою ОСББ «Байт-М» [PERSON] позитивно. Відповідно до довідки в.о. директора Миколаївської обласної комунальної комплексної дитячо-юнацької спортивної шкоди №1 [PERSON], батько [PERSON] , 2014 року народження - [PERSON] , систематично приводив на заняття дитину в спортивну секцію з боксу з вересня 2021 року по лютий 2022 року, піклувався про фізичний розвиток дитини, дбав про її здоров`я та з літку 2021 року самостійно виховує доньку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, від 03.08.2022 №2768/02.02.01-22/25/14/22, орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, до суду надано заяву відповідача [PERSON] , [INFO] , нотаріально посвідчена 03.08.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Лунь А.В., згідно якої [PERSON] підтвердила, що [PERSON] упродовж останнього року займався вихованням та утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , без її участі. Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітньої дочки та небажання виконувати свої батьківські обов`язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свою малолітню дочку, не забезпечує її фізичний та духовний розвиток, не стежить за її здоров`ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, що і не заперечує сама відповідач, тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] . Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. ст. 180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, доказів матеріального, сімейного стану відповідача та наявність у неї утриманців суду не надано, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вважає такий розмір аліментів розумним, який не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін та неповнолітньої дитини, стягнення здійснювати щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви з 25.07.2022 і до повноліття дитини. У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та на користь держави судовий зборі за вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 992,40 грн. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved