Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

До суду з даним позовом звернувся адвокат Майданюк Я.Р. в інтересах [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 25.10.2002 року по 20.03.2017 року. 20.03.2017 року шлюб розірваний, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва, оскільки на той час сім`я носила формальний характер,подружні стосунки не підтримувались, спільного господарства не вели та проживали окремо. У період перебування у шлюбі на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради від 15 вересня 2006 року №246/5-05-У була надана земельна ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 3220880900:09:007:0183, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0600 та з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та побудований садовий будинок. Після розлучення позивач з відповідачем не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної земельної ділянки та садового будинку. Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. В зв`язку з цим позивач просить суд: здійснити поділ садового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 3220880900:09:007:0183, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0600 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.33). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.58). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, яким вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, земельна ділянка набута внаслідок приватизації і до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя не належить. Вказана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №682374 від 18.09.2007 року. Садовий будинок, який успадкувала відповідач, побудував власноруч та за рахунок особистих коштів батько відповідача і на нього було зареєстровано право власності, що підтверджується наступними доказами: рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9431690 від 26.12.2005 року та технічним паспортом на будинок, складений 28.09.2005 року. Також звертає увагу суду на те, що долучений до матеріалів справи технічний паспорт є незаконним, оскільки його замовником виступала особа, яка не є землевласником чи будинковласником, а також натурне обстеження будинку відбувалося за відсутності власника. Крім того, зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом про поділ майна. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач незрозуміло розраховує строк позовної давності. Крім того, зазначає, що позивач за власні кошти та за власний рахунок своїми руками збудував сучасний будинок, який прикрашений статуями та скульптурами, які виконані в різних стилях. Оскільки майно було набуте сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання за ним Ѕ частки земельної ділянки та Ѕ частки садового будинку, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На думку позивача, відповідач у справі отримала рішення суду про визнання за її батьком права власності на спірне майно шляхом введення в оману свого чоловіка та суд. 30.06.2021 року представник відповідача [PERSON] надав заперечення на відзив на позовну заяву, яким вказав, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження обставин зазначених у відзиві. Також надав докази, що спірне майно є спадковим, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок та витяг від 01.06.2021 року. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі ( ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] , 25.10.2002 року одружились. Після одруження прізвище у подружжя [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.12).\~ Рішенням Солом`янського\~районного суду\~м.\~Києва від\~20.03.2017\~року шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] ,\~зареєстрований 25.10.2002\~року Лівобережним\~відділом реєстрації\~шлюбів м.Києва\~з державним\~Центром розвитку\~сім`ї,\~за актовим\~записом №1701,\~-\~розірвано (а.с.11). Рішення суду набрало законної сили 31.03.2017 року (цивільна справа № 760/2111/17). [PERSON] звернувся до ТОВ «ЕЮБ» «ГРИВНА-ПЛЮС» із заявою про проведення технічної інвентаризації садового будинку за адресою: [ADDRESS] , із зазначенням, що вказаний садовий будинок належить заявникові. На підставі зави [PERSON] 27.02.2019 року був виготовлений технічний паспорт (а.с.18-24). З довідки СТ «Агро» №95/01 від 08.01.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно є членом СТ «Агро» і згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №682374 на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради від 15.09.2006 року №246/5-05-V їй належить земельна ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 3220880900:09:007:0183, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0600 га, цільове призначенням: для ведення садівництва (а.с.28). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 682374 [PERSON] на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради №246/5-05-V від 15.09.2006 року є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, СТ «АГРО» (а.с.42). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2004 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.43-44). Згідно витягу про державну реєстрацію прав Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» садового будинку [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі рішення суду від 25.11.2004 року (а.с.45). \~Відповідно до копії технічного паспорту, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який складений 28.09.2005 року, житловий будинок був побудований у 1975 році.\~Власник [PERSON] (а.с.46-49) З листа державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. №1714/02-14 від 21.04.2021 року вбачається, що Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 18.06.2004 року заведено спадкову справу №646/2004 до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] , 1925 року народження, що мешкав на день смерті в [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого [PERSON] (а.с.50). Судом встановлено, що у відповідності із свідоцтвом про право на спадщину, яке було видано 01.06.2021 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, відповідач є власником садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2004 року, зареєстрованого в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 26.12.2005 року, номер запису:1193 в книзі:4, реєстраційний номер:13393910 (а.с.70). Право власності на вказаний будинок зареєстровано державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-165 від 01.06.2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.71). У відповідності до ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Суд приходить до висновку, що докази, які надані відповідачем доводять ту обставину, що садовий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача у справі [PERSON] . Статтею 60\~Сімейного кодексу\~України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~Сімейного кодексу\~України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч. 2 цієї статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: земельної ділянки площею, площею 0,0600 га, цільове призначенням: для ведення садівництва кадастровий номер 3220880900:09:007:0183, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідачем заперечувався факт визнання спільною сумісною власністю та здійснення поділу садового будинку, посилаючись на те, що садовий будинок був успадкований нею після смерті її батька. Право власності земельної ділянки, на якому розташований успадкований садовий будинок, було отримано в порядку приватизації, а тому вони не входить до переліку майна, яке є сумісно нажитим подружжям та не підлягає поділу. Відповідно до роз`яснень, наданих у\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Так, в порядку приватизації за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, кадастровий номер 3220880900:09:007:0183. Дана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 682374. Суд приходи до висновку, що зазначена земельна ділянка відповідно до положень п.5 ч.1\~ст. 57 Сімейного кодексу України\~є особистим майном [PERSON] . Таким чином доводи відповідача, що спірна земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] і не може бути розділена у порядку поділу спільного майна подружжя є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Отже, в матеріалах справи наявні докази набуття права власності відповідачем садового будинку в порядку спадкування. Відтак, суд не вбачає підстав для визнання на вказане майно в порядку поділу спільного майна подружжя, оскільки садовий будинок та земельна ділянка до складу спільного майна подружжя не відноситься, а відповідач [PERSON] набула на майно право власності на законних підставах, яке є її особистою власністю. Аналізуючи ці докази, які є належними і допустимими, а також достатніми, суд констатує факт, що садовий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить виключно відповідачу у справі [PERSON] на праві особистої приватної власності. Підстав для визнання цього будинку та земельної ділянки власністю інших осіб чи спільною сумісною власністю будь-якого подружжя, в т.ч. і подружжя [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено. Всі інші обставини на які посилався позивач, в т.ч. і наданий технічний паспорт, не можуть свідчити про набуття спільної сумісної власності на садовий будинок [PERSON] , а тому судом до уваги не приймаються. Таким чином судом достовірно встановлено, що садовий будинок та земельна ділянка фактично і юридично належить на праві приватної власності відповідачу по цій справі [PERSON] і право власності у будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб в т.ч. і у позивача [PERSON] ні на праві особистої ні на праві спільної сумісної власності не виникало. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому у ньому має бути відмовлено. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи - у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed