Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

02.09.2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1273 га, кадастровий номер: 3222485901:01:030:5002, яка належить їй на праві приватної власності. По сусідству з позивачем, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживає відповідач [PERSON] , яка є власником сусідньої земельної ділянки кадастровий номер: 3222485901:01:030:5019. Приблизно 20 років тому назад відповідач побудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами прибудову до будинку, а саме металеву драбину, що зверху заходить через паркан на її земельну ділянку, паркан стоїть на межі між ділянками сторін. Позивач вказує, що ця металева драбина самочинно прилаштована до будинку відповідача і є загроза, що вона може впасти та знести позивачу паркан та нанести шкоди здоров`ю, якщо хтось буде стояти біля паркану. Вказана прибудова знаходиться на відстані менше метра від огорожі, що порушує вимоги п. 3.17 Б 2.4-1.94 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Також позивач у поданому позові вказує, що відповідачем було виготовлено стічні труби для атмосферних опадів даху таким чином, що вода із них потрапляє прямо на земельну ділянку позивача. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, зобов`язати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою. 22.10.2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі. 06.12.2021 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в які вона вказала, що нею встановлені металеві сходи, які ведуть на другий поверх будинку. Сходи не є прибудовою і їх встановлення не потребує дозволу та погодження з відповідними державними органами. Більше того сходи розташовані в межах належної їй земельної ділянки на відстані 1 метр від межі з земельною ділянкою позивача і ніяким чином не заходить на її земельну ділянку. Відтак не порушують права позивача. Вказувала, що посилання позивача на порушення нею вимог п. 3.17 Б 2.4-1.94 «Планування та забудова міських та сільських поселень» безпідставна, оскільки цей нормативно-правовий акт втратив чинність 23.04.2018 року. Що стосується тверджень позивача щодо потрапляння на її земельну ділянку води зі встановлених відповідачем стічних труб, зазначила, що нею проведено заміну цих труб з метою запобігання будь-яких претензій з боку позивача. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. 09.12.2021 року позивачем через канцелярію суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому вона вказала, що категорично заперечує зміст і вимоги даного відзиву з тих підстав, що в своєму відзиві відповідач вказує, що будинок їй належить з 1988 року та в тому ж році нею побудовані металеві сходи та зазначає, що тільки в 2018 році втратила чинність п. 3.17 Б 2.4-1.94 «Планування та забудова міських та сільських поселень», тим самим підтверджуючи, що на момент встановлення металевих сходів відповідачем були порушенні ці норми, а саме відповідачем не дотримано відступу згідно діючого законодавства на момент встановлення. Відповідач стверджує, що металеві сходи знаходяться на відстані 1 метра від межі позивача, чим вводять в оману. Відстань від будівлі відповідача і фундаменту менше метра, а сходи ще із значно меншою відстанню впираються практично в паркан позивача. Також позивач відзначала, що відповідачем у своєму відзиві зазначено, що факт не потрапляння стічних вод буде підтверджено поясненнями свідків та іншими доказами, але це тільки слова, які нічим не підтвердженні, ніяких документів з цього приводу відповідач суду не надав. На підставі вище наведеного, просила суд визнати відзив відповідача таким, що не відповідає дійсності та не враховувати при подальшому вирішенні справи та ухваленні рішення. 15.02.2022 року відповідачем через канцелярією суду зареєстровано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона вказала, що аргументи, зазначені позивачем у відповіді на відзив не спростовують наведені нею доводи у відзиві, а відтак повинні бути відхилені судом. Відповідач зазначила, що позивач стверджує, що нею встановлено паркан з відступом від межі, внаслідок чого площа її земельної ділянки зменшилась, а її відповідно збільшилась, що не відповідає дійсності, адже позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цього факту. Також відповідач вказувала, що 28.12.2021 року позивачем подано клопотання до суду про залучення до матеріалів справи акта земельної ділянки комісії Борщагівської сільської ради від 01.10.2021 року. Із цього акту вбачається, що металеві сходи, встановленні на земельній ділянці позивача для входу на другий поверх будинку, розташовані впритул до межі, що розділяє наші земельні ділянки. Крім того, як зазначено в цьому акті, із встановлених позивачем стічних труб для атмосферних опадів вода потрапляє на земельну ділянку позивача, що не відповідає дійсності. Відповідач вказувала, що металеві сходи на земельній ділянці відповідача проходить не по межі земельних ділянок сторін. Що стосується акту земельної комісії. Останній на думку відповідача не може враховуватися судом, оскільки його складено всупереч вимогам ст. 159 Земельного кодексу України, оскільки обстеження земельної ділянки у разі виникнення спору повинно бути проведено за участю зацікавлених сторін. Між тим відповідач вказує, що її не було повідомлено про час проведення обстеження, тому вона була позбавлена можливості надавати свої пояснення та заперечення з приводу претензій позивача. Відтак висновок земельної комісії дає підстави для сумнівів в об`єктивності цієї комісії. У зв`язку з цим відповідач вважає, що даний акт не може бути покладений в основу судового рішення. Просила суд відхилити зазначені позивачем у відповіді на відзив аргументи. 12.07.2022 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили в судовому засіданні, що спірні металеві сходи ніяким чином не заважають позивачу, та не становлять загрози для її життя та здоров`я. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши свідків, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1273 га, кадастровий номер: 3222485901:01:030:5002. По сусідству із вищевказаною земельною ділянкою, знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 3222485901:01:030:5019, що належить відповідачці [PERSON] . Між сторонами виник спір щодо металевої драбини (сходів), через яку здійснюється вхід до будинку відповідача. З приводу цього суд відзначає, що збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Отже, позивач зобов`язана була довести не тільки факт самочинності будівництва, але насамперед порушення її прав як користувача суміжної земельної ділянки та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб як знесення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте доказів того, що здійснене відповідачем будівництво драбини, яка веде до входу її будинку не відповідає вимогам будівельних норм та правил, у зв`язку з чим порушує права позивача, суду не надано. Постановою КМУ від 07.06.2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Пунктом 6 вказаного Переліку закріплено, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаменту, зокрема, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозедів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до них, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків, не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво. Отже, чинне законодавство не передбачає зобов`язання щодо оформлення дозвільної документації на спорудження металевих сходів (драбини) на земельних ділянках. Тому такі сходи (металева драбина) не можуть мати статус самочинного будівництва . Щодо вимог позову про знесення вказаних металевих сходів (драбини), то знесення об`єкту самочинного будівництва є крайньою мірою, а відповідно до наявних у матеріалах справи доказів - неможливо стверджувати, що поновлення порушеного права [PERSON] на вільне користування належною їй земельною ділянкою не можливе іншим шляхом ( як-то проведення реконструкції та іншим способом). Тому суд доходить висновку про відсутність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог у частині знесення металевих сходів (драбини). До того ж , позивачем не було використано всі передбачені законодавством заходи щодо усунення вказаного порушення, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову, реконструкцію. Виходячи з викладеного, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в суді, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, враховуючи, що в задоволенні позову судом відмолено, задоволенню не підлягають і стягненню на користь позивача із відповідача і судові витрати.

Outcome: dismissed