Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

23.04.2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя у них народилась діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року за позивачем визнано батьківство щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їхнього здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 20.09.2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Надтока О.В. у заяві від 23.08.2022 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв та/або відзиву від неї не надходило. Представник Органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, у заяві від 18.07.2022 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 року по 07.06.2016 року (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по 07.12.2012 року знаходились у фактичних шлюбних стосунках, під час яких у них народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , яка народилась у [PERSON] [INFO] . Визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , який народився у [PERSON] [INFO] . Зобов`язано Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , здійсненому 17.04.2007 року за № 460 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, записати батьком дитини - [PERSON] . Зобов`язано Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , здійсненому 13.01.2009 року за № 17 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, записати батьком дитини - [PERSON] (а.с. 16-17). На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1). не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, ухилялась від виховання та утримання. Твердження, що відповідач не здатна виховувати своїх дітей є передчасними та необґрунтованими. Інших належних та допустимих доказів які б підтверджували законність та обґрунтованість позовних вимог суду не надано. З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок Органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 19) таким, що є передчасним та необґрунтованим, наданий всупереч інтересам неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання своїх дітей на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: рідко спілкується з дітьми, тобто не в тому обсязі, який необхідний для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дітьми повноліття прав на їхнє виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини відповідача,

Outcome: dismissed