Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її матері [PERSON] із передбачених ст.1272 ЦК України підстав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки матір заповіту не склала. Іншим спадкоємцем є відповідач її рідний брат. Хоча він був зареєстрований в будинку [ADDRESS] разом з матір`ю, однак через неприязні відносини з нею фактично проживав із своєю сім`єю в іншому будинку в тому ж населеному пункті. Сама ж недостатньо обізнана з цивільним законодавством, тому вважала, що прийняла спадщину, оскільки фактично проживала з матір`ю на день її смерті, хоча й була зареєстрована в місті Любомль Волинської області. Матір була особою похилого віку, хворіла онкологічною хворобою, потребувала сторонньої допомоги та лікування. Тому доглядала за нею, постійно відвідувала, купувала ліки, допомагала проходити курси лікування, а в останні місяці фактично проживала разом в селі Полапи. За життя матір подарувала їй житловий будинок, після набуття права власності на який отримала також у власність і земельну ділянку для його обслуговування. Після смерті матері через моральні переживання загострись хвороби серця, через що перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що не дало можливості своєчасно звернутись до нотаріуса. Ці обставини, інвалідність третьої групи, фактичне прийняття спадщини, перебування в її володінні правовстановлюючих документів привели до помилкового уявлення про можливість оформлення спадкових прав в будь-який час. Крім цього, відповідач звертався у суд з позовом про визнання права власності на подарований позивачу будинок та земельну ділянку. Судове рішення про задоволення таких вимог було скасоване в апеляційному порядку за її скаргою як особи, яка не брала участь в справі і права та обов`язки якої були вирішені. Апеляційний розгляд проводився більше року, до того ж Любомльський районний суд тривалий час не працював через пожежу. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача не визнала з тих підстав, що поважних і невідворотних обставин, які перешкоджали б позивачу прийняти спадщину у встановленому порядку, не встановлено і не доведено. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в селі Полапи Любомльського району Волинської області. Свідоцтвом серії [NUMBER] стверджено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , а свідоцтвом серії [NUMBER] що [PERSON] після укладення 09 жовтня 1982 року шлюбу взяла прізвище [PERSON] . Відповідно до Державного акту серії ЯА №\~652172 [PERSON] на праві приватної власності належали три земельні ділянки загальною площею 0,64 га з призначенням для ведення особистого селянського господарства. З витягу із архівної копії рішення сесії Полапівської сільської ради Любомльського району від 06 жовтня 1993 року №\~14/1 вбачається, що [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,43 га для ведення підсобного господарства. Згідно з нотаріально посвідченим договором від 25 грудня 2008 року [PERSON] подарувала позивачу будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Згідно із витягом про державну реєстрацію прав та відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно цей будинок належить позивачу на праві приватної власності. Як вбачається з рішення Рівненської сільської ради від 02 квітня 2018 року №\~32/32 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . У довідці Рівненської сільської ради від 26 вересня 2018 року №\~720 вказано, що на день смерті [PERSON] фактично з нею проживала [PERSON] , вела спільне господарство, здійснювала догляд та поховання. Відповідно до довідки Рівненської сільської ради від 09 вересня 2021 року №\~684 після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства (Державний акт серії ЯА №\~652172) та земельної ділянки площею 0,43 га для ведення підсобного господарства, яка надана у безкоштовну приватну власність згідно з рішенням Полапівської сільської ради від 06 жовтня 1993 року №\~14/1. Рішенням Любомльського районного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №\~163/2316/20 [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом власником нерухомого майна, що розташоване по [ADDRESS] і складається з житлового будинку, веранди, літньої кухні, сараю, погреба, огорожі, воріт з хвірткою, а також визнано за ним право завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на земельну ділянку площею 0,23 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,43 га з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, які згідно із рішенням сесії Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області № 14/1 від 06.10.1993 року були безкоштовно передані у приватну власність [PERSON] . Зазначене рішення постановою Волинського апеляційного суду від 19 липня 2021 року скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Із копії спадкової справи №\~49/2020, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Любомльського нотаріального округу Семенюк Н.М., вбачається, що 12 травня 2020 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся [PERSON] . Заява стосувалась житлового будинку і земельної ділянки по [ADDRESS] . В заяві [PERSON] зазначив про відсутність інших спадкоємців. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджували б права спадкодавця на майно. Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №\~089695 стверджено до [PERSON] встановлено довічно 3 групу інвалідності через загальне захворювання. З епікризу-довідки з історії хвороби №\~5137 встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні хвороб серцево-судинної системи в терапевтичному стаціонарі ТМО Любомльського і Шацького районів з 27 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року. Згідно із ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття. Таким чином, по справі встановлено, що в день смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина; спадкування здійснювалось за законом. Останнім днем для прийняття спадщини було 23 березня 2019 року. Спадкоємцем, що прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, є відповідач [PERSON] . Позивач [PERSON] спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України у встановлений строк не прийняла. Доказів звернення позивача до відповідача за згодою на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини суду не надано. У позивача дійсно є захворювання серцево-судинної системи, однак стаціонарне лікування вона проходила посеред 6-місячного строку для прийняття спадщини і протягом лише 12 днів, інших доказів такого лікування не надано, в тому числі на час завершення цього 6-місячного строку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 22 червня 2022 року у справі №\~638/4895/15-ц судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Позивач [PERSON] причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини вказує якраз на свою юридичну необізнаність щодо порядку такого прийняття та власну тимчасову непрацездатність. Інші причини в позовній заяві не наведені, в судовому засіданні не оголошені і в жодний спосіб не доведені. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що існування обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на подання нею заяви про прийняття спадщини, позивач не довела, відтак відсутні підстави вважати поважними причини пропуску нею строку для подання такої заяви. Твердження позивача про прийняття спадщини шляхом фактичного проживання із спадкоємцем (ч.3 ст.1268 ЦК України) суд до уваги не бере, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються іншого способу прийняття спадщини подання заяви нотаріусу. Самим фактом звернення із такими вимогами позивач своє ж твердження про фактичне прийняття спадщини спростовує, а факт тимчасового проживання спадкоємця із спадкодавцем на час його смерті з тих чи інших причин не звільняє спадкоємця, який побажав прийняти спадщину, від обов`язку звернення до нотаріуса чи уповноваженої особи органу місцевого самоврядування з відповідною заявою у встановлений законом строк. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає заявлені вимоги безпідставними, через що позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed