Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням звернулась [PERSON] у якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась. Від представника позивача до суду надійшла зава про розгляд справи без її участі, позовну заяву просить суд задоволити з викладених у ній підстав. В судове засідання відповідач не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: кс.копією договору дарування (ААО №611482) від 16 червня 1998 року, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом по Рівненському місткому та районному нотаріальному округу та зареєстрованим в реєстрі за №2805 з якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] «дарителі» з однієї сторони та [PERSON] «обдарована» з другої сторони, склали даний договір про наступне: 1. «дарителі» подарували, а «обдарована» прийняла у дар належну «дарителям» на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , квартира трьохкімнатна, житловою площею 42,0 кв.м., загальною площею 58,4 кв.м.; кс.копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 272671518 від 31.08.221 сформованого [PERSON] , Управління забезпечення на казання адміністративних послуг Рівненської міської ради, з якого вбачається, що квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2444363156101, загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 42 кв.м., за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору дарування, серія та номер: 2805, виданий 16.06.1998, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус по Рівненському міському та нотаріальному округу. З дослідженої в судовому засіданні адресної картки від 20.08.2021 №43826 адреса [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 27.12.1989 з 05.12.2012; [PERSON] , 13.09.1937 з 03.10.2011; [PERSON] з 17.06.1982 з 01.09.1998; [PERSON] [INFO] , паспорт [NUMBER] з 20.04.1996. З дослідженого в судовому засіданні акту про виписку, затвердженого директором ТзОВ «Управлінська компанія «Житло Сервіс Рівне» від 18 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , паспорт виданий Рівненським УМВС України 20.04.2006 року МЮ 087777 прибув з [ADDRESS] . Прописаний за адресою [ADDRESS] 5 грудня 2012 року, але ніколи за вказаною адресою не проживав, про що засвідчують сусіди: [PERSON] [PERSON] . Відповідно до\~ст.41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має\~право вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає, прохання позивача у добровільному порядку знятись з місця реєстрації відповідач ігнорує, коштів на сплату комунальних послуг відповідач позивачу не надає, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved