Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Любашівського районного суду Одеської області 20 квітня 2022 року звернулись з позовом позивачі до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 05.01.2021 року в с.Троїцьке Любашівського району Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де невідомий водій, керуючи автомобілем марки «TOYOTA» р/н [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даного ДТП пішохід [PERSON] від отриманих ушкоджень помер. [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , а [PERSON] - його донькою. За фатом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП позивачам було заподіяно моральну шкоду, а також вони понесли витрати на поховання. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA» р/н [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202108297 у ПАТ «СГ «ТАС». Позивачі звернулись до відповідача із повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме кожному по 24000 грн. моральної шкоди, так як до складу сім`ї [PERSON] входило три особи, а на даний час його батько помер, а також 72000 грн. (еквівалент 12 мінімальних заробітних плат) витрат на поховання, які понесла [PERSON] . Крім того, позивачі просили стягнути на їх користь судові витрати. Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, так як на даний час відсутні дані про завершення досудового розслідування, а також відповідачем не відмовлено позивачам у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинено розгляд їх заяви про його виплати, так як до цього часу досудове розслідування не закінчено. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловського О.В. провадження за позовною заявою відкрито та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному порядку з повідомленням сторін (а.с. 25) Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 05.01.2021 року в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де невідомий водій, керуючи автомобілем марки «TOYOTA» р/н [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даного ДТП пішохід [PERSON] від отриманих ушкоджень помер, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3021020571310044, а також свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] виданим Любашівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 20). Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 62021150000000052 від 06.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України на даний час знаходиться в провадженні слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР. До цього часу рішення по справі не прийняте, що підтверджується листом Одеської обласної прокуратури № 31/1/1/563 вих 22 від 19.07.2022 року (а.с. 120). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «TOYOTA» р/н [NUMBER] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), що підтверджується полісом № 202108297 (а.с. 21). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] був батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] (а.с. 12). Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] була дружиною [PERSON] з [INFO] (а.с. 15). З довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області № 3 від 12 січня 2021 року видно, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно розрахунку витрат на поховання, а також квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 07.01.2021 року [PERSON] витратила на поховання [PERSON] - 74000 грн. (а.с. 6,7). З листа позивачів відповідачу видно, що [PERSON] , та [PERSON] звернулись в АТ «СГ «ТАС» приватне з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якій загинув [PERSON] та із заявами про отримання страхового відшкодування (а.с. 31-34). Листом відповідача від 02.09.2021 року позивачам повідомлено, що розгляд їх заяви про виплату страхового відшкодування призупинено через відсутність відомостей щодо результатів досудового розслідування по кримінальному провадженню за фактом ДТП (а.с. 42). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення сраховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Тобто з матеріалів справи вбачається, що заява про виплату страхового відшкодування була подана. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Окрім цього, відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Цивільно-правова відповідальність потерпілого не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Законом гарантовано потерпілому виплату відповідного розміру відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, незалежно від вини потерпілого, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок його умислу або непереборної сили, чого за обставин цієї справи не встановлено. Відповідно до ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 27.4 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плату місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2021 року становить 6 000,00 грн. Загальний розмір відшкодування для позивачів становить: - 72 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди (12х6000); - 72 000,00 грн. - витрати, понесені на поховання(12х6000). Враховуючи, що станом на 06.01.2021 року до складу сім`ї [PERSON] входило три особи (батько, дружина, донька), то вказана сума підлягає рівному поділу між вказаними особами, тобто вони мають право на отримання страхового відшкодування розмірі по 24000 грн. Приймаючи до уваги, що розмір витрат на поховання [PERSON] - 74000 грн. перевищує максимально встановлений розмір витрат на поховання - 72000 грн., тому суд вважає, можливим стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на поховання - 72000 грн. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутність у матеріалах справи доказів притягнення винної особи до кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження відносно неї, не означає відсутність її вини для цивільно-правової відповідальності, не може свідчити про відсутність страхового випадку та про відсутність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачці шкоди в межах суми страхового відшкодування (постанова СВ по справі №447/2222/20 від 21 квітня 2022 року). Суд зауважує, що факт страхового випадку зафіксовано правоохоронними органами, що стверджується даними наявної в справі довідки поліції, а також листа Одеської обласної прокуратури. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Заяв та розрахунків про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача суду не надано, в позовній заяві вказано, що на момент звернення до суду позивачем судові витрати не понесені, а лише очікуються відповідно до розрахунку.

Outcome: approved