Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20 серпня 2019 року він отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 178119329 і з неї остаточно дізнався про те, що відповідач [PERSON] 12 квітня 2019 року отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю., а саме: на житловий будинок [ADDRESS] , а також на три земельні ділянки, що розташовані за цією ж адресою, площею 0,25 га, 0,044 га та 0,046 га. Крім того, лише 12 вересня 2019 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також 11 жовтня 2019 року отримав довідку Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 267. [INFO] в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 50,75% будинковолодіння [ADDRESS] , що належало померлій згідно з рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976. Також після смерті матері відкрилася спадщина на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташовано зазначене будинковолодіння, згідно з нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. При житті 08 листопада 2013 року мати [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, в тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом, заповіла своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (відповідачу по справі). Однак у його свідоцтві про народження в графі мати значиться « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть матері вона значиться як « [PERSON] ». У Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 16 серпня 2019 року зазначено, що в зареєстрованому шлюбі перебували [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , шлюб зареєстровано 11 лютого 1962 року, однак у свідоцтві про смерть матері її ім`я значиться як [PERSON] . Таким чином, його мати [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження мала ім`я та дівоче прізвище [PERSON] . Проте, в подальшому вона отримала паспорт на ім`я « [PERSON] » і зареєструвала шлюб саме як [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ), в свідоцтвах про народження дітей також значиться як [PERSON] , як і у виписках з погосподарських книг Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з 1947 року до 1996 року. До Вінницького народного суду в 1976 році вона зверталася саме як [PERSON] , що зазначено в рішенні народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого1976 року по справі № 2-126/1976, яким було задоволено позов [PERSON] , 1939 року народження, до [PERSON] , 1941 року народження, про розірвання шлюбу та розподіл майна. Однак вже після 1996 року мати змінила свій паспорт та отримала новий на ім`я [PERSON] . Усі ці обставини були встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі за № 128/3583/13-ц від 02 серпня 2013 року та ухвалою про виправлення описки в даному рішенні суду від 05 серпня 3013 року. Тільки в даний час йому стало відомо, що його матір`ю [PERSON] за життя було подано заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Він спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] фактично прийняв, оскільки на момент її смерті постійно проживав разом з нею за однією адресою в [ADDRESS] . Мати була важко хворою останні роки свого життя і, звичайно, потребувала лікування та сторонньої допомоги, яку він надавав їй разом зі своєю дружиною. Відповідач [PERSON] , хоча і був зареєстрований за однією адресою з матір`ю на момент її смерті [INFO] , однак фактично в спадковому будинку в 2014 році і на момент смерті матері постійно не проживав. Таким чином, відповідач фактично не прийняв спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] , що є окремою підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих на ім`я [PERSON] 12.04.2019. Після смерті [INFO] матері [PERSON] вони, порадившись між собою, не оформляли спадщину, оскільки знали, що будинок належить обом батькам, а в спадковому будинку постійно проживає їхній батько [PERSON] [INFO] в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області помер їхній батько [PERSON] . При житті батько [PERSON] майже одночасно з матір`ю 14 листопада 2013 року склав заповіт, за яким все своє майно заповів йому. Вважає, що батько склав заповіт саме на нього, так як він і його родина в усьому допомагали та підтримували батьків, доглядали їх і фактично постійно проживали разом з ними в спадковому будинку. Таким чином, він є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, відсутні. Спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] він прийняв, так як 29 грудня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Надольської Т.П. з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не зміг, оскільки з`ясувалося, що 12 квітня 2019 року приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Білозарецька О.Ю. вже видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом його брату [PERSON] на 100% житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 17.03.1989 виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів, будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] . Відповідно до рішення та ухвали Вінницького районного суду Вінницької області по справі за № 128/3583/13-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, спадкове будинковолодіння належало [PERSON] . Про існування вищезазначеного свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17.03.1989 на ім`я [PERSON] на цілий житловий будинок [ADDRESS] , йому раніше до 2019 року взагалі відомо не було. Вони завжди знали, що спадковий житловий будинок належав їхнім батькам, був саме ними збудований під час шлюбу. Так, про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданого 17.03.1989 на ім`я [PERSON] , він дізнався, коли вже звернувся за правничою допомогою до адвокатів і за допомогою адвокатських запитів витребував певну інформацію. Копію вищевказаного свідоцтва про право власності на будинковолодіння він отримав у дільничного інспектора поліції після звернення до нього в зв`язку з протиправними діями відповідача [PERSON] також влітку 2019 року. Таким чином, про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Медвеже Вушківської сільської Ради народних депутатів 17.03.1989 на ім`я [PERSON] на цілий житловий будинок [ADDRESS] йому стало відомо в червні 2019 року. Вважає, що саме з цього часу має рахуватися строк позовної давності, відповідно до норм ч. 1 ст. 261 ЦК України, який має починати свій перебіг з моменту, коли особа довідалася про порушення своїх прав. Вважає, що свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на домоволодіння, а саме: на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , видане 17.03.1989 на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, слід визнати недійсним у зв`язку з тим, що на момент видачі воно суперечило вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України та грубо порушувало право іншого співвласника будинку [PERSON] на майно, яке придбане під час подружнього життя, а тому являлось їхньою спільною сумісною власністю. Крім того, свідоцтво про право власності не могло бути видано раніше, ніж було прийнято підставу його прийняття - рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, про що безпосередньо зазначено в самому свідоцтві. Також рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989 про оформлення права власності не існує і існувати не могло, так як свідоцтво про право власності було видано раніше цієї дати, а саме: 17.03.1989. Ті обставини, що форма власності (особиста), яка вказана в свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому на ім`я [PERSON] , є помилковою, підтверджується такими доказами. Рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976 було задоволено позов [PERSON] , 1939 року народження, до [PERSON] , 1941 року народження, про розірвання шлюбу та розподіл майна, зокрема, шлюб між подружжям було розірвано і розділено спільне майно у відповідності до побажань сторін, а саме: [PERSON] в будинку залишено кімнату 1-4 площею 11,5 кв.м, що складає 11,5% від будинковолодіння, кімнату 1-3 площею 16,2 кв.м - 16% від будинковолодіння, веранду - 8,5% від будинковолодіння, 1/2 сараю - 9,25%, погріб - 5,5%, а також речі домашнього вжитку, всього 50,75% будинковолодіння; [PERSON] залишено в будинку кімнату 1-1 площею 23,4 кв.м, що складає 23,5% будинковолодіння, кімнату 1-2 площею 16,6 кв.м - 16,5%, 1/2 сараю - 9,25%, що в загальному становить 49,25% будинковолодіння. Рішення суду набрало законної сили 23.02.1976. 03.08.1978 [PERSON] отримала в органах РАЦС свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Разом з тим, після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в одному будинку, а згодом помирились та стали проживати разом, спільно вести господарство, а [INFO] у них народився син [PERSON] . Таким чином, вважає, що свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами слід визнати недійсним, оскільки він не може бути особистою власністю [PERSON] , так як належав подружжю [PERSON] і в результаті судового розподілу майна [PERSON] набула право приватної власності на 50,75% будинковолодіння, а [PERSON] - на 49,25%. Вважає, що форма власності «особиста» в свідоцтві про право власності на спірний житловий будинок вказана помилково ще й у зв`язку з тим, що виконкому Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів було рекомендовано вказати саме таку форму власності рішенням Вінницької районної ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, а рішення, яке є підставою для видачі свідоцтва про право власності за № 128 від 19.05.1989 взагалі не існує, що підтверджується витребуваною архівною копію рішення Вінницької районної ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1988. Зокрема, в даному рішенні про проведення технічної інвентаризації та оформлення права власності на житлові будинки було рекомендовано сільським радам видати громадянам і головам колгоспних дворів свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, що суперечило нормам ЦК УРСР 1963 року та СК УРСР, які діяли на той час. В зв`язку з тим, що в основу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я [PERSON] 12.04.2019, покладено свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності від 17.03.1989, видане на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , вважає, що є передбачені законом підстави для визнання недійсним також свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки воно порушує його права на спадкове майно, що залишилося після смерті батьків і суперечить ст.ст. 203, 215 ЦК України, а також постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду судових справ про визнання правочинів недійсними», постанові Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (абзац третій пункту 12). Після смерті [INFO] матері [PERSON] залишилось таке спадкове майно: 50,75% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованого в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520683800:02:003:0111, розташована за вищевказаною адресою, належна спадкодавиці на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 337061, виданого 09.11.2012 на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області; земельна ділянка площею 0,0440 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0520683800:02:003:0113, належна [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 256872, виданого на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.09.2011, та земельна ділянка площею 0,0460 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер 0520683800:02:003:0112, належна спадкодавиці на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 286871, виданого на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Спадкоємці за законом після смерті матері відсутні, так як вона заповіла все своє майно своїм синам: [PERSON] , [PERSON] (позивачу) та [PERSON] (відповідачу). Старший син [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, так як тривалий час проживає в Росії і повертатися на батьківщину не має наміру, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав. Молодший брат [PERSON] хоча фактично не проживав на момент смерті [INFO] матері [PERSON] разом з нею за однією адресою, незаконно отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 квітня 2019 року на житловий будинок [ADDRESS] , а також на три земельні ділянки, розташовані за цією ж адресою, площею 0,25 га, 0,044 га, 0,046 га, так як фактично зазначене майно не було особистою власністю [PERSON] , а було спільною сумісною власністю подружжя, що чітко встановлено рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976, яке набрало законної сили 23.02.1976. Таким чином, свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані після смерті [INFO] матері [PERSON] - [PERSON] , є такими, що порушують права інших осіб. Крім того, майно на яке вони видані, не належало цілком спадкодавиці [PERSON] . Фактично на момент смерті [INFO] матері [PERSON] відповідач [PERSON] постійно проживав за адресою своєї дружини [PERSON] в [ADDRESS] . Він (позивач по справі) прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері та деякий час після її смерті постійно проживав разом з нею в спадковому будинку у зв`язку з тим, що за станом здоров`я вона потребувала постійного догляду, так як тривалий час до своєї смерті була лежачою хворою. Весь комплекс обов`язків по догляду як за хворою матір`ю, так і за будинком з прибудинковою земельною ділянкою здійснював він разом зі своєю дружиною, так як відповідач в той час одружився і переселився в будинок своєї дружини [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Таким чином, він є спадкоємцем за заповітом, який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , а також спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , тому має законне право на оформлення відповідної частини спадкового майна. Частки, що належать йому та відповідачу в спадковому майні, що залишилося після смерті матері, є рівними і становлять по 1/2 частці кожному. Зокрема, частка, що належала [PERSON] в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами у відповідності до рішення суду від 20.02.1976 по справі № 2-126/1976 складає 50,75%. Тому частка кожного з них, спадкоємців за заповітом, в будинковолодінні складає по 25,37%. Частка батька [PERSON] у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , згідно з рішенням суду про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя складала 49,25%. Враховуючи те, що батько заповів все своє майно йому (позивачу по справі), то його частка в спадковому будинку складає 25,37% + 49,25% = 74,62% або 2/3. Відтак, його спадкова частка в земельній ділянці площею 0,25 га, що належала спадкодавиці [PERSON] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд складає 74,62% або 2/3 частки у праві власності на земельну ділянку. Крім цього, йому як спадкоємцю за заповітом, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , належить 1/2 частка земельної ділянки площею 0,046 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] , та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,044 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за тією ж адресою. За вищевказаних обставин позивач [PERSON] просить суд: 1) визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17 березня 1989 року на ім`я [PERSON] , оскільки про його існування він дізнався лише в червні 2019 року; 2) визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, видане виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17 березня 1989 року на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19 травня 1989 року на ім`я [PERSON] , зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 17 березня 1989 року на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 квітня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. на ім`я спадкоємця [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , на спадкове майно, що залишилося після смерті [INFO] [PERSON] , 1939 року народження, а саме: на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 68,0 кв.м, розташований в [ADDRESS] , спадкова справа № 41/2019, реєстраційний номер 381; 4) визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. 12 квітня 2019 року на ім`я спадкоємця [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , на три земельні ділянки, що належали спадкодавиці [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520683800:02:003:0111, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавиці на підставі Державного акта серії ЯМ № 337061, виданого 09 листопада 2012 року на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району; на земельну ділянку площею 0,044 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 0520683800:02:003:0113, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 286872 від 09 листопада 2012 року; на земельну ділянку площею 0,046 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520683800:02:003:0112, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 286871, виданого 09 листопада 2012 року на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області; 5) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , про реєстрацію права власності на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 68 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46441330 від 12 квітня 2019 року, приватний нотаріус Білозарецька Олена Юріївна, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область; земельну ділянку площею 0,046 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520683800:02:003:0112, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46441779 від 12 квітня 2019 року, приватний нотаріус Білозарецька Олена Юріївна, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область; земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520683800:02:003:0111, розташовану за адресою: [ADDRESS] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46441561 від 12 квітня 2019 року, приватний нотаріус Білозарецька Олена Юріївна, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область; земельну ділянку площею 0,044 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520683800:02:003:0113, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46442026 від 12 квітня 2019 року, приватний нотаріус Білозарецька Олена Юріївна, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область; 6) встановити факт, що він, [PERSON] , [INFO] , дійсно є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; 7) встановити факт, що він, [PERSON] , постійно проживав разом зі спадкодавицею [PERSON] на день її смерті, тобто на [INFO] , за однією адресою, а саме: в [ADDRESS] ; 8) встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно перебували з 11 лютого 1962 року в зареєстрованому у виконавчому комітеті Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області шлюбі, про що було складено актовий запис № 3; 9) визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 08 листопада 2013 року, після смерті [INFO] матері [PERSON] та в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14 листопада 2013 року, після смерті [INFO] батька [PERSON] на 74,62% або 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 68,0 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на 74,62% або 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520683800:02:003:0111, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 10) визнати за ним, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 08 листопада 2013 року, після смерті [INFO] матері [PERSON] на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,046 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520683800:02:003:0112, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,044 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520683800:02:003:0113, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 11) стягнути з відповідача [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надану правничу допомогу відповідно до квитанцій. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28.08.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 05.11.2019 представником відповідача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] через канцелярію суду було подано письмовий відзив на позовну заяву з доказами направлення його копії учасникам справи. У відзиві представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити в позові. Відзив обґрунтовує тим, що позивачем безпідставно зазначено у позові про те, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина лише на 50,75 % домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1988 року [PERSON] 17 березня 1989 року було видано свідоцтво [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] .Посилання позивача на нібито розподіл майна (а саме: спірного домоволодіння) відповідно до рішення Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976 не може бути прийнято судом до уваги, оскільки рішення суду жодним чином не ідентифікує, яке саме майно було розподілене між подружжям (відсутні конкретні адреси нерухомого майна);резолютивна частина рішення суду при розподілі та встановленні часток нерухомого майна, що поділяється, не співпадає з даними технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] .Позивачем зазначено, що після розірвання шлюбу батьки продовжували проживати в одному будинку, а згодом помирились і стали проживати разом, вести спільне господарство, а [INFO] в них народився син [PERSON] . І надалі йде обґрунтування сумісного проживання батька та матері.Таким чином, продовжуючи сумісно проживати, [PERSON] та [PERSON] майже одночасно (08.11.2013 та 14.11.2013) у секретаря Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області склали та посвідчили свої заповіти на випадок смерті.Вважає, що [PERSON] при його житті було цілком відомо, що відповідно до рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1988 року [PERSON] було видано свідоцтво № [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . Цей факт не міг залишитись поза увагою [PERSON] , але ним до самої смерті не оскаржувався. Рішенням Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16 вересня 2011 року № 94 затверджено технічну документацію [PERSON] по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки та видані відповідні державні акти. Цей факт також не міг залишитись поза увагою [PERSON] і так само ним не оскаржувався. У 2013 році [PERSON] зверталась до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок. Оскільки справа розглядалась в порядку окремого провадження, то в ній був відсутній будь-який спір про право, що також доводить той факт, що все було оформлено правильно, [PERSON] не оспорював даний факт і був з ним згодний. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2013 року у справі № 128/3583/13-ц заяву було задоволено. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2013 року у справі №128/3583/13-ц було виправлено описку у рішенні.На момент смерті [PERSON] вона була власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельних ділянок, розташованих за цією ж адресою, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спорудплощею 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0460 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0440 га. Посилання позивача щодо належності всього, переліченого вище майна, на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] не відповідають дійсності. Відповідно до виписки з погосподарської книги на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у період 1961-1963 роках (шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено в січні 1962 року) власником зазначеного будинковолодіння зазначено [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Вважає, що подружжя [PERSON] за життя визначило, що право власності на будівлю та земельні ділянки будуть належати саме [PERSON] , оскільки від самого початку будинковолодіння та земельні ділянки належали її батьку і були отримані нею, скоріш за все, в дар. Крім того, офіційно шлюб між подружжям було розірвано, але вони продовжували проживати разом та вже після розірвання шлюбу в них народилась дитина (відповідач по справі).Тобто, будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на момент розлучення було власністю [PERSON] і не входило до складу спільної сумісної власності подружжя.Відповідно до заповіту [PERSON] від 08 листопада 2013 року, остання заповіла все своє майно, що належатиме їй на день смерті, своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах.На момент смерті [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований, а також фактично проживав із спадкодавицею.Згідно з випискою з погосподарської книги № 3 домоволодіння, [ADDRESS] , затвердженою сільським головою та секретарем Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, у період 2011-2015 рр. в будинку проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інформація про проживання позивача відсутня.Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично не прийняли спадщину у строки, встановлені законом.Вважає, що позивачем не наведено жодного доказу, який би дійсно підтверджував факт його постійного проживання із спадкодавицею. Позивач перекручує факти, він має у власності житловий будинок в цьому ж населеному пункті та постійно проживає в ньому. За життя спадкодавиці, особливо в період її хвороби, можливо він і навіщав її та допомагав, що є його обов`язком, проте це не проживання разом із спадкодавицею, це проживання в одному населеному пункті та допомога.Позивачем пропущені строки звернення за прийняттям спадщини, не подано заяви до суду про продовження строків на прийняття спадщини. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав. В позовній заяві не зазначено, в чому саме полягало порушення видачі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки. В обґрунтування своєї позиції позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельні ділянки подружжя [PERSON] . Таким документами могли б бути певні договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, акти передачі у суміснекористування земельних ділянок, документи, що підтверджують спільне будівництво та ввід в експлуатацію житлового будинку тощо.Є лише посилання на рішення Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976, яке не наводить жодного доказу з позиції позивача та не спростовує право особистої власності [PERSON] на спірне домоволодіння та земельні ділянки.Крім того, вважає, що позивач є неналежним позивачем в частині позову, в якій він обґрунтовує та намагається довести право його батька на частину спільного майна. На момент смерті батько позивача не мав у власності зареєстрованого права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Тому вважає, що у позивача немає жодних підстав визнавати недійсним свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння.Строк позовної давності із захисту такого права, якщо воно і було, пропущений батьком позивача, оскільки з 17.03.1989 до моменту його смерті минуло понад 29 років. Вважає, що якщо батько позивача жодного разу не оскаржував та навіть не намагався оскаржувати право особистої власності своєї колишньої дружини, то він це її право визнав і погоджувався з ним.Вважає, що у позивача відсутні підстави оспорювати право особистої власності матері, оскільки його батько за життя це право визнавав та не претендував на спільну сумісну власність.Батькові позивача на момент відкриттяспадщини не належали права власності на спірне домоволодіння та земельніділянки.Також немає у позивача жодних підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності або визнання поважними причинами такого пропуску для визнання недійсним свідоцтва [NUMBER] від 17.03.1989 про право особистої власності на будинковолодіння. Заяву про застосування строку позовної давності представник відповідача обгрунтовує тим, що позивач, звернувшись до суду із позовною заявою, просить визнати недійсним свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, видане 17 березня 1989 року виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , тобто через більш ніж 30 років, що свідчить про пропуск трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову.Посилання позивача на той факт, що йому стало відомо про порушення права лише в 2019 році не повинно мати значення для справи, оскільки позивач мав реальну можливість отримати інформацію про наявність спірного свідоцтва впродовж шести місяців із моменту смерті своєї матері [PERSON] , тобто в період з 16 травня 2014 року до 16 листопада 2014 року, якщо б він своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак він до нотаріуса не звертався.Позивач безпідставно стверджує, що постійно проживав із батьками та фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , тому йому повинно було бути відомо, яке саме майно після смерті матері він отримав у спадок.Якщо б позивач своєчасно звернувся до нотаріуса за отриманням спадщини, то йому у строк до 16 листопада 2014 року було б відомо, що його батьку [PERSON] не належало домоволодіння та земельні ділянки. На той час, останній був ще живим. Тобто, і позивач, і його батько [PERSON] у разі порушення їхніх прав мали можливість своєчасного звернення до суду за їх захистом.Вважає, що єдиною особою, яка б могла звернутись із такими позовними вимогами, є саме: батько позивача - [PERSON] , який за часів свого сумісного життя з [PERSON] неодноразово мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав. В лютому 1989 року було проведено інвентаризацію житлового будинку [ADDRESS] , про що 27.02.1989 було видано відповідний технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, в якому єдиним власником зазначено [PERSON] . Цей факт не міг залишитись поза увагою [PERSON] , але ним до самої смерті не оскаржувався.За період з 17 березня 1989 року по день смерті [PERSON] не оспорювалось спірне свідоцтво. Рішенням Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16 вересня 2011 року № 94 затверджено технічну документацію [PERSON] по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки та видані відповідні державні акти. Цей факт також не міг залишитись поза увагою [PERSON] і так само ним не оскаржувався.У 2013 році [PERSON] зверталась до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок. Оскільки справа розглядалась в порядку окремого провадження, то в ній був відсутній будь-який спір про право, що також доводить той факт, що все було оформлено правильно, [PERSON] не оспорював даний факт і був з ним згідний. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2013 року у справі №128/3583/13-ц заяву було задоволено. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2013 року у справі № 128/3583/13-ц було виправлено описку у рішенні. Таким чином, представник відповідача просить застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.11.2019 прийнято до провадження уточнення позовних вимог та продовжено строк підготовчого провадження. 02.12.2019 позивач [PERSON] подав через канцелярію суду письмову відповідь на відзив з доказами направлення копії відповіді учасникам справи. Зазначає, що викладені у відзиві заперечення відповідача [PERSON] відносно позовних вимог вважає необґрунтованими. Так, згідно з рішенням Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого1976 року по справі № 2-126/1976 було задоволено позов [PERSON] , 1939 року народження, до [PERSON] , 1941 року народження, про розірвання шлюбу та розподіл майна, зокрема, шлюб між подружжям було розірвано та розділено спільне майно у відповідності до побажань сторін. Дане рішення суду набуло чинності 23.02.1976. Таким чином, [PERSON] за життя завжди знав, що збудований ними під час шлюбу будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а також був розділений між ними на підставі рішення суду. Ця обставина беззаперечно встановлена самим рішенням суду. Навпаки, жодного доказу відповідачем не надано, який би міг підтвердити, що [PERSON] знав за життя про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року, виданого на ім`я однієї лише [PERSON] . Крім того, спірний будинок був збудований їхніми батьками саме під час шлюбу, а отже є спільним сумісним майном подружжя відповідно до норм ст. 60 СК України, а також норм ст. 22 КпШС УРСР, яка була чинною на момент будівництва будинку, а також на момент його розподілу між подружжям у судовому порядку. Відносно твердження відповідача про те, що у рішенні суду не ідентифіковано спадковий будинок, то це не відповідає дійсності, оскільки на момент розгляду справи судом в 1976 році реєстрація права власності на будинки в селах не була обов`язковою і право власності на будинки могло бути підтверджено на підставі записів в погосподарських книгах сільської ради. Так, у рішенні суду і зазначено погосподарський номер на підставі записів погосподарських книг, тобто ідентифіковано саме спадковий будинок, що цілком відповідало діючому на той час законодавству. Згідно з чинним станом на 1976 рік законодавством Української СРСР, в сільській місцевості вівся погосподарський облік, а тому саме відомості погосподарських книг сільських рад відносно будинковолодіння підтверджували належність будинку тій чи іншій особі. Таким чином, членами двору будинку [ADDRESS] були саме двоє осіб, які збудували його в період шлюбу за спільні кошти та спільною працею: [PERSON] та [PERSON] , саме на підставі записів погосподарських книг і було в 1976 році розділено майно подружжя на цілком законних підставах, а в подальшому, навпаки свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року було видано на ім`я однієї лише [PERSON] , що не відповідало взагалі ні записам у погосподарських книгах, ні рішенню Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого1976 року по справі № 2-126/1976, ні нормам Закону про спільне сумісне майно подружжя, а саме: ст. 22 КпШС УРСР, так як будинок дійсно було збудовано під час шлюбу. Станом на 1988-1989 роки, коли видавалося свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року, членами двору будинку [ADDRESS] були саме: [PERSON] та [PERSON] , а тому зазначене свідоцтво [NUMBER] було винесено всупереч записам погосподарських книг і з грубим порушенням прав іншого співвласника [PERSON] , без його відому. [PERSON] взагалі за життя не знав про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року, яке було видано на ім`я однієї лише [PERSON] . Докази, які б спростували цей факт, відповідачем не надані. Навпаки, батьки разом залишили своїм дітям заповіти, майже одночасно, оскільки розуміли і завжди знали, що будинок є їхнім спільним майном і належить їм саме як подружжю, а не одному з них. Крім того, участі у справі № 128/3583/13-ц, по якій було ухвалено рішення від 02 серпня 2013 року, їхній батько [PERSON] не брав, а тому твердження відповідача про те, що йому було відомо як про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року, так і про існування самого рішення суду за 2013 рік, є безпідставними і не підтверджені жодним доказом. Батько [PERSON] до смерті постійно проживав в будинку, володів, користувався і розпоряджався ним, робив у будинку ремонт, дбав про нього, саме як співвласник майна. Тобто, саме права батька [PERSON] , як іншого законного співвласника будинку, були грубо порушені в зв`язку з видачою незаконного свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року. Однак у зв`язку зі смертю батька права та обов`язки на підставі ст.ст. 1218, 1268 ч. 5 ЦК України перейшли до його спадкоємців, а тому саме позивачу належить право ставити питання щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності, про яке не було відомо за життя спадкодавцю [PERSON] , ні йому до червня 2019 року. Тому саме з цього часу має починати свій перебіг строк позовної давності. Відповідно заява відповідача про застосування в даному випадку щодо визнання свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності від 17 березня 1989 року строків позовної давності є безпідставною. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Після смерті [INFO] своєї матері вони як спадкоємці, порадившись між собою, не оформляли спадщину, оскільки знали, що будинок належить обом батькам, а в спадковому будинку постійно проживає їхній батько [PERSON] . Ці обставини відповідають дійсності, адже навіть відповідач оформив свої спадкові права вже після смерті [INFO] саме їхнього батька [PERSON] . Твердження відповідача у відзиві про те, що будинок [ADDRESS] на момент розлучення батьків був власністю [PERSON] , є безпідставним, не підтвердженим жодним доказом по справі. Так, даний будинок було збудовано батьками саме за час шлюбу, а тому згідно з нормами ст. 23 КпШС він є спільною сумісною власністю подружжя, цей факт підтверджується також записами погосподарських книг, які були особливою формою звітності у сільській місцевості і саме на їх підставі підтверджувалося право власності, також підтверджується рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976. [INFO] в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області померла його мати [PERSON] . На момент смерті матері відповідач [PERSON] взагалі не проживав постійно навіть на Україні, а не те що в с. Медвеже Вушко разом з матір`ю, він проживав разом з дружиною у м. Санкт-Петербург, а сам факт реєстрації не доводить факту постійного проживання. Навпаки, разом з батьками постійно проживала та опікувалася ними саме його родина і докази на підтвердження зазначеного факту було надано до матеріалів позовної заяви. Крім того, це підтверджується і наявними у нього квитанціями про оплату комунальних платежів за спадковий будинок, так як саме він жив у будинку разом з батьками та оплачував комунальні послуги. За вищевказаних обставин позивач [PERSON] просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17 березня 1989 року на ім`я [PERSON] , оскільки про його існування він дізнався лише в червні 2019 року, та задовольнити заявлені ним позовні вимоги. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Судовий розгляд у даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судовому засіданні 16.10.2020 представник позивача - адвокат Галіцина В.В. позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та уточненій позовній заяві. Суду також пояснила, що спірний житловий будинок був побудований батьками позивача, який в подальшому рішенням суду було поділено між ними. На той час мати позивача мала ім`я « [PERSON] ». 17.03.1989 на вказаний спірний будинок було видано свідоцтво про право власності на цілий будинок, однак в даному свідоцтві вказано, що воно видане на підставі рішення, яке було видано 19.05.1989, що є зовсім незрозумілим. На час життя матері позивач постійно з нею проживав в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області та опікувався нею. Водночас відповідач проживав в Санкт-Петербурзі та жодним чином не здійснював догляд за матір`ю. Батько сторін постійно проживав у спірному будинку, який був побудований за період шлюбу з [PERSON] . Їхня матір [PERSON] 08.11.2013 склала заповіт на всіх дітей, однак право власності на все майно оформив лише відповідач [PERSON] . Дана обставина стала відома позивачу після смерті батька, який склав на нього заповіт, однак коли позивач звернувся до нотаріуса, то він дізнався, що право власності на житловий будинок та земельні ділянки оформив відповідач. Просила також поновити строк звернення до суду, оскільки про наявність свідоцтв про право власності позивачу стало відомо лише влітку 2019 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Турченко Є.І. в судовому засіданні 16.10.2020 позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає позов безпідставним, оскільки позивач не є належним позивачем у даній справі, так як він намагається визнати право власності за батьком, який вже помер. Сторона позивача посилається на рішення, яким було поділено майно між батьками сторін, але дане рішення не може бути прийнято до уваги, оскільки з рішення неможливо ідентифікувати, яке саме майно було розподілене між подружжям, а також в резолютивній частині рішення містяться розбіжності з даними технічного паспорту на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Також зазначив, що позивач не вступив у спадок після смерті матері, оскільки не був зареєстрований в її будинку, так як має власний будинок, в якому він проживає разом зі своєю сім`єю. Водночас відповідач зареєстрований в даному будинку та постійно проживав у ньому, оскільки іншого житла немає. Крім цього, просив застосувати строки позовної давності. В судовому засіданні 26.11.2020 позивач [PERSON] у зв`язку з заявленим клопотанням був допитаний в якості свідка. Суду показав, що його матір залишила заповіт на трьох дітей. Після її смерті в нього залишився батько, за яким він ще чотири роки здійснював догляд. Після смерті батька він хотів оформити спадщину, однак коли він приїхав до будинку батьків, то виявилось, що його брат [PERSON] змінив замок та все оформив на себе. Він самостійно здійснював догляд за батьками, оскільки його матір хворіла, а батько не міг самостійно доглядати її, тому в 2013 році він з дружиною переїхав до батьків. Він доглядав за господарством, возив матір до лікарні, а [PERSON] в той час жив та працював в Петербурзі і приїхав лише тоді, коли померла матір, хоча він дійсно був зареєстрований в спірному будинку весь той час. Після смерті матері [PERSON] забрав у нього свідоцтво про смерть матері, оскільки сказав, що хоче переоформити книжку на електроенергію, однак він оформив всю спадщину на себе. В 2018 році помер його батько. В той час він вже не проживав постійно з батьком, але продовжував його відвідувати та доглядати за ним, щодня носив йому їжу. Після смерті батька в будинку ніхто не проживав, однак він продовжував навідуватись до будинковолодіння, щоб злодії не залізли в будинок. В травні 2019 року він прийшов до будинку та виявив, що замки до дверей змінені, а пізніше дізнався, що єдиним власником будинку є [PERSON] . Коли він звернувся до адвоката для вирішення спірного питання, то також дізнався, що вказаний будинок був оформлений на матір, однак йому достеменно відомо, що даний будинок був побудований батьками за період перебування в шлюбі. Також йому відомо, що батьки розлучалися, проте пізніше помирились та зійшлись, але не реєстрували шлюб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 26.11.2020 суду показав, що працює дільничним офіцером в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області з 2017 року та знає родину [PERSON] . Одного разу до нього звернувся [PERSON] , оскільки його брат змінив замки в будинок. В подальшому [PERSON] звернувся до нього, тому що до спірного домоволодіння повинен був прийти представник БТІ, однак [PERSON] не впустив їх та пред`явив документи, що він є власником вказаного будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 26.11.2020 суду показав, що його тітка та брат живуть по сусідству, де жили батьки позивача. Постійно бачив там [PERSON] з дружиною, де вони доглядали за його хворою матір`ю, оскільки в той час вони постійно проживали там. Батьки [PERSON] все життя проживали в спірному будинку та особисто знає, що вони разом його побудували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 26.11.2020 суду показав, що живе по сусідству з сім`єю [PERSON] та особисто дружив з їхнім батьком і допомагав їм. Пам`ятає, що [PERSON] постійно проживав у спірному будинку, а [PERSON] приїжджав до них. Де жив [PERSON] , коли померла їхня матір, він не пам`ятає. Батьки [PERSON] постійно проживали до смерті у вказаному будинку. Сім`я [PERSON] у вказаному будинку не проживали, а лише періодично навідувались до батьків. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.05.2021 залучено до участі у справі № 128/2209/19 Агрономічну сільську раду Вінницького району Вінницької області. В судовому засіданні 07.07.2021 свідок [PERSON] суду показав, що з дитинства знає сім`ю [PERSON] , оскільки жив по сусідству. Батьки сторін постійно жили в спірному будинку, як чоловік та дружина. Матір сторін всі називали «тьотя [PERSON]». На даний час він по сусідству з ними не проживає, але часто приїжджає до своєї матері. Також знає, що останні роки матір сторін була лежача та постійно потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавав її син [PERSON] та його дружина, а після її смерті вони здійснили поховання за власний рахунок. Часто бачив, що [PERSON] вранці з будинку матері йшов на роботу. [PERSON] за матір`ю не доглядав, люди казали, що він був на заробітках. Зі слів своєї дружини знає, що дружина [PERSON] їй розповідала, що постійно здійснює догляд за матір`ю свого чоловіка. В судове засідання 09.08.2022 учасники справи не з`явилися, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце продовження судового розгляду по даній справі. Попередньо через канцелярію суду надійшли письмові дебати представника позивача - адвоката Галіциної В.В. та через електронну пошту суду - письмові дебати представника відповідача [PERSON] - адвоката Турченка Є.І. В матеріалах справи наявна письмова заява представника відповідача - сільського голови Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Також в матеріалах справи наявна письмова заява представника Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до якої Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області просить справу розглянути без участі їхнього представника, у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду та не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 09.08.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи № 359 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , врахувавши думки учасників справи, висловлені ними в поданих до суду письмових заявах та в письмових дебатах, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 27.06.2019 (т. 1 а.с. 17). З копії свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] убачається, що її батьками записані: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (т. 1 а.с. 20). 08 листопада 2013 року [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області Зарудняк Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 137, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується копією даного заповіту (т. 1 а.с. 18). [INFO] в с. Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2018 (т. 1 а.с. 16). 14 листопада 2013 року [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області Зарудняк Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 141, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом, заповів своєму сину [PERSON] , що підтверджується копією даного заповіту (т. 1 а.с. 19). Згідно з копією свідоцтва серії [NUMBER] від 06.02.1968 про народження [INFO] [PERSON] , його батьками записані [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (т. 1 а.с. 21). Рішенням Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року по справі № 2-126/1976р. було розірвано шлюб, зареєстрований 11 лютого 1962 року між [PERSON] і [PERSON] у виконкомі Медвеже-Вушківської сільської Ради депутатів трудящихся, актовий запис № 2. Також даним рішенням між сторонами було розділено майно: [PERSON] в будинку залишено: кімнату 1-4 розміром 11,5 кв.м; кімнату 1-3 розміром 16,2 км.м; веранду № 2; 1/2 сараю та погріб, а [PERSON] - кімнату 1-1 розміром 23,4 кв.м; кімнату 1-2 розміром 16,6 кв.м та 1/2 сараю. Крім того, між сторонами було розподілено речі домашнього вжитку та домашню птицю. Дане рішення було винесено,

Outcome: approved