Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач Комплекс відпочинку «[INFO]» Державного управління справами звернувся до Оболонського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення плати за користування будинком [ADDRESS] , яким відповідач користується з січня 2015 року на підставі договорів користування №12-15, №12-16, №12-17, №12-18. У зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості за вказаними договорами, з 01 січня 2016 року перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 305903,85 грн. У добровільному порядку відповідач сплачувати заборгованість відмовляється, з огляду на це позивач був змушений звернутись до суду і просити стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 305903,85 грн., а також пеню за несвоєчасну плату за користування приміщенням в розмірі 55053,46 грн. та витрати по сплаті судового збору. 25.02.2019 до суду була подана позивачем Комплекс відпочинку «[INFO]» Державного заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача плату за користування будинком у сумі 361691,05 грн. та пеню у розмірі 93125,37 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року по справі №756/7622/18 (номер провадження 2/756/1265/19) позов Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами до [PERSON] про стягнення плати за користування будинком було задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами плату за користування будинком у розмірі 361691,05 грн., пеню у розмірі 93125,37 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 6822,25 грн., а всього 461638,67 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року по справі №756/7622/18 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №756/7622/18 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 22 грудня 2020 року вказана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, справу передано в провадження судді Оболонського районного суду м.Києва Ткач М.М. Ухвалою суду від 24.12.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами до [PERSON] про стягнення плати за користування будинком. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 19.01.2021 до суду від представника позивача Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами надійшла заява про долучення доказів. 18.02.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому зокрема між іншим зазначено, що висновки позивача про наявність у відповідача заборгованості з оплати за користування будинком ґрунтується на невірному розрахунку, оскільки позивач помилково враховував оплату за користування будинком, виходячи з розміру площі будинку 142,8 кв.м., та не врахував уже здійснені оплати. Водночас зазначив, що будинок №12 , що є предметом договорів оренди та перебуває в користуванні відповідача, введено в експлуатацію площею саме 85 кв.м. Відповідачем було реконструйовано частину будинку, що підтверджується належними доказами, внаслідок чого площа будинку збільшилась до 142,8 кв.м., в експлуатацію введена не була, тому права розпоряджатися зазначеною площею позивач не мав. З огляду на зазначене, відповідач вказує, що він прийняв у користування від позивача будинок площею 85 кв.м., дії позивача щодо визначення розміру орендної плати, виходячи з розміру площі будинку 142,8 кв.м. неправомірні. Тому, підстав для визнання нарахованої позивачем заборгованості обґрунтовано відсутні. 18.02.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2021 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справи до [PERSON] , про стягнення плати за користування будинком задоволено та зобов`язано [PERSON] надати у судове засідання по справі №756/7622/18 за позовом Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справи до [PERSON] , яке призначено на 23 березня 2021року о 10 год.00 хв. оригінали всіх документів, долучених ним до матеріалів справи №756/7622/18 в тому числі долучених до відзиву, до клопотань апеляційної та касаційної скарг. 28.05.2022 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких між іншим зазначено, що 01.01.2016 між КП ДУС «[INFO]» та [PERSON] було укладено договір №12-16, за яким останній отримав в строкове користування будинок [ADDRESS] загальною площею 142,8 кв.м. Ціна договору становить 287313,60 грн. 31.12.2016 зобов`язання за цим договором вважаються припиненими. 01.01.2017 між КП ДУС «[INFO]» та [PERSON] було укладено договір №12-17 з тими ж умовами, предметом та ціною. Термін дії договору до 31.12.2017. 02.01.2018 між КП ДУС «[INFO]» та [PERSON] було укладено договір №12-18 з тими ж умовами, предметом та ціною. Термін дії договору до 30.06.2018., тобто зобов`язання за цим договором вважаються припиненими. Представник позивача зазначає, що відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував проведення відповідачем реконструкції в орендованому будинку з дозволу позивача, наявність дозволів на проведення будівельних робіт, що видаються державними органами, без таких дозволів будівельні роботи є незаконними. При цьому, зазначається, що з відповідачем не укладався інвестиційний договір про реконструкцію будинку [ADDRESS] ; Київською міською радою (Київською міською державною адміністрацією) не приймалось розпорядження про надання відповідачу дозволу на реконструкцію будинку [ADDRESS] та не видавався дозвіл на використання проектно-вишукувальних робіт; відповідачу не було погоджено проектно-кошторисну документацію Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища; відповідачу не надавався Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві на виконання будівельних робіт у будинку [ADDRESS] . Крім того, повідомляється, що відповідно до паспорту, виданого Управлінням справами радою міністрів УРСР 13.06.1974 року, будинок №12 - дача «[INFO]» рік забудови 1949, корисна площа 74,9, а житлова 287 кв.м. Згідно відомостей наявності основних засобів будинок №12 вказаний під інвентарним номером 10, рік забудови 1949. Відповідно до інвентарної картки №10: дачний будинок введено в експлуатацію 01.01.1949 року. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] станом на 31.07.2007 (час проведення технічного опису споруди та проведення внутрішніх обмірів) загальна площа становить 142,8 кв.м.: житлова 57,6 кв.м, допоміжна 85,2 кв.м. Згідно із витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (лист фонду державного майна України №10-62-7099 від 09.04.2020) балансоутримувачем державного майна - будинку [ADDRESS] площею 142,8 кв.м є КВ «Пуща -Водиця» ДУС. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 05.07.2021 підготовче провадження по цивільній справі за позовом Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами до [PERSON] , про стягнення плати за користування будинком закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 16.02.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Дем`янчук Г.В. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами до [PERSON] про стягнення плати за користування будинком відмовлено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Указом Президента України від 23 лютого 2000 року № 278 утворено Державне управління справами як єдиний орган з матеріально-технічного, соціально-побутового, лікувально-профілактичного забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів, вищих посадових осіб зарубіжних країн. Для виконання покладених завдань Державному управлінню справами було передано в управління об`єкти державної власності. Відповідно до Указу Президента України від 23 лютого 2000 року № 278 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2000 року № 165 будинок відпочинку « [INFO] » ( [ADDRESS] ) з державними резиденціями, державними дачами, дачами та іншим майном передано в управління Державного управління справами. Відповідно до п. 4.1. Положення про Комплекс відпочинку «[INFO]» Державного управління справами, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами від 05 жовтня 2016 року № 268, майно Комплексу відпочинку є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління для виконання покладених на нього завдань. Розпорядженням ДУС №16/01-3-13 від 11.04.2000 була створена комісія по прийому-передачі об`єктів державної власності (а.с.114-118 том 1). 21.04.2000 відповідно до Указу Президента України від 23.02.200 №278/2000 та на виконання розпорядження КМУ від 06.04.2000 №165-р до сфери управління ДУС було передано Будинок відпочинку «Пуща -Водиця» [ADDRESS]) (а.с.112-113 том 1). Як убачається із матеріалів справи , 04.12.2003 [PERSON] звернувся до керівника Державного управління справами із заявою № 408/1 про надання дозволу на укладання договору оренди будинку № 12 , у якому він проживав із 1997 року та який входить до складу будинку відпочинку « [INFO] » ДУС з правом реконструкції, перебудови та добудови самого будинку та присадибних будівель (а. с. 60 том 1). 31.12.2003 між Комплексом відпочинку «[INFO]» Державного управління справами (далі - позивач по справі) та [PERSON] (далі - відповідач по справі) було укладено договір оренди приміщень, відповідно до якого позивач надає, а відповідач приймає в платне строкове володіння та користування дачний будинок, загальною площею 85 кв м, в тому числі житловою - 57 кв м, з прилеглою прибудинковою територією 240 кв м, який знаходиться на балансі Державного підприємства будинку відпочинку «[INFO]» Державного управління справами (а.с.55-59 том 1). Відповідно до розділу 5 вказаного договору орендар має право з письмово дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого приміщення, здійснювати його поліпшення, проводити його поточний та капітальний ремонт, реконструкцію. Вартість зроблених орендарем поліпшень, які не можна відокремити від орендованого приміщення без нанесення йому істотної шкоди під час виконання поточного чи капітального ремонту, його реконструкції за наявності дозволу орендодавця на проведення таких робіт, підлягає відшкодуванню орендодавцем або за згодою сторін цього договору може бути направлена на компенсацію орендної плати орендаря. (а. с. 56 том 1). Згідно із п. 8 цього договору в разі проведення орендарем поліпшень під час поточного чи капітального ремонту, реконструкції приміщень при умові наявності письмового дозволу орендодавця, за рахунок чого вартість дачного будинку збільшується, сторони погоджуються, що це не зумовлює збільшення розміру орендної плати. (а. с. 57 том 1). Згідно акту прийому-передачі від 31.12.2003 позивач передав, відповідач прийняв у тимчасове користування під матеріальну відповідальність житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 85 кв.м., житловою площею 57 кв.м.(а.с.61 том 1). Однак, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2007 року у справі № 22-2516 визнано недійсним договір оренди приміщень від 31 грудня 2003 року № 9, укладений між будинком відпочинку « [INFO] » Державного управління справами та [PERSON] , за яким в платне строкове володіння [PERSON] передано дачний будинок загальною площею 85 кв. м, в тому числі житловою 57 кв.м з прилеглою прибудинковою територією 240 кв. м та припинено дію цього договору на майбутнє (а.с. 160-164 том 1). 01.01.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір користування будинком №12-16 , відповідно до якого позивач надав відповідачу в користування будинок [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м., що складається з 3-х кімнат. Ціна договору та проживання становить 287313,30 грн. Вартість проживання в місяць становить 23942,80 грн. Крім того, стороною відповідача сплачується плата а комунальні послуги згідно показників лічильника по факту використання (а.с. 18-21 том 1). 01.01.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір користування будинком №12-17 , відповідно до якого позивач надав відповідачу в користування будинок [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м., що складається з 3-х кімнат та інше майно, яким обладнано та укомплектовано і приміщення комплексу. Ціна цього договору на проживання становить 321871,20 грн. Вартість проживання в місяць становить 26822,60 грн. Термін дії договору до 31.12.2017 (а.с. 14-17 том 1). Розпорядженням ДУС від 28.12.2017 №312 було затверджено Порядок надання приміщень в Комплексі відпочинку «Пущя-Водиця» (а.с.142-145 том 1). Розпорядженням ДУС від 28.12.2017 №315 було затверджено розрахункову плату за користування приміщеннями в Комплексі відпочинку «[INFO]». 02.01.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір користування будинком №12-18 , відповідно до якого позивач надав відповідачу в користування будинок [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м., що складається з 3-х кімнат та інше майно, яким обладнано та укомплектовано і приміщення. Ціна цього договору на проживання на шість місяців становить 167 361,60 грн. Вартість проживання в місяць становить 27 893,60 грн. Згідно з п. 5.3 вищезазначеного договору при простроченні [PERSON] плати за користування приміщеннями, фактично спожиті енергоресурси та комунальні послуги понад 30 календарних днів позивач має право вимоги на сплату їй відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми, сплата якої затримується, за кожний календарний день прострочення (а.с. 7-13 том 1). 02.05.2018 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про припинення дії договору (а.с.40 том 1), зазначивши, що на підставі договорів користування №12-16, 312-17 та №12-18 відповідач користується будинком [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м. з 01.01.2016 відповідач сплачував оренду плату частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 210 933,45 грн. Крім того, не сплачується вартість користування приміщенням протягом 4-х місяців підряд, що станом на 01.05.2018 утворилась заборгованість у розмірі 94970,40 грн. У зв`язку із цим, позивач просив відповідача звільнити приміщення будинку [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення та здійснити плату за користування будинком у розмірі 305 903,85 грн. за період з 01.01.2016 по 01.05.2018 (а.с.40 том 1). 10.05.2018 вищезазначене повідомлення було отримано наручно відповідачем, разом з тим залишене без задоволення, доказів сплати заборгованості відповідач не надав. Відповідач за вказаними договорами свої зобов`язання не виконав належним чином у повному обсязі та допустив заборгованість. Згідно з розрахунком, складеним позивачем заборгованість за проживання у будинку за 2016-2018 роки станом на 01.01.2019 становить 361 691,05 грн. Загальна сума пені за період з 01.01.2018 по 30.06.2019 становить 93 125,37 грн. Спір між сторонами виник з приводу стягнення плати за користування будинком та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених договором оренди житлового приміщення, укладеного між КВ «[INFO]» ДУС та [PERSON] . Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (стаття 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»). Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено перелік істотних умов договору оренди державного майна, зокрема: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; відповідальність сторін, а також страхування орендарем взятого в оренду майна та обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Таким чином, орендна плата, є однією із істотних умов правочину та має бути узгоджена сторонами відповідно до вимог закону. Укладаючи договори № 12-16, № 12-17, № 12-18 користування будинком [ADDRESS] , сторони погодили ціну договору і порядок її оплати за користування будинком виходячи з площі будинку - 142,8 кв.м. Отже, підписавши зазначені договори сторонами погоджено ціну договору і порядок її оплати за користування будинком виходячи з площі будинку - 142,8 кв.м., які були визначені. Умови договорів № 12-16, № 12-17, № 12-18 користування будинком № 12 на час розгляду справи є чинними. Крім того, зазначені договори недійсними не визнані. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доводи відповідача про те, що ці договори укладені під тиском з боку керівництва позивача не можна визнати обґрунтованими. Стосовно тверджень відповідача, що він прийняв у користування від позивача будинок площею 85 кв. м. Площа спірного будинку збільшилася внаслідок проведення ним робіт по реконструкції, що підтверджується належними доказами та свідчить про неприпустимість визначення розміру орендної плати, виходячи з розміру 142,8 кв. м. Крім того, що будинок № 12 , що є предметом договорів оренди та перебуває в його користуванні, введено в експлуатацію площею саме 85 кв. м, а реконструйована ним частина будинку в експлуатацію не введена, що також підтверджує неправомірність дій позивача щодо визначення розміру орендної плати, виходячи з розміру 142,8 кв. м., слід зазначити наступне. Так, згідно з листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 25.05.2009 № 20940 у власності Комплексу відпочинку «[INFO]» Державного управління справами знаходиться 85,0 кв м будинку № 12 введених в експлуатацію, на решту площі будинку акт вводу в експлуатацію відсутній (а.с.67 том 1).Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 06.09.2016 № 11614 за матеріалів технічної інвентаризації, яку Бюро проводило 31.07.2007, загальна площа приміщень будинку [ADDRESS] складає 142,8 кв м. В інвентаризаційній справі на об`єкти нерухомості, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , немає документів про прийняття в експлуатацію будинку № 12 (а.с.68 том 1). Одночасно, як убачається з матеріалів справи, відповідно до паспорта, виданого Управлінням справами радою міністрів УРСР 13.06.1974 року, будинок №12 - дача «[INFO]» рік забудови 1949, корисна площа 74,9, а житлова 287 кв.м. (а.с.179-181 том 2). У відомості наявності основних засобів КВ «Пуща -Водиця» ДУС будинок №12 вказаний під інвентарним номером 10, рік забудови 1949 (а.с.213 том 2). Згідно із інвентарної картки №10: дачний будинок введено в експлуатацію 01.01.1949 року (а.с.214 том 2). Відповідно до технічного паспорта на будинок [ADDRESS] станом на 31.07.2007 (час проведення технічного опису споруди та проведення внутрішніх обмірів) загальна площа становить 142,8 кв.м.: житлова 57,6 кв.м, допоміжна 85,2 кв.м. (а.с.210-212 том 2). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (доданого до листа Фонду державного майна України №10-62-7099 від 09.04.2020) балансоутримувачем нерухомого державного майна - будинку [ADDRESS] площею 142,8 кв.м є саме КВ «Пуща -Водиця» ДУС (а.с.176-178 том 2). Крім того, слід зазначити, що 17.07.2000 між Будинком відпочинку «[INFO]» та Закритим акціонерним товариством «Агроюмекс» укладено договір оренди приміщень, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування такі об`єкти оренди: житловий будинок площею 74,9 кв.м, з інвентарем, обладнанням і допоміжними приміщеннями; ділянку лісу біля будинку загальною площею 0,24 га. Об`єкти оренди розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.182-185 том 2). 10.01.2001 ЗАТ «Агроюмекс» звернулося до Будинку відпочинку «[INFO]» за дозволом на проведення робіт з реконструкції орендуємої ними будівлі №12. Необхідність в реконструкції виникла у зв`язку з неможливістю подальшої експлуатації споруди, пов`язаної з критичним станом несучих та огороджувальних конструкції. До даного звернення долучається кошторис на ремонт будинку [ADDRESS] . (а.с.186-198 том 2).Як зазначає представник позивача у письмових поясненнях, згодом позивачем були закінчені ремонтні роботи і площа будинку збільшилась, проте документально це відобразилось пізніше. 12.12.2003 між ЗАТ«Агроюмекс» та Будинком відпочинку « [INFO] » за взаємною згодою було розірвано договір оренди приміщень від 15.07.2000 (а. с. 199 том 2). У подальшому, лише 31.12.2003 між позивачем та відповідачем було укладено договір на оренди приміщень, відповідно до якого позивач надає, а відповідач приймає в платне строкове володіння та користування дачний будинок, загальною площею 85 кв.м, в тому числі житловою - 57 кв.м, з прилеглою прибудинковою територією 240 кв.м, який знаходиться на балансі Державного підприємства будинку відпочинку «[INFO]» Державного управління справами (а.с.55-59 том 1). Доводи відповідача про те, що за договором оренди № 9 від 31.12.2003 він отримав в оренду будинок площею 85 кв. м не впливають на вирішення спору, оскільки як, зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі № 22-2516 вищезазначений договір визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Викладене, у своїй сукупності свідчить, що на час укладення договорів користування спірним будинком, за якими нараховано заборгованість, що є предметом розгляду у даній справі, будинок мав площу 142,8 кв.м., був введений в експлуатацію, ще до затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 та позивач є балансоутримувачем зазначеного нерухомого державного майна - будинку [ADDRESS] площею 142,8 кв.м. Щодо доводів відповідача, що протягом дії зазначеного вище договору від 31.12.2003 він здійснив реконструкцію спірного будинку, внаслідок чого була збільшена його площа до 142, 8 кв.м., слід зазначити таке. Так, 19 січня 2004 року між [PERSON] та ЗАТ «Агроюмекс» було укладено договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт (а. с. 199-200 том 1), відповідно до умов якого [PERSON] доручає, а ЗАТ «Агроюмекс» приймає та виконує комплекс робіт по реконструкції житлового будинку №12 та благоустрій прилеглої території. Однак, в умовах вказаного договору відсутня адреса місцезнаходження та розміри будинку у якому сторони домовились проводити ремонтно-будівельні роботи по реконструкції. При цьому, узгоджені між [PERSON] та ЗАТ «Агроюмекс» довідка про розрахунок та вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних робіт містять адресу місцезнаходження об`єкта: будинок, [ADDRESS] . Відтак, зазначені документи не підтверджують факт проведення реконструкції відповідачем у орендованому будинку за адресою: [ADDRESS] . Слід також зазначити, що відповідно до листа Департамента з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.06.2019 №073-5423 (а.с.246 том 2), станом на час надання відповіді департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] . Крім того, повідомляється, що Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) конкурси по залученню інвесторів до реалізації проектів з будівництва, реконструкції, реставрації будинку [ADDRESS] не проводились та відповідні інвестиційні договори не укладались. Отже, відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував проведення відповідачем реконструкції в орендованому будинку з дозволу позивача, наявність дозволів на проведення будівельних робіт, що видаються державними органами, відповідачем не укладався інвестиційний договір про реконструкцію будинку [ADDRESS] , Київською міською радою (Київською міською державною адміністрацією) не приймалось розпорядження про надання відповідачу дозволу на реконструкцію будинку [ADDRESS] та не видавався дозвіл на використання проектно-вишукувальних робіт, відповідачу не було погоджено проектно-кошторисну документацію Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища та відповідачу не надавався Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві дозвіл на виконання будівельних робіт у будинку [ADDRESS] . Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості наданий позивачем, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Згідно з п. 5.3 договору користування будинком №12-18 від 02.01.2018, при простроченні відповідачем плати за користування приміщеннями, фактично спожиті енергоресурси та комунальні послуги понад 30 календарних днів позивач має право вимоги на сплату їй відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми, сплата якої затримується, за кожний календарний день прострочення. Згідно з розрахунком, складеним позивачем заборгованість за проживання у будинку за 2016-2018 роки станом на 01.01.2019 становить 361 691,05 грн. Загальна сума пені за період з 01.01.2018 по 30.06.2019 становить 93 125,37 грн. Доказів на спростування зазначених розрахунків відповідачем суду не надано. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем не виконані належним чином, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення з відповідача заборгованості та пені обґрунтовані та підлягають задоволенню. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на суму 361691, 05 грн. плати за користування будинком, пені у розмірі 93125, 37грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6822,25 грн.

Outcome: approved