Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою 14.01.2022. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 11.06.2019 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети - заяви, [PERSON] підписав заяву б/н від 11.06.2019, яка є договором надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що про свідчить виписка по рахунку, та встановлено кредитний ліміт, який збільшено до 10000 грн, з видачею кредитної картки. Власник картрахунку зобов`язався слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. АТ КБ «ПриватБанк» надало можливість [PERSON] користуватися та розпоряджатися кредитними коштами на умовах визначених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, будучи зобов`язаним повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, сплати відсотки, взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.12.2021 у нього сформувалася заборгованість в розмірі 12194,02 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 9913,52 грн, заборгованість за простроченими відсотками 2280,50 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач позов не визнав, надав суду відзив. Заперечуючи проти позову вказував, що дійсно звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про отримання кредиту, але фактично грошовими коштами не користувався, оскільки потреби у кредитних коштах не мав. Про те, що з його картки були витрачені кошти, він дізнався лише в червні 2021, а його карткою незаконно заволодів співмешканець доньки. Після цього, він одразу звернувся до поліції, яка повідомила що підстави для внесення до ЄРДР відсутні. Також у відзиві відповідач вказував на відсутність підтверджень надання йому кредиту, користування кредитними коштами саме ним та відсутність фінансових документів, які б підтверджували факт користування кредитними коштами (а.с. 91-93). Позивач надав суду відповідь на відзив, зазначивши що надані позивачем докази підтверджують факт користування кредитними коштами. Відповідач отримав кредитну картку та мав забезпечити збереження даних, з метою недопущення її використання сторонніми особами, після втрати картки зобов`язаний був негайно повідомити про це банк. Саме відповідач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картковому рахунку. Він ніс відповідальність за всі операції проведені з карткою та має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених у кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння його коштами (а.с. 112-114). Відповідач правом на подання заперечень не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку визначеному законом, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника банку (а.с. 77). Відповідач та його представник адвокат Велегура М.І., в ході судового засідання заперечували проти задоволення позову, вказуючи на не користування кредитними коштами безпосередньо [PERSON] . Відповідач підтвердив, що він дійсно 11.06.2019 подав АТ КБ «ПриватБанк» заяву на отримання кредиту, погодився з усіма умовами кредитування, попередньо ознайомившись з ними, після чого отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом близько 3500 грн. Картку отримав у запечатаному конверті, але користуватися нею не став та поклав у шафу. На відсутність картки не звертав увагу та про зняття з неї коштів дізнався лише після дзвінків з банку про наявність заборгованості. Після того, встановив, що кредитними коштами на його картці користувався співмешканець доньки, без його на те дозволу. Він звернувся до поліції, де йому повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей за вказаним фактом до ЄРДР, з заявами про оскарження бездіяльності працівників поліції по невнесенню відомостей до ЄРДР він до суду не звертався. Раніше подану заяву про залишення позову без розгляду представник відповідача просив не розглядати, оскільки витребувані докази надано позивачем до суду. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, розглянувши заяви по суті справи та докази подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення зі слідкуючих підстав. Судом встановлено, що 11.06.2019 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про видачу кредитних коштів, підписавши яку погодився з тим, що вказана анкета-заява, разом з умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг, а він ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та погоджується на них (а.с. 14-15). В ході судового засідання відповідач підтвердив той факт, що отримуючи кредитну картку був обізнаний з усіма умовами кредитування, тарифами та погодився на них. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 627 ЦК України\~зазначає, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положенням ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання, 11.06.2019 року було укладено в письмовій формі кредитний договір. Факт укладення між сторонами кредитного договору визнається відповідачем, що звільняє позивача від доведення цих обставин на підставі ч. 1\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ст. ст. \~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073\~ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини третьої статті 6\~Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Відповідно до п. 7 розділу 6 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~05\~листопада 2014\~року №\~705 (що була чинною на дату виникнення спірних правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно п. 1.1.2.1.2 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15. Також, у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, провадження № 61-22283св18, зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Отже, саме на відповідача, як держателя карти, покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів. Як слідує з довідки про видані картки, [PERSON] отримав ряд карток, серед яких і картка видана 11.06.2019, строком дії до 05/23 (а.с. 58). На картку встановлено початковий кредитний ліміт 4500 грн., який в подальшому в січні 2020 збільшено до 10000 грн. (а.с. 59). \~ \~ \~ \~Факт користування кредитними коштами підтверджує виписка по рахунку, відповідно до якої за кредитною карткою [PERSON] вже в перший день кредитування здійснено зняття готівки, придбання товарів у магазині косметики та здійснено оплату товарів у продуктовому магазині, піцерії. В послідуючому відбувалося поповнення картки та подальше зняття готівки 13.06.2019 (а.с. 73). В період з 11.06.2019 по лютий 2021 картка перебувала в активному користуванні (а.с. 64-74). Твердження відповідача, що він дізнався про користування кредитними коштами на його картці лише в 2021 році, після дзвінків з банку, суд розцінює критично, оскільки як слідує з виписки, картка активно використовувалася з першого дня отримання кредиту. Виписка надана позивачем є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт здійснення банківських операцій за картковим рахунком, а тому доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. \~ \~ \~ \~Як слідує з розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 14.12.2021 заборгованість [PERSON] за кредитом від 11.06.2019 склала 12194,02 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9913,52 грн., за простроченими відсотками 2280,50 грн. (а.с. 60-63). Вказаний розрахунок відповідач та його представник не заперечували, суд вважає його таким, що відповідає умовам договору. З відповіді ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за вих. № 45.1/2-229060 від 01.07.2021 на заяву [PERSON] слідує, що він звертався до поліції з приводу зняття невідомими особами з його банківської картки грошових коштів. Розглянувши матеріалами заяви поліцією встановлено, що він повідомив секретну інформацію та банківські реквізити своєї платіжної картки сторонній особі, після чого було знято грошові кошти з картки. Вказано про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та роз`яснено право на оскарження рішення прийнятого за результатами розгляду його заяви (а.с. 94). Як зазначав відповідач в ході судового засідання, він бездіяльність працівників поліції щодо не внесення відомостей за його заявою до ЄРДР не оскаржував. Будь-яких даних щодо звернення відповідача до служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» з метою розслідування вказаних ним фактів, нібито незаконного заволодіння його карткою, суду не надано. Відповідач звернувся до поліції після спливу майже двох років з часу початку користування його кредитною карткою. Відповідач вважав, що оскільки коштами наданими йому користувався не він особисто, а співмешканець її доньки, то у нього відсутнім обов`язок їх повертати кредитору. Така позиція відповідача не узгоджується з вищевказаними нормами чинного законодавства та умовами договору. Відповідно до\~ст.\~12,\~13\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~не вчиненням\~нею процесуальних\~дій. Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до ЦПК\~України,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому,\~відповідно до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених ЦПК\~України.\~Відповідно до\~ч.5-7\~ст.\~81\~ЦПК України,\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Позивачем перед судом доведено факт надання відповідачу кредитних коштів на картковий рахунок на підставі поданої ним заяви, а також факт користування вказаними кредитними коштами, неналежного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту у визначений строк, відповідно до умов договору, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 12194,02 грн. Натомість відповідач вказуючи на факт незаконного заволодіння грошовими коштами з його картки, без його згоди, належних та допустимих доказів цьому, суду не надав. Факт крадіжки грошових коштів із карткового рахунку [PERSON] не підтверджений належними та допустимим доказами. Більш того, сам відповідач вказував, що користування коштами здійснювала знайома йому людина, співмешканець його доньки, хоч і без його згоди на це, але в результаті залишення ним картки з пін-кодом від неї у вільному доступі, хоча обов`язок вжити всіх заходів для запобігання втраті, викраденню чи отриманню інформації про ПІН-код картки іншими особами покладено саме на держателя цієї картки, тобто на відповідача у справі. Той факт, що [PERSON] безвідповідально залишив картку з пін-кодом в місці доступному для інших осіб, про що він вказував у судовому засіданні, відсутність його цікавості про долю картки та кредитних коштів на ній протягом майже двох років з моменту її отримання та не надання належних доказів про вибуття вказаної картки та грошових коштів з його володіння злочинним шляхом, не звільняє його від цивільно-правової відповідальності перед кредитором щодо повернення кредитних коштів та відсотків нарахованих за користування ними. Вказане не позбавляє права відповідача звернутися з вимогами до особи, що використовувала його картку. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом. Оскільки позов задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481 грн. (а.с. 5).

Outcome: approved