Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

03.06.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , орган опіки та піклування Яворівська міська рада Львівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову покликається на те, що у шлюбі в них народилося двоє дітей, дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою, та син [PERSON] , [INFO] . На початок спільного проживання у них склались доброзичливі відносини, які базувались на взаєморозумінні та взаємоповазі один до одного. Однак з часом, після народження сина, почали виникати непорозуміння. В результаті цього, щоб не ускладнювати життя один одному позивач вирішив разом із сином проживати окремо за адресою: [ADDRESS] у будинку своїх батьків, які фактично і допомагали виховувати сина. Із цього моменту, для того щоб уникнути будь-яких непорозумінь із дружиною він та син знялися також із реєстрації за вказаною адресою та прописалися у будинку його батьків. Після фактичного припинення сімейних відносин він з сином [PERSON] фактично проживають разом за адресою [ADDRESS] , де він також і зареєстрований, а дочка [PERSON] , [INFO] , фактично залишилась проживати із дружиною за адресою: [ADDRESS] . Між ними як подружжям фактично припинились шлюбно - сімейні відносини, оскільки окремо проживаємо понад 7 років та відносин не підтримуємо, їхній шлюб набув ознак обтяжливої формальності. Примирення між не можливе, оскільки будь-які почуття до відповідача зникли повністю. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Крім цього, зазначає, що позивач, як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , оскільки коли він повідомив дружині, що має намір розлучитися, вона зажадала, щоб син, який фактично з ним проживає понад 7 років, проживав разом із нею за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на що позивач категорично не погоджується. Переконаний, що син, [PERSON] , [INFO] , повинен надалі проживати разом з ним за адресою [ADDRESS] , а дочка [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, тому вправі сама вибирати місце проживання. Просить позов задовольнити повністю. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 07.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 21.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, однак 01.08.2022 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та посить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Відзиву на позов не подала, інших заяв та клопотань від неї не надходило. Представник третьої особи Яворівської міської ради Львівської області, як органу опіки та пілкування, в судове засідання не з`явився, однак 18.07.2022 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, просить при винесенні рішення врахувати висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 04.08.2001 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Яворівському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис №54. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі подружжя має малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.2011. Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, любові та поваги між ними, внаслідок чого шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, сім`я розпалась остаточно, шлюб існує формально, відтак, існування такого шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то така вимога також підлягає задоволенню, з огляду на таке. Згідно із ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №217 від 13.07.2022, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту встановлення місця проживання №120 від 17.06.2022, затвердженого Яворівською міською радою, факт проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , засвідчили сусіди [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікун Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Незважаючи на принцип ст.6 Декларації прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема зібрані докази свідчать, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвитку дитини, у нього наявні належні умови для проживання та розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року /справа № 402/428/16-ц /. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона створила належні умови для проживання малолітньої дитини, а також те, що її майновий стан дозволяє утримувати дитину на гідному рівні, а відтак, суд, врахувавши висновок Яворівської міської ради як органу опіки та піклування, приходить до висновку, що мати не може в необхідній мірі забезпечити розвиток малолітньої дитини. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши, що дитина постійно проживає з позивачем, останнім створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини, взявши до уваги інтереси дитини, приходить висновку, що слід визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1984,80 грн. підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved