Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Представник відповідача Шпичак К.М. відзив та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подала. Шпичак К.М. надіслала до суду клопотання у якому відмовити у задоволені позову та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Позов заявлений з тих підстав, що 20 липня 2020 року між [PERSON] та ТзОВ „Є-КЕШ" правонаступником якого є ТзОВ „Фінансова компанія „Кредит-Капітал" було укладено кредитний договір. 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №43180 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ „Фінансова компанія „Кредит-Капітал" 17388 гривень. Під час виконавчого провадження на виконання виконавчого напису приватний виконавець стягнув з [PERSON] 8981 гривню 32 копійки та перерахував їх на рахунок ТзОВ „Фінансова компанія „Кредит-Капітал". 16 грудня 2021 року згідно рішення Кельменецького районного суду по справі №717/1485/21 виконавчий напис вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрований у реєстрі за №43180 визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивачка вважає, що відповідач повинен повернути безпідставно отримані від приватного виконавця кошти в сумі 8981 гривня 32 копійки, оскілки підстава їх зарахування відпала. Судом встановлено, що 20 липня 2020 року між ТзОВ „Є-КЕШ", правонаступником якого є відповідач - ТзОВ „Фінансова компанія „Кредит-Капітал" та [PERSON] було укладено кредитний договір №304094, згідно умов якого позикодавець зобов`язався надати [PERSON] строковий кредит в сумі 7800 гривень строком 30 днів у, з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% на день. 18 травня 2021 року представник ТзОВ „ Фінансової компанії „Кредит-Капітал" звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №304094 від 20 липня 2020 року. 18 травня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис яким звернуто стягнення заборгованості на підставі цього виконавчого напису на користь ТзОВ „Фінансова компанія „Кредит-Капітал" з [PERSON] за кредитним договором №304094 від 20 липня 2020 року в сумі 17388 гривень. 17 вересня 2021 року за заявою відповідача приватним виконавцем Доготарем М.В. відкрито виконавче провадження №66863417 по виконанню виконавчого напису № 43180 від 18.05.2021 року. 16 грудня 2021 року згідно рішення Кельменецького районного суду по справі №717/1485/21 виконавчий напис вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрований у реєстрі за №43180 визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вказані обставини стверджуються копією рішення Кельменецького районного суду від 16 грудня 2021 року по справі №717/1485/21. Підчас виконавчих дій з [PERSON] стягнуто 11445 гривень 49 копійок, з яких 8981 гривня 32 копійки стягнуто та перераховано на користь ТзОВ „ Фінансової компанії „Кредит-Капітал". Вказана обставина стверджується листом приватного виконавця Доготаря М.В. №25/05/01 від 25.05.2022 року. Таким чином між сторонами склалися правовідносини щодо набуття майна без достатньої правової підстави. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №43180, за яким з позивачки фактично стягнуто 11445 гривень 49 копійок, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин,суд дійшов висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачці отримані грошові кошти. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20. Суд також враховує, що кошти не були сплачені [PERSON] добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово, на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню. У разі якщо ТзОВ „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „КРЕДИТ-КАПІТАЛ" вважає, що у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором, воно не позбавлене право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Оцінка законності та обґрунтованості таких вимог буде надана судом у межах розгляду відповідної цивільної справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТзОВ „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „КРЕДИТ-КАПІТАЛ" безпідставно отриманих коштів слід задовольнити повністю, оскільки судом встановлено , що кошти [PERSON] набуло ТзОВ „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „КРЕДИТ-КАПІТАЛ" без достатньої правової підстави. Суд вважає, що у стягненні з відповідача на користь позивачки 6000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачка не надала суду документів, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2022 року між позивачкою та адвокатом Новіковим О.П. було укладено договір про надання правової допомоги. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази , які б підтверджували факт надання адвокатом Новіковим О.П. правової допомоги позивачці у даній справі, а також витрат позивача на правову допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст.ст. 16,18, 1212 ЦК України,

Outcome: approved