Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

23 грудня 2019 року Бориспільська міська рада звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, остаточно визначившись 19 жовтня 2021 року з позовними вимоги просила суд витребувати на користь позивача з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами : 3210500000:10:003:0179, 3210500000:10:003:0180 та 3210500000:10:003:0178, що розташовані за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказані земельні ділянки та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2881 грн. 50 коп. на розрахунковий рахунок виконавчого комітету Бориспільської міської ради за № 35417003022489 у ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, код ЄДРПОУ 33003375. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , на підставі договорів купівлі продажу укладених з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , набула у власність земельні ділянки з кадастровими номерами : 3210500000:10:003:0179, 3210500000:10:003:0180 та 3210500000:10: 003:0178, що розташовані за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] . Однак, міська рада не приймала жодних рішень щодо передачі у власність цих земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відтак вони неправомірно, всупереч встановленому законом порядку, вибули із комунальної власності міста Бориспіль. Це, в свою чергу, виключає можливість відчуження права власності на дані земельні ділянки будь якій особі на законних підставах. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 23 листопада 2020 року від представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] адвоката Сацика Р.В. надійшли пояснення, якими позов Бориспільської міської ради просив задовольнити. Протягом усього розгляду справи [PERSON] подавала до суду письмові інформаційні листи і скарги, якими по суті позов Бориспільської міської ради не визнала та просила відмовити у задоволенні. Інші учасники справи своїми процесуальними правами щодо подачі відзиву, заперечення чи пояснень по суті пред`явленого позову, не скори сталь. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони у справі до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача подала заяву, якою підтримала остаточну редакцію позову та просила задовольнити, а розгляд справи провести у її відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] адвокат Онишко В.М. подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у їх відсутність та не заперечувала щодо задоволення позову Бориспільської міської ради. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами заяви та виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України\~від 17\~липня 1997\~року за\~№ 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами : 3210500000:10:003:0179, 3210500000:10:003:0180 та 3210500000:10: 003:0178, що розташовані за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] . Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 192649923 та 192649763 сформованих 12 грудня 2019 року, за № 213546690 сформованої 23 червня 2020 року (а.с. 14-17, 172-175 т. 1). Попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером 3210500000:10:003:0180, що розташована за адресою : [ADDRESS] , була [PERSON] , попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером 3210500000:10:003:0179, що розташована за адресою : [ADDRESS] , була [PERSON] , попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером 3210500000: 10:003:0178, що розташована за адресою : [ADDRESS] , був [PERSON] .. Наведене підтверджується документами, наявними в реєстраційних справах з № 730947432105, 724667532105, 724667532105 та 728843832105 (а.с. 87-121 т. 1, а.с. 122-149 т. 2). 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області зареєстровано в реєстрі за № 1203 та посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки 3210500000:10:003:0180, що розташована за адресою : [ADDRESS] укладеного між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , як продавцем (а.с. 99-101 т. 1). 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області зареєстровано в реєстрі за № 949 та посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки 3210500000:10:003:0179, що розташована за адресою : [ADDRESS] укладеного між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , як продавцем (а.с. 113-114 т. 1). 24 листопада 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області зареєстровано в реєстрі за № 1048 та посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки 3210500000:10:003:0178, що розташована за адресою : [ADDRESS] укладеного між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , як продавцем (а.с. 124-126 т. 2). Згідно Архівного витягу з додаткового рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 99 від 18 лютого 1997 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки, що розташовані за адресами : [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] для обслуговування житлових будинків та території м. Бориспіль (а.с. 135 т. 2, а.с. 96, 110 т. 1). Однак, згідно службової записки начальника відділу землекористування [PERSON] сформованої 11 листопада 2019 року в додатках до рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 18 лютого 1997 року за № 99 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків» відсутні прізвища [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28 т. 1). Тобто щодо вказаних осіб рішення про передачу земельних ділянок розташованих у [ADDRESS] , не приймалось. Наведене також підтверджено листом Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 26 вересня 2019 року за № К-5230 за наслідком розгляду звернення [PERSON] (а.с. 16 т. 2). Відповідно листа Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 22 січня 2020 року за № 12-27-279, наданого на звернення старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні за № 42019111100000179, Богдан Т.О., Олефір В.О. та Литвин В.А. взагалі не звертались із заявами до міської ради щодо відведення їм у приватну власність земельних ділянок по [ADDRESS] та їх прізвища відсутні у додатку до рішення виконавчого комітету за № 99 від 18 лютого 1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків» (а.с. 19 т. 2). В свою чергу, згідно листів Головного управління Держгеокадастру у Київській області за № 18-10-0.221-12845/2-19 та за № 97-10-0.23-253/166-20 від 04 жовтня 2019 року, 25 лютого 2020 року у місцевому фонді документації із землеустрою відділу відсутні документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок з кадастровими номерами : 3210500000:10:003:0179, 3210500000: 10:003:0180 та 3210500000:10:003:0178 (а.с. 20 т. 2, а.с. 27, 177 т. 1). Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взагалі не звертались до Бориспільської міської ради з заявами щодо відведення їм у приватну власність земельних ділянок по [ADDRESS] та, відповідно, по ним не винесено відповідне рішення. Доказів протилежного до суду сторонами не подано та правомірність набуття первісними власниками спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3210500000:10:003:0179, 3210500000:10:003:0180 та 3210500000:10:003: 0178, не доведено. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені у ст. 116 ЗК України. Вказаною нормою передбачено, що громадяни та\~юридичні особи\~набувають права\~власності та\~права користування\~земельними ділянками\~із земель\~державної або\~комунальної власності\~за рішенням\~органів виконавчої\~влади або\~органів місцевого\~самоврядування в\~межах їх\~повноважень,\~визначених цим\~Кодексом або\~за результатами\~аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 3, 4 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)\~одержання земельних\~ділянок із\~земель державної\~і комунальної\~власності в\~межах норм\~безоплатної приватизації,\~визначених цим\~Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. У статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, відповідно якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно ч. 3 вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, окрім іншого, здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За змістом\~ст.\~316,\~317\~ЦК України\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно\~до закону\~за своєю\~волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник, відповідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В той же час, відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Глава 29 ЦК України\~передбачає такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власни-ком права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей\~215\~і\~216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовіс-ного набувача (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12). Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 3 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року за № 5 вказано : якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Оскільки спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності в порушення норм земельного законодавства та без волі територіальної громади в особі Бориспільської міської ради, у відповідача [PERSON] , на користь якої в подальшому за договорами купівлі продажу відчужено спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3210500000:10:003:0179, 3210500000:10:003: 0180 та 3210500000:10:003:0178, не виникло право власності на них. Відтак, позов в частині вимог щодо витребування на користь Бориспільської міської ради з незаконного володіння [PERSON] даних земельних ділянок, підлягає задоволенню. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Зважаючи на встановлені вище обставини суд вбачає підстави для скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS] . Згідно ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом Бориспільська міська рада понесла витрати у виді сплати судового збору в розмірі 2881 грн. 50 коп. Наведене підтверджується платіжними дорученнями за № 812 та 813 від 13 грудня 2019 року на суми 1921 грн. 00 коп. та 960 грн. 50 коп. (а.с. 9, 13 т. 1). Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь Бориспільської міської ради понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2881 грн. 50 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved