Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся\~до\~Хорольського\~районного суду\~з\~вищевказаним\~позовом. На обґрунтування позову зазначає, що відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,09 га з кадастровим номером 5324810100:50:001:0237 за адресою: [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, а саме станція технічного обслуговування загальною площею 213,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду від 11.08.2009 за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , а також визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,0025 га, укладений між сторонами, дійсним. 08.09.2011 позивач подарував згідно договору дарування Ѕ частину нежитлової будівлі приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 213,7 кв.м. Позивач вказує, що у зв`язку з математичною помилкою, допущеною ним при зверненні до суду, та продубльованою у судовому рішенні, а саме невірним розміром площі земельної ділянки, яка була визнана судом належною позивачу на праві власності, 0,0025 га замість правильного розміру 0,025 га, [PERSON] на даний час не може оформити право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 213,7 кв.м. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 364 ЦК України позивач просив виділити в натурі [PERSON] Ѕ частину вказаної нежитлової будівлі приміщення станції технічного обслуговування, а також визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована виділена в натурі Ѕ частка спірної СТО, у зв`язку з чим позивач також просив визнати частково недійним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 5324810100:50:001:0237. 20.09.2020 по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, 25.02.2020 у зв`язку з задоволенням відводу справа прийнята до провадження судді Старокожка В.П. 23.12.2020 ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, а 05.11.2021 поновлено провадження у справі. 06.12.2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з тим, що експертизою визначено межі часток СТО, які підлягають виділенню в натурі, та визначенням меж і площі земельної ділянки під виділеною часткою СТО позивача. Крім виділення в натурі відповідної частки СТО та земельної ділянки під нею, позивач просив задовольнити вимогу про встановлення перегородки у спірному приміщенні та про визнання частково недійним державного акту на земельну ділянку у зв`язку зі зменшенням площі на 200 кв.м. 04.03.2022 відповідачем подано відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог, в якій відповідач заперечував проти перепланування з перебудовою приміщення, також відповідач зазначав, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки повинен був звернутись з позовом до державного реєстратора. Крім того, відповідач наголошував на обмеженому праві [PERSON] , який є іноземним громадянином, набувати у власність земельні ділянки на території України. Також [PERSON] зазначала, що строк позовної давності минув у 2009 році, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 24.06.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав збільшенні позовні вимоги, посилаючись на обставини та підстави, зазначені у заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в відзиві до заяви про збільшення позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами судового провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих до суду доказів, встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0900 га з кадастровим номером 5324810100:50:001:0237 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Державного акту серії ПЛ № 193477 від 06.09.2005. На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, а саме станція технічного обслуговування літ. «А-1» загальною площею 213,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29.10.2021. Рішенням Хорольського районного суду від 11.08.2009 за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , а також визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,0025 га, укладений між сторонами, дійсним, що підтверджується копією вказаного рішення суду. З копії розписки [PERSON] від 30.08.2009 вбачається, що відповідачка отримала від позивача 110\~000 грн за земельну ділянку розміром 0,025 га за адресою: [ADDRESS] , під будівництво СТО. 08.09.2011 позивач подарував згідно договору дарування Ѕ частину нежитлової будівлі приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 213,7 кв.м. [PERSON] в інтересах свого повірителя [PERSON] звернувся до Хорольського районного суду з заявою про виправлення описки в рішенні суду від 11.08.2009 року, згідно якого за позивачем була визнана земельна ділянка згідно договору купівлі-продажу розміром 0,0025 га замість правильного розміру 0,025 га. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2018 в задоволенні заяви представника про виправлення описки в рішенні Хорольського районного суду Полтавської області від 11.08.2009 по справі № 2-467/09 відмовлено. З листа КУ «Реєстраційна служба» від 17.10.2018 слідує, що у зв`язку з тим, що [PERSON] на даний час не може оформити право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі приміщення станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 213,7 кв.м. у зв`язку з тим, що право власності на частину земельної ділянки, на якій знаходиться власність [PERSON] , уже зареєстровано за іншою особою. Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29.10.2021 об`єкт нерухомого майна станцію технічного обслуговування площею 213,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] можливо розділити у відповідності до часток співвласників - по Ѕ частці, суду запропонований один варіант такого поділу. Крім того, технічно можливо поділити земельну ділянку з кадастровим номером 5324810100:50:001:0237 за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників, та на розгляд суду запропоновано варіант поділу вказаної земельної ділянки з урахуванням рішення Хорольського районного суду від 11.08.2009 та параметрів земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частини будівлі літ. «А-1» (СТО), яка належить [PERSON] . Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12\~ЦПК\~України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Згідно ч.ч. 1 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно пункту 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 за № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України, надані судам у подібних правовідносинах у абзаці першому пункту 14 своєї постанови № 20 від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника; б) про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю; в) про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Мотивована оцінка аргументів сторін. У зв`язку з неможливістю реєстрації права власності на належну позивачу Ѕ частку спірного приміщення СТО за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться частка приміщення, належна [PERSON] , між сторонами виник спір щодо порядку користування вказаним приміщенням, поділ належних сторонам часток СТО в натурі та виділення земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного позивачу приміщення. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1443цс16. З висновку експерта від 29.10.2021 слідує, що виділ часток (поділ) нерухомого майна станції технічного обслуговування площею 213,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності сторін, є можливим, оскільки в результаті поділу кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідатиме розміру часток співвласників у праві власності. Задовольняючи позовні вимоги в частині поділу в натурі часток сторін в будівлі СТО Літ. А-1 площею 213,7 кв.м., суд враховує, що висновок комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29.10.2021 є належним доказом у справі, а запропонований варіант поділу нежитлового приміщення є прийнятним, при даному варіанті розподілу не втрачається цільове призначення приміщення, він є найменш обтяжливий для сторін. Суд не бере до уваги аргументів сторони відповідача щодо пропуску [PERSON] строку позовної давності та погоджується з доводами позивача про те, що оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 200 кв.м. земельної ділянки, на якій розташована Ѕ частка земельної ділянки, суд приймає доводи позивача, з огляду на наступне. Відповідно до статті 377 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно із статтею 120 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. 18, 18-1) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статті 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З урахуванням зазначених норм, до позивача перейшло право власності на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16. Визначаючи розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування нежитлового приміщення площею 106,85 кв.м., виділеного [PERSON] , суд приймає до уваги висновок експерта від 29.10.2021, складеного з урахуванням вимог ЦК України, ЗК України, Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном, ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». З указаної експертизи слідує, що площі 0,0025 га земельної ділянки по [ADDRESS] , яка була визначена [PERSON] згідно рішення суду від 11.08.2009, з урахуванням дотримання встановлених будівельних, санітарних та протипожежних норм, у відповідності з цільовим призначенням будівлі та з урахуванням забезпечення умов експлуатації, недостатньо, а тому суд погоджується з висновком експерта про необхідність виділення [PERSON] у власність 200 кв.м. земельної ділянки з кадастровим номером 5324810100:50:001:0237 за адресою: [ADDRESS] . Суд не бере до уваги доводи представника відповідача стосовно неможливості визнання за позивачем права власності на частину спірної земельної ділянки через наявність у [PERSON] громадянства РФ, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 81 ЗК України, з яких слідує, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності, зокрема, у разі викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності. Щодо позовних вимог про визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 193477 від 06.09.2005, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 5324810100:50:001:0237 у зв`язку зі зменшенням площі земельної ділянки на 200 кв. м., то суд приходить до наступного висновку. Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виділяється [PERSON] для обслуговування приміщення СТО площею 200 кв.м., належить [PERSON] , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 193477. Враховуючи те, належними та допустимими доказами, зокрема, висновком експерта, підтверджується той факт, що земельна ділянка кадастровий номер 5324810100:50:001:0237, площею 0,0900 га, яка належить [PERSON] , накладається частково на земельну ділянку, яка підлягає виділенню у власність [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав визнання частково недійсним державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1\~536,80 грн, відповідно з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Крім цього, з огляду на те, що позивачем були понесені судові витрати, пов`язані з проведенням комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, з відповідачки на користь позивача підлягають сплаті підтверджені квитанцією від 22.02.2021 витрати на оплату послуг експерта в розмірі 11 440,80 грн.

Outcome: approved