Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору дарування житлового будинку від 13 жовтня 2016 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , у якому, зокрема, зареєстровані: його сестра [PERSON] , зять [PERSON] та дочка [PERSON] , проте вони у вказаному будинку не проживають протягом останніх чотирьох років без поважних причин. Відповідачі не сплачують за спожиті комунальні послуги, участі в утриманні житла вони не беруть, їхні особисті речі у будинку відсутні, будинком вони не цікавляться. Він та члени його сім`ї перешкод у користуванням будинком відповідачам не чинили. Факт реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у даному жилому приміщенні позбавляє його (позивача) як власника права на вільне користування та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном. Оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживають у належному йому на праві власності будинку, відповідачі відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] адвокат Хоменко І.М. у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання, про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позов до суду не подавали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку №\~3-5141 від 13 жовтня 2016 року належить житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 жовтня 2016 року №\~70511024. Із довідки №\~197 від 17 березня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, вбачається, що у належному позивачу [PERSON] вказаному житловому будинку зареєстровані шість осіб, серед яких його сестра [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно із актом від 16 березня 2021 року, складеному депутатом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області Семиногом О.М. щодо встановлення обставин непроживання за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проведено обстеження даного житлового будинку, зі слів сусідів та огляду будинкової книги було встановлено, що за цією адресою серед інших осіб зареєстровані також відповідачі: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які протягом останніх чотирьох років у даному жилому будинку не проживають та не здійснюють його утримання. Перешкод у користуванні будинком їм ніхто не чинив. Особисті речі вказаних осіб у будинку відсутні. Відповідно до відомостей, наданих суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.\~Києві та Київській області та виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, відповідачі у цій справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на даний час значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , тобто у належному на праві приватної власності позивачу [PERSON] житловому будинку. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] , проживає вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] у належному йому на праві приватної власності житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку чотири роки не проживають без поважних причин, за цей час жоден із них до будинку не з`являвся, їхні речі у будинку відсутні. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона з 2017 року проживає у будинку [ADDRESS] , за цей час жодного разу відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] у даному жилому будинку вона не бачила. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] більше одного року не проживають без поважних причин у належному позивачу [PERSON] на праві приватної власності житловому будинку, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved