Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 18 грудня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Вказав, що подружнє життя між ними не склалося, за останні два роки вони припинили ведення спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинились. Дітей у шлюбі немає. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Легенченко О. А. позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 25.07.2022 на електронну пошту суду від [PERSON] надійшла заява, в якій вона повідомила, що ознайомлена з датою, на яку призначено справу до розгляду, проти задоволення позову не заперечувала, просила провести розгляд справи у її відсутність. Ухвалою суду від 30.08.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, указану заяву повернуто заявнику без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 183 ЦПК України. Оскільки відповідач про розгляд справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подала, а також ураховуючи відсутність заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] , громадянином Сполучених [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 18 грудня 2015 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 2266, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 січня 2015 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином іноземної держави, а саме Сполучених Штатів Америки. З урахуванням наведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі статті 7 Закону слідує, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно зі ст. 55 Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів позивача, тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved