Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

27 квітня 2021 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 1716,85 доларів США та судові витрати. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 25 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11160148000, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит не пізніше 25 травня 2015 року. Додатковою угодою №1 від 14 лютого 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11160148000 від 25 травня 2007 року було змінено схему погашення кредиту, реєстраційний номер Договору в системі обліку банку на № 11160148001 та кінцевий термін повернення кредиту на 22 травня 2023 року. Погашення кредиту повинно відбуватися ануїтетними платежами в розмірі 265 доларів США зі строком сплати 16 числа кожного календарного місяця. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 25 травня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно якого останні надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 січня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі - 19582 долари США 51 цент, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 156523 грн. 01 коп, з яких: 18038,99 доларів США - кредитна заборгованість, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 144185,65 грн.; 1115,19 доларів США - заборгованість по процентам, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 8913,71 грн 188,47 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 1506,44 грн., 239,86 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 1917,21 грн. Рішенням Южноукраїнського міськрайоного суду Миколаївської області від 05 травня 2014 року по справі №486/271/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, чотирикімнатну квартиру загальною площею 101,8 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору №11160148000 від 25 травня 2007 року в розмірі 156523 гривні 01 копійка, що за офіційним курсом НБУ на день складання розрахунку еквівалентно 19582 долари США 51 цент, з яких 144185,65 грн., що за офіційним курсом НБУ на день складання розрахунку еквівалентно 18038,99 доларів США - кредитна заборгованість; 8913,71 грн., що за офіційним курсом НБУ на день складання розрахунку еквівалентно 1115,19 доларів США - заборгованість по процентам; 1506,44 грн., що за офіційним курсом НБУ на день складання розрахунку еквівалентно 188,47 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 1917,21 грн., що за офіційним курсом НБУ на день складання розрахунку еквівалентно 239,86 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів. Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, не нижче 307950 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1565 грн. 23 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] , [PERSON] користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11160148000 від 25 травня 2007 року в розмірі - 156523 грн. 01 коп., що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку еквівалентно 19582 долари США 51 цент - відмовити. На виконання рішення суду від відповідачка на рахунок погашення заборгованості надійшли кошти загальним розміром 5520 доларів США. Станом на 16 квітня 2021 року рахується непогашеною заборгованість за рішенням суду у розмірі 14062,51 дол.США (19582,51-5520,00 дол.США). Прострочена сума заборгованості становить 19582,51 доларів США. 1716,85 доларів США 3 % річних від простроченої суми. 01 липня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вказує, що АТ «УкрСиббанк» звернувшись 11 лютого 2014 року із позовом до неї та [PERSON] , [PERSON] про дострокове повернення суми кредиту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Вважає, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідним для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності. В позовній заяві позивач не вказує взагалі чи виконане на даний час рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 травня 2014 року. Протягом тривалого часу позивач не надавав їй реквізити рахунку для погашення кредиту і тільки після рішення Вищого спеціалізованого суду вона самостійно добилась реквізити рахунків та нею було сплачено 5500 доларів США. Вважає, що позивачем не надано суду доказів того, що вона перешкоджала виконанню рішення суду. На її думку, позивач нараховує 3% не на основну суму грошового зобов`язання, а і на суму пені, що призведе до подвійної відповідальності боржника за невиконання грошового зобов`язання. Просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, просить також застосувати строк позовної давності. Розгляд справи проведено без участі учасників судового процесу з урахуванням положень ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. 25 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11160148000, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в іноземній валюті у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит не пізніше 25 травня 2015 року /а.с. 15-17/. До вказаного договору додано графік погашення кредиту /а.с. 17 зв. 18/. Додатковою угодою № 1 від 14 лютого 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11160148000 від 25 травня 2007 року було змінено схему погашення кредиту, реєстраційний номер Договору в системі обліку банку на № 11160148001 та кінцевий термін повернення кредиту на 22 травня 2023 року. Погашення кредиту повинно відбуватися ануїтетними платежами в розмірі 265 доларів США зі строком сплати 16 числа кожного календарного місяця /а.с. 19, 20-21/. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11160148000 від 25 травня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки б/н від 25 травня 2007 року. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 25 травня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно якого останні надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Зазначені обставини встановлені рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 травня 2014 року у справі №486/271/14-ц. Цим рішенням задоволені частково позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог кредитора за кредитним договором № 11160148000 від 25 травня 2007 року, визначена сума заборгованості, встановлений спосіб реалізації нерухомого майна. В задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості відмовлено /а.с.22-24, 25-26/. Під час розгляду справи представником відповідача письмово заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідач на підтвердження пропуску позивачем строку звернення до суду посилається на те, що рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки фактично було змінено умови виконання договору і встановлений обов`язок дострокового його виконання. Велика Палата Верховного Суду у постанові №536/1841/15-ц від 23 червня 2020 року визначила, що оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем (постанова Великої Палати Верховного Суду №202/26885/13-ц від 06 лютого 2019 року). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Позивач посилається на те, що рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки фактично було змінено умови виконання договору і встановлений обов`язок дострокового його виконання, а тому кредитор має право на відшкодування відповідно до умов ст.625 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Рішенням у справі №486/271/14-ц звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог кредитора за кредитним договором № 11160148000 від 25 травня 2007 року, визначена сума заборгованості, встановлений спосіб реалізації нерухомого майна. Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача та його представника щодо пропуску позовної давності за основним зобов`язанням. Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів погашення боргу шляхом реалізації квартири за договором іпотеки та рішенням суду, також у розрахунку обчислюється повна сума заборгованості без врахування суми, отриманої від звернення стягнення на майно. Позивач не надав інформації щодо перерахунку боргу з урахуванням часткового погашення заборгованості позивачем та виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте з наданих документів вбачається, що виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відкрито лише 10 лютого 2022 року, при тому, що рішення суду ухвалено у 2014 році, а з цим позовом позивач звернувся до суду у квітня 2022 року, що виходить за межі розумних строків і має ознаки зловживання своїм правом з метою нарахування більших штрафних санкцій. Також позивачем всупереч вимог ст.49 ЦПК України 21 червня 2022 року супровідним листом подано додаткові докази, які, крім іншого не були направлені відповідачу. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20 березня 2019 року). Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При застосуванні ст.625 Цивільного кодексу України суд має перевірити, чи не встановлений розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання безпосередньо договором. Як вбачається із п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником термінів погашення кредитних зобов`язань, банк має право додатково вимагати сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту простроченого платежу за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на день її нарахування. Враховуючи викладене, позивачем пропущений строк позовної давності за основним та похідними зобов`язаннями, умовами договору встановлені проценти до сплати за прострочення грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості трьох відсотків річних є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Аналіз наведених вимог ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Системне тлумачення ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 267, ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча й існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Отже, кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19 (провадження № 61-8415св20). Відповідач, посилаючись на наявність правових підстав для застосування позовної давності, вказує, що строк виконання зобов`язання закінчився у зв`язку із пред`явленням первісним кредитором позову до відповідача щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у 2017 році, даний позов пред`явлений у 2022 році. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Згідно з п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed