Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

21.12.2021року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини до відповідача, [PERSON] 05.01.2022 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.01.2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 17.02.2022 року. 17.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 17.02.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 05.04.2022 року. 05.04.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 22.06.2022 року, в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 31.05.2022 року позивачем подана заява про зменшення позовних вимог. Згідно якої позивачка зменшила позовні вимоги, залишила вимоги лише про розірвання шлюбу. 22.06.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 04.08.2022 року, в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень с т. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 50. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01 червня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 50. В період шлюбу в них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , і син - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між ними розлагодились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, стали частими сварки за багатьма життєвими обставинами. Шлюбні відносини і ведення спільного господарства на час розгляду справи між ними припинені , що й стало підставою звернення до суду. В судове засіданні позивач не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно якої позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. Строк для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить власноручна написана відповідачем зава від 08.07.2022 року про ознайомлення з матеріалами справи в якій відповідач вказує, що справа призначена до розгляду на 04.08.2022 року. У відзиві на позовну заяву проти розірвання шлюбу заперечував, але свої заперечення за даними вимогами не обгрунтовув. Клопотань про надання строку для примирення не заявляв. У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує, що позивач забрала речі та пішла із сім`ї. тобто підтверджує факт припинення шлюбних відносин та спільного прожиння. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник, Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 01 червня 2002 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , і син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження в яких сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що сторони на час подання позовної заяви припинили шлюбні відносини і спільне проживання, будь-яких заперечень даному факту відповідачем не надано, тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між сторонами, взаємопорозуміння, взаємоповаги, взаємодопомоги. Втрата почуття любові один до одного. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Позивач настоює на розірванні шлюбу. За час перебування справи на розгляді в суді неодноразово подавала клопотання про розгляд справи за її відсутності та про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Строк для примирення просила не надавати. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання позивачка не бажає відновлювати, а причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, відповідно шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин вже протягом тривалого часу, позивач настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. Крім того справа перебувала на розгляді в суді протягом тривалого періоду часу і відповідач не надав доказів про вжиття заходів щодо примирення з позивачкою та налагодження шлюбних відносин. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту, обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу суд, відповідно до позиції позивачки, вважає за можливе залишити позивачці прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В заяві про зменшення позовних вимог позивачка просить заявлені нею позовні вимоги про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; Відповідно інші позовні вимоги за поданою позовною заявою суд вважає за потрібне залишити без розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог та враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 454.00 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved