Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову вказує, що 03.10.2003 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції був зроблений відповідний актовий запис за № 1694, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія [NUMBER] від 03 жовтня 2003 року). Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.05.2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Також вказує, що наразі їх з відповідачем повнолітня донька [PERSON] знаходиться на її (позивачки) утриманні. Матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку відповідач не надає, а до досягнення повноліття їх донькою, тобто до [INFO] , з [PERSON] стягувались аліменти на її утримання за рішенням суду. З 01 вересня 2021 року їх донька навчається на денній формі навчання за контрактом в Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького. Строк закінчення навчання - 30 червня 2025 року. Відповідно до договору № 361 від 31.08.2021 року плата за навчання становить 26 000 грн. за рік, але її (позивачки) заробітку не вистачає на утримання доньки та оплати її навчання. Тому, враховуючи те, що відповідач [PERSON] , хоч і не працює офіційно, але має у власності сільськогосподарську техніку, а також земельні ділянки для ведення сільського господарства, від якого він має дохід, позивачка просить суд щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 25% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та додатково 13\~000 грн. кожного року, тобто половини оплати за навчання дитини, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання 30.06.2025 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2022 року відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку сторони не заперечували. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі: щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 25 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та додатково 13\~000 грн. кожного року, тобто половини оплати за навчання дитини, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання 30.06.2025 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки він офіційно ніде не працює та не має стабільного доходу, тому не спроможний надавати допомогу (сплачувати аліменти) на утримання їх з позивачкою спільної повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням нею навчання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьком і матір`ю повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.11.2016 року (справа № 711/9828/16-ц) із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 4). На даний час [PERSON] досягла повноліття. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на даний час є студенткою навчально-наукового інституту економіки і права Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, форма навчання денна, основі; термін навчання чотири роки, дата закінчення навчання 30.06.2025 року. Вказане стверджується довідкою Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького від 13.04.2022 року (а.с. 2). Аліменти\~це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Як передбачено пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначено у ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При винесенні даного рішення суд враховує, що відповідач [PERSON] на даний час офіційно не працевлаштований і доказів, які б вказували зворотне позивачкою суду не надано. При цьому, сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, в зв`язку відсутністю роботи та джерела доходів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Так, згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу). Посилання позивачки на те, що відповідач хоча ніде і не працює, однак має у власності сільськогосподарську техніку (трактор колісний МТЗ-82, плуг ПЛН-3-35, навантажувач саморобний гідро крюк, два причепи та іншу сільськогосподарську техніку, а також земельні ділянки для ведення сільського господарства, від користування якими, має дохід, не підтверджені належними доказами. При цьому, суд враховує, що позивачкою, на яку, в силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладений обов`язок доказування, не заявлялося і відповідних клопотань про витребуванні відповідних доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову в частині стягнення із відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача до закінчення донькою навчання, а саме до 30.06.2025 року. Щодо вимог позивачки [PERSON] про стягнення із відповідача [PERSON] на її користь витрат на навчання повнолітньої доньки [PERSON] , а саме по 13\~000 грн. кожного року з дня пред`явлення позову і до закінчення донькою навчання, то вони також не підлягають до задоволення в зв`язку з не доведенням їх належними доказами. Так, звертаючись до суду з даними вимогами, позивачка зазначає, що вона щороку несе витрати на навчання повнолітньої доньки [PERSON] , плата за навчання складає 26\~000 грн. кожного року, тому, відповідно, і просила стягнути із відповідача на її користь половину таких витрат. Однак, належних доказів цього позивачка суду не надала, зокрема не надала договору на навчання з якого б вбачалося, що вона дійсно щороку несе витрати на навчання доньки в розмірі 26\~000 грн. А в силу, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивачка та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, відсутність доказів, які б підтверджували позовні вимоги позивачки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат на її навчання. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed