Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач звернулася із вищевказаними позовом в якому просить: визнати дійсним договір №011/2001-Н купівлі-продажу нерухомого майна, а саме\~2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] , укладений та зареєстрований 30.05.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між [PERSON] та [PERSON] . Також, просить визнати за позивачем право власності на 2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять 1/3 частина квартири під [ADDRESS] , автомобіль та 2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] , які належали спадкодавцю. Позивач [PERSON] була дружиною спадкодавця, а тому вона є спадкоємицею першої черги щодо спадкування майна [PERSON] . Інший спадкоємець першої черги [PERSON] , яка була матір`ю спадкодавця, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка, оскільки на момент смерті спадкодавця вона постійно проживала із ними та вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 19.11.2021 року [PERSON] отримала від приватного нотаріуса ОМНО Пачевої І.І. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якому позивача було повідомлено, що вона не може оформити спадкові права та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] , які належали спадкодавцю, так як спадкоємцем було подано біржовий договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований 30.05.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP, який не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу, оскільки не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з тим, що оформити спадщину та отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] неможливо, позивач була вимушена звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та витребування доказів у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої Ірини Іванівни, належним чином засвідчену копію спадкової справи №33/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 22.06.2022 року від приватного нотаріуса Пачевої І.І. до суду надійшла копія спадкової справи №33/2021, яка була витребувана за ухвалою суду від 30.05.2022 року. 29.08.2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він повідомив суд про отримання копії ухвали суду з копіями позову та додатками 03.06.2022 року, вказав, що погоджується з позовними вимогами [PERSON] , не заперечує проти їх задоволення та винесення рішення, просив суд слухати справу без його особистої участі. Крім того, відповідач надав до заяви копію свого свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку під [ADDRESS] . 29.08.2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] надійшла заява, в якій вона підтверджує отримання копій ухвали суду, позовної заяви з додатками, не заперечувала проти задоволення позову, просила справу слухати без її участі в судовому засіданні. 30.08.2022 року позивач [PERSON] надала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила постановити рішення по справі, задовольнивши її позовні вимоги. Разом із клопотанням подала докази відправки кур`єрською відправкою відповідачу та третій особі копії ухвали суду про відкриття провадження від 30.05.2022 року та позову з додатками, в яких зазначено отримання цих документів 03.06.2022 року. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~183\~ЦПК України,\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. З`ясувавши обставини справи, дослідив та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 30.05.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №011/2001-Н. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] було продано [PERSON] 2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] . Відповідно до п.6 Договору №011/2001-Н від 30.05.2001 року вищевказана частка житлового будинку квартира буда продана за 24 589,00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень нуль копійок, які були отримані продавцем [PERSON] до підписання даного договору. Договором №011/2001-Н від 30.05.2001 року встановлено, що даний договір в відповідності до вимог, які встановлені ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі GIP в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 011/2001-Н від 30 травня 2001 року. 05 липня 2001 року, на підставі вищевказаного договору, було зареєстроване право власності [PERSON] в Одеському МБТІ за №18313 на стор.95 в кн..4 доп., що підтверджується відповідними штампом на самому договорі купівлі-продажу. Згідно інформаційної довідки 302197278 від 07.06.2022 року право власності [PERSON] на 2/3 частки житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Починаючи з 23.12.1987 року та до дня смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав, а позивачка [PERSON] зареєстрована 25.12.1991 року та постійно проживає у вказаній частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями про зареєстрованих особі у житловому приміщенні/будинку від 16.11.2021 року. Позивачем було надано суду квитанції щодо сплати комунальних послуг за адресою: житловий будинок [ADDRESS] , платник [PERSON] , за період з 09.10.2006 р. по [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим повторно 18.05.2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №7047. Позивач була дружиною померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Іллічівським районним відділом ЗАГС 23.07.1991 року. Третя особа [PERSON] була матір`ю померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження [PERSON] серія [NUMBER] від 12.05.1971 року. 23.09.2021 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. На підставі вищевказаної заяви, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. була заведена спадкова справа №68355692, номер у нотаріуса №33/2021 від 23.09.2021 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №66559961. 02.11.2021 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. за №122 [PERSON] було подано заяву про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , на користь [PERSON] 19.11.2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину по закону на 2/3 частини житлового будинку під [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] свою відмову нотаріус мотивувала тим, що [PERSON] в якості право встановлювального документа на вказане майно було подано Договір №011/2001-Н купівлі-продажу, який укладений та зареєстрований 30.05.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP. Нотаріус вказала, що зазначений договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документу, оскільки сторонами договору не додержано вимог статті 47 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. 07.06.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. за реєстровим № 873 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO] . 07.06.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. за реєстровим № 874 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб RENAULT KANGOO, рік випуску 2004, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER] та транспортний засіб (причіп бортовий) марки ПП 2.8, рік випуску 2002, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , після смерті [PERSON] померлого [INFO] . З копії спадкової справи №33/2021 (23.09.2021року) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину була позивачка [PERSON] . Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 20.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.4 ЦК Української РСР в редакції від 27.12.1996 року, цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Частиною 1 статті 41 ЦК Української РСР в редакції від 27.12.1996 року було передбачено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Ст. 224 ЦК Української РСР в редакції 27.12.1996 року було встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК Української РСР в редакції від 27.12.1996 року, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтю 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України в чинній редакції, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 227 ЦК Української РСР в редакції від 27.12.1996 року, передбачала, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 2 статті 47 ЦУ Української РСР в редакції від 27.12.1996 року, було передбачено, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні норма міститься і на теперішній час в ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсними. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна №011/2001 -Н від 30.05.2001 року була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяло на час її укладення. На момент укладення договору купівлі-продажу вказаної частки житлового будинку був чинним Закон України «Про товарну біржу» в редакції від 16.02.1993 року, відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотримання вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції Закону від 16.02.1993 року, яка діяла на момент укладення договору №011/2001-Н від 30.05.2001 року встановлено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасники є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійснення угоди дня. Згідно ч.2 та ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції Закону від 16.02.1993 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Виходячи з вищевикладеного, позивач є правомірним власником вищевказаної частки житлового будинку, користується, володіє нею, однак позбавлена права отримати правовстановлюючий документ на неї в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] та позбавлена права розпорядження власним майном, що в свою чергу ставить позивача в скрутне матеріальне становище та завдає їй значної шкоди. Згідно ч.1, 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання права договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за свого життя та [PERSON] виконали всі умови, передбачені біржовою угодою №011/2001-Н від 30.05.2001 року та набув право власності на об`єкт купівлі-продажу з моменту укладення вказаної угоди і реєстрації її на біржі та з моменту реєстрації права власності в Одеському МБТІ. Тому покупець є добросовісними набувачами нерухомого майна. З квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що позивач разом з померлим чоловіком [PERSON] , до дня його смерті, постійно проживає в спірній частині житлового будинку, сплачує комунальні послуги та користується житловим будинком. При укладенні договору №011/2001-Н купівлі-продажу нерухомого майна від 30.05.2001 року всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало їх внутрішній волі на досягнення правових наслідків, визначених в даній угоді, а саме купівлі-продажу 2/3 частин житлового будинку під [ADDRESS] . Правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством, яке діяло на момент його укладення. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу №011/2001-Н нерухомого майна від 30.05.2001 року є дійсним. Щодо вимог позивача про визнання права власності на майно, суд приходить до наступних висновків. Пунктом 4.12 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі по тексту - Порядок) встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно до п.4.14 Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved