Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначає, що 02.06.2005 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2021 шлюб було розірвано. Їх спільний син проживає разом з ним в м. Києві і повністю перебуває на його утриманні. Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження та постановлено здійнювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданому позові та згідно заяви від 16.05.2022 просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у заяві від 30.06.2022 просила справу розглядати у її відсутність та відмовити у позові в повному обсязі. У поданому до суду відзиві відповідачка не визнала позовні вимоги, зазначила, що син [PERSON] постійно з 2014 року проживав із нею у [ADDRESS] , в квартирі є його окрема кімната, повністю придатна для проживання, знаходяться його речі. У вересні 2020 року відповідачка зверталася із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , але їй було відмовляено у зв`язку із відсутністю зареєстрованого місця проживання позивача, якого не має і зараз. [PERSON] перебуває у підлітковому віці (15 років) і тимчасово вирішив проживати з батьком. До 14 років син проживав з нею, повністю на її утриманні. Вона впевнена, що син невдовзі повернеться жити до неї. Документи, які підтверджують факт проживання сина разом с позивачем, вважає не мають бути прийняті судом як належні докази, оскільки вони не завірені належним чином підписом позивача. Крім того, інформація викладена у вищезгаданих документах не є підтвердженням постійного проживання [PERSON] з батьком, немає реквізітів, підпису голови ОСББ та ЖЕКу, в якому проживає позивач. Підписи свідків-сусідів в акті викликають сумнів, щодо їх обізнаності стосовно місця проживання [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно копій акту про проживання, акту оцінки потреб сім`ї/особи №937, висновку оцінки потреб сім`ї №937 соціальна картка № [NUMBER] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 08.11.2021 (а.с.14-21). Відповідно до довідки відділу адміністративно-дозвільних процедур №151-02/2309 від 30.06.2022 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] ,2006 р.н. та [PERSON] ,1992 р.н. (а.с.50). За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як зазначено у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.5-7 ст.81 ЦПК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Дослідивши надані докази, суд вважає, що підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів викладених у наданих позивачем письмових доказах, немає, як і не має сумнівів, що [PERSON] з грудня 2021 року проживає саме з батьком, адже у своєму відзиві, відповідачка хоча і обґрунтовує бажання сина [PERSON] проживати із батьком підлітковим віком, разом з тим, фактично не заперечує цього факту. Доказів, які б стверджували протилежне відповідачкою суду не надано, не здобуто таких і в процесі судового розгляду. Посилання відповідчки про те, що вона у 2020 році зверталсь до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не спростовують того факту, що син з нею наразі не проживає. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що сторони мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, відносно стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Із досліджених матеріалів справи, судом не встановлено, що неповнолітній [PERSON] має незадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток його здібностей. Відомостей, що платник аліментів має незадовільний стан здоров`я чи є непрацездатною, судом також не встановлено. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи аліменти у розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, суд враховує вказані вище положення матеріального закону, вимоги позивача, який бажає саме в такому розмірі стягнути аліменти, а тому вважає за можливе позов задовольнити повністю. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved