Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізницята просить стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди в розмірі 496\~200,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй [INFO] смертю її батька [PERSON] на станції Новоблочна-Батуринська внаслідок наїзду потягу. В обґрунтування вимог зазначено, що смертю батька їй завдано моральної шкода, яка полягає в тому, що вона втратила близьку людину, яка після смерті матері залишалась останньою для неї рідною людиною. Смерть батька є для неї незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати й надалі, що свідчить про їх безстроковість. Звістка про смерть батька призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, тому вважає, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю його батька, має бути покладений на відповідача, оскільки шкоду спричинено джерелом підвищеної небезпеки, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 24 серпня 2022 року поновлено представнику відповідача строк на подання відзиву на позов. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що факт транспортної пригоди ніякими доказами не підтверджується, а інформація щодо наїзду рухомого складу залізничного транспорту на [PERSON] у Залізниці відсутня. Тому вважають, що позивачем не доведено факту самої події, а саме наїзду (зіткнення) рухомого складу залізничного транспорту на батька позивача. Такий вид відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, потребує повного складу правопорушення, а саме факту правопорушення, наявність шкоди, причинного зв`язку та вини. Сам факт, що шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки, не доведено. Обставини смерті, зазначені в лікарському свідоцтві про смерть № 1374 від 27 червня 2002 року не може бути належним доказом, так як на час події, розслідування випадків невиробничого травматизму проводиться згідно вимог «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру», затвердженого постановою КМУ від 22 березня 2001 року № 270. ЦК України відшкодування шкоди пов`язує лише з наявністю вини, яка, в свою чергу, встановлюється на підставі доказів. А з огляду на презумпцію вини завдавала шкоди. Відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тому в задоволенні вимог просить відмовити повністю. Відповіді на відзив на позов, від позивача до суду не надійшло. Розглянувши подані документи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (а.с. 6-8 копії свідоцтв, заяви), який [INFO] помер (а.с. 3 копія лікарського свідоцтва). За відомостями з Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», 27 червня 2002 року видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , де причиною смерті зазначено: травматичний шок; пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування. Труп доставлений зі ст. Новоблочна-ст. Батуринська за направленням зам.Криворізького транспортного прокурора (а.с. 4 копія повідомлення). Згідно з частиною першою статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 27 червня 2002 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша \~статті 440-1 ЦК УРСР\~не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов таких правових висновків щодо застосування\~статті 440-1 ЦК Української РСР. Стаття 440-1\~ЦК УРСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1\~ЦК УРСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1\~ЦК УРСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями\~7,\~440-1 ЦК УРСР\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц) зазначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 355/812/17 (провадження № 61-10154 св 18) Верховний Судом зазначено, що «висновок судів що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник(володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди». Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує роз`яснення, наведені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~конкретні обставини\~справи,\~вину відповідача\~в настанні\~нещасного випадку,\~наявність вини\~потерпілого у\~нещасному випадку,\~наслідки,\~що наступили,\~характер і\~тривалість страждань\~позивача. Встановивши наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю батька позивача та отриманої ним унаслідок нещасного випадку травми, несумісної із життям, що підтверджується медичними документами та не спростовано відповідачем, і існує причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною, суд враховує характер і обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних зі смертю її батька, засади розумності й справедливості та приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи також з тих міркувань, що смерть батька позивача спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 992.40 грн.

Outcome: partial