Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

[PERSON] 23 квітня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив встановити факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах з 1919 року по 17 червня 1944 року [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] ; встановити факт родинних відносин, що [PERSON] являлась рідною дочкою [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 54/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: квартири [ADDRESS] , житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння ІІ-ІУ. Позов мотивований тим, що згідно договору купівлі-продажу домобудівель від 25 червня 1939 року, посвідченого заступником старшого нотаріуса Дніпропетровської обласної державної нотаріальної контори Крутяк М.Г. за реєстром № 18937-1/П, [PERSON] купив Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] в 1919 році уклали церковний шлюб у Новомиргородському районі Кіровоградської області, однак документи не збереглись. [PERSON] і [PERSON] з 1919 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, які прирівнювались до зареєстрованого шлюбу. [PERSON] і [PERSON] знаходились у фактичних шлюбних відносинах до дня смерті чоловіка [INFO] . [PERSON] являлась дочкою [PERSON] і [PERSON] , але свідоцтво про її народження не збереглось. [INFO] помер [PERSON] . У зв`язку з тим, що спадкове домоволодіння було придбане подружжям [PERSON] в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, то кожному належало по Ѕ частині придбаної частки домоволодіння. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ спадкової частки домоволодіння, яку успадкували дружина [PERSON] , дочки [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/6 частині. [PERSON] в цьому домоволодінні належало 4/6 або 2/3 частини, які склалися з Ѕ частки, яка належала їй як дружині + 1/6 частка, яка належала їй як спадкоємцю за законом після смерті чоловіка [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті лишились спадкоємці: дочки [PERSON] та ( [PERSON] ) [PERSON] . Однак спадщину прийняла лише (Омельченко) [PERSON] [INFO] померла [PERSON] 23 грудня 2015 року державний нотаріус Другої ДДНК видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка являлась спадкоємцем [PERSON] , але після його смерті спадщину не прийняла і не оформила належним чином. [INFO] померла [PERSON] . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] являється її дочка [PERSON] , яка зареєструвала шлюб з [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 10 липня 2000 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. за реєстровим № 2585, в якому вона заповіла все своє майно позивачу. 12 травня 2006 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на акції ВАТ «Дніпроважмаш». В 2017 році позивач звернувся до Другої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON] . Постановою від 08 лютого 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 14 січня 2022 року був складений розрахунок часток у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , згідно якого: [PERSON] належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, прибудова а4, прибудова а5, ганок а6, що складають квартиру [ADDRESS] у житловому будинку А-1 житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м., літня кухня Б, прибудова б2, сараї В, Е, Ж, М, гараж И, навіси К, Л, вбиральня Н, літній душ О, споруди 1, 2, 3,8, мостіння І, що складає 46/100 частин домоволодіння;за померлим [PERSON] числиться Ѕ частина домоволодіння та після смерті якого знаходилось в користуванні [PERSON] : у житловому будинку А-1 приміщення 3-2, 3-3, прибудова а3, що складають квартиру [ADDRESS] у житловому будинку А житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння П-ІУ, що складає 54/100 частин домоволодіння. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі загального позовного провадження. 21 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 28/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 52,0 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. б, сараю літ. В, сараю літ. Е, сараю літ. Ж, вбиральні літ. З, гаражу літ. И, альтанки літ. К, навісу літ. Л, сараю літ. М, вбиральні літ. Н, літнього душу літ. О, споруд № 1-8, І, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивований тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198, належала 1/5 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту від 25.08.1999 року, складеного Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації: Ѕ частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] (помер у 1944 році) на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1938 року, договір в БТІ не зареєстрований, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] , сіни а3-1,\~вбиральня З,\~огорожі №\~2,\~4,\~12,\~13,\~14,\~15,\~в загальному\~користуванні:\~огорожі №1,\~3,\~мостіння І,\~що становить\~26/100\~частин домоволодіння;\~ [PERSON] \~належить 1/5\~частина домоволодіння\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 10.06.1986\~року,\~а у\~фактичному користуванні\~знаходиться:\~в житловому\~будинку А-1\~квартира №\~1,\~тамбур а-1,\~ганок а,\~літня кухня\~Б,\~сарай Б,\~ганок б,\~навіс Г,\~сарай Е,\~сарай Ж,\~огорожі №\~5,\~6,\~7,\~8,\~9,\~10,\~11,\~в загальному\~користуванні:\~огорожі №\~І,\~мостіння І,\~що становить\~48/100\~частин домоволодіння;\~у фактичному\~користуванні [PERSON] \~(померла\~в 1996\~році)\~знаходилось:\~в житловому\~будинку А-1\~квартира №\~4,\~сіни а-1,\~Ѕ частина\~сараю В,\~в загальному\~користуванні:\~вбиральня Д,\~огорожі №\~1,\~3,\~що становить\~9/100\~частин домоволодіння;\~у фактичному\~користуванні [PERSON] \~(померла)\~знаходилось:\~в житловому\~будинку А-1\~квартира [ADDRESS] ,\~сіни а-1,\~Ѕ частина\~сараю В,\~в загальному\~користуванні:\~вбиральня Д,\~огорожі №\~1,\~3,\~що становить\~17/100\~частин домоволодіння.\~Рішенням Ленінського\~районного суду\~м Дніпропетровська\~від 17\~вересня 2020\~року визнано\~за [PERSON] \~право власності\~за набувальною\~давністю на\~26/100\~частин домоволодіння,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~які знаходилися\~у користуванні\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~та складається\~з:\~квартири [ADDRESS] \~житлового будинку\~загальною площею\~57,0\~кв.м.,\~житловою 38,3\~кв.м.,\~літньої кухні\~«Б»,\~літньої кухні\~«б»,\~сараїв «В»,\~«Е»,\~«Ж»,\~«М»,\~гаражу «И»,\~альтанки «К»,\~навісу «Л»,\~вбиральні «Н»,\~літнього душу\~«О»,\~споруд №\~№ 1,\~2,\~3,\~8,\~ганку «О6».\~ [INFO] померла\~бабуся [PERSON] \~ [PERSON] .\~04\~вересня 2021\~року [PERSON] \~видано свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~посвідчене державним\~нотаріусом Другої\~Дніпровської державної\~нотаріальної контори\~Матвієнко В.Г.\~за реєстровим\~№ 5-1060.\~Спадщина,\~на яку\~видане це\~свідоцтво складається\~з:\~46/100\~часток домоволодіння,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належало\~спадкодавцю на\~підставі рішення\~Ленінського районного\~суду м\~Дніпропетровська від\~17\~вересня 2020\~року,\~зареєстрованого Департаментом\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпровської\~міської ради\~Дніпропетровської області\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~04.11.2020\~року,\~та договору\~купівлі-продажу,\~посвідченого Другою\~дніпропетровською державною\~нотаріальною конторою\~за реєстровим\~№ 1-3198,\~зареєстрованого приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Міхеєвою\~Т.М.\~21.08.2018\~року в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно 04.11.2020\~року.\~До спадкової\~маси,\~яка відкрилась\~після смерті\~ [PERSON] \~увійшли:\~26/100\~частин домоволодіння\~(належали\~спадкодавцю на\~підставі рішення\~Ленінського районного\~суду м\~Дніпропетровська від\~17\~вересня 2020\~року)\~та 48/100\~частин домоволодіння,\~які перебували\~у фактичному\~володінні спадкодавця\~ [PERSON] ,\~разом \~74/100\~частин.\~На теперішній\~час частка\~ [PERSON] ,\~на яку\~нотаріусом не\~було видано\~свідоцтво про\~право на\~спадщину [PERSON] ,\~становить 28/100\~частин.\~Мати [PERSON] \~ [PERSON] \~(донька\~ [PERSON] )\~відмовилась від\~спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який належним чином прийняв спадщину, проте нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 28/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні 28 грудня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято позов [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Дейчман Т.М. у заяві від 04 серпня 2022 року просила розглядати справу без її участі, позов [PERSON] підтримує в повному обсязі, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. У відзиві на позов, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у заяві від 04 серпня 2022 року просив розглядати справу без його участі, позов [PERSON] підтримує в повному обсязі, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Третя особа (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його присутності. Представник третьої\~особи Дніпровської міської\~ради у\~судове засідання\~не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У відзиві на позов просив представник просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Представник третьої\~особи Другої Дніпровської\~державної нотаріальної\~контори Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позов [PERSON] слід задовольнити з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу домобудівель від 25 червня 1939 року, посвідченого заступником старшого нотаріуса Дніпропетровської обласної державної нотаріальної контори Крутяк М.Г. за реєстром № 18937-1/П, [PERSON] купив Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 19, том 1). Адреса домоволодіння з [ADDRESS] була змінена на [ADDRESS] (а.с. 14-18, том 1). [PERSON] і [PERSON] в 1919 році уклали церковний шлюб у Новомиргородському районі Кіровоградської області, однак документи про це не збереглись (а.с. 21, том 1). [PERSON] і [PERSON] з 1919 року по 17 червня 1944 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується домовою книгою; життєписом, складеним [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . [PERSON] була дочкою [PERSON] і [PERSON] , але свідоцтво про її народження не збереглось (а.с. 34-35, том 1). Вказаний факт родинних відносин підтверджується довідкою № 425 від 28 березня 2017 року; життєписом, складеним [PERSON] ; трудовою книжкою [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах з 1919 року по 17 червня 1944 року [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] ; а також факт родинних відносин, що [PERSON] являлась рідною дочкою [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. [INFO] помер\~ [PERSON] \~(а.с.\~38,\~том 1). Спадкоємцями після його смерті були дружина [PERSON] , дочки [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. [INFO] померла\~ [PERSON] \~(а.с.\~39,\~том 1). Спадкоємцями після її смерті були доньки [PERSON] та ( [PERSON] ) [PERSON] , однак спадщину прийняла лише (Омельченко) [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 275/1983р. (а.с. 190-207, том 1). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 42, том 1). За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 10 липня 2000 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. за реєстровим № 2585, в якому вона заповіла все своє майно [PERSON] . Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно частини 1 статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог частини 1 статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 12 травня 2006 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на акції з належними дивідендами ВАТ «Дніпроважмаш» (а.с. 44, том 1). Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Олехнович Л.Ю. від 08 лютого 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 45, том 1). [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 10 червня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрову книгу № 53 за реєстровим № 114, належала 1/5 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 150-153, том 1). У відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 28 листопада 2017 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності на 1/5 частину за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 1986 року. Право власності на інші частки в домоволодінні не зареєстровано (а.с. 166, том 1). Відповідно до акту від 25 серпня 1999 року, складеного спеціалістом Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації Терещенко З.М. згідно запиту відділу будівництва та архітектури Ленінського району проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS] щодо визначення ідеальних часток між співвласниками: Ѕ частина вищевказаного домоволодіння належить [PERSON] (помер у 1944 році) на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1938 року, договір в БТІ не зареєстрований, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] , сіни а3-1, вбиральня З, огорожі № 2, 4, 12, 13, 14, 15, в загальному користуванні: огорожі № 1, 3, мостіння І, що становить 26/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 1/5 частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1986 року, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира № 1, тамбур а-1, ганок а, літня кухня Б, сарай Б, ганок б, навіс Г, сарай Е, сарай Ж, огорожі № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, в загальному користуванні: огорожі № І, мостіння І, що становить 48/100 частин домоволодіння; у фактичному користуванні [PERSON] (померла в 1996 році) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] , в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 9/100 частин домоволодіння; у фактичному користуванні [PERSON] (померла) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] , в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 17/100 частин домоволодіння (а.с. 154-155, том 2). Рішенням Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю задоволено. Визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які знаходилися у користуванні [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , та складається з: квартири [ADDRESS] житлового будинку загальною площею 57,0 кв.м., житловою 38,3 кв.м., літньої кухні «Б», літньої кухні «б», сараїв «В», «Е», «Ж», «М», гаражу «И», альтанки «К», навісу «Л», вбиральні «Н», літнього душу «О», споруд №№ 1, 2, 3, 8, ганку «О6» (а.с. 47-48, том 1). Право власності на 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 04 листопада 2020 року на підставі вищезазначеного рішення (а.с. 49-50, том 1). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 93, том 1). 04 вересня 2021 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. за реєстровим № 5-1060. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: 46/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належало спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, зареєстрованого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1629006612101 та договору купівлі-продажу, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. 21.08.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1629006612101 (а.с. 168-170, том 1). Мати [PERSON] [PERSON] (донька [PERSON] ) відмовилась від спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Матвієнко В.Г. від 18 серпня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 28/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належало [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності. 14 січня 2022 року інженерами з інвентаризації майна [PERSON] та [PERSON] був складений розрахунок часток у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю доступу до обстеження квартири [ADDRESS] , було використано інформацію щодо цих будівель станом на 09 серпня 2018 року та порядок користування будівлями і спорудами визначено зі слів [PERSON] . Відповідно до розрахунку: [PERSON] належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, прибудова а4, прибудова а5, ганок а6, що складають квартиру [ADDRESS] у житловому будинку А-1 житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м., літня кухня Б, прибудова б2, сараї В, Е, Ж, М, гараж И, навіси К, Л, вбиральня Н, літній душ О, споруди 1, 2, 3,8, мостіння І, що складає 46/100 частин домоволодіння;за померлим [PERSON] числиться Ѕ частина домоволодіння та після смерті якого знаходилось в користуванні [PERSON] : у житловому будинку А-1 приміщення 3-2, 3-3, прибудова а3, що складають квартиру [ADDRESS] у житловому будинку А житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння П-ІУ, що складає 54/100 частин домоволодіння (а.с. 44, том 2). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу розрахунок часток від 14 січня 2022 року, оскільки вказаний розрахунок складено без обстеження частини домоволодіння, належної [PERSON] та зі слів [PERSON] , тому при визначенні складу спадкового майна суд приймає до уваги акт від 25 серпня 1999 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді 74/100 частин спірного домоволодіння (які перебували у її фактичному користуванні згідно акту від 25 серпня 1999 року). Приймаючи до\~уваги те,\~що нотаріусом\~було видано\~ [PERSON] \~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~на 46/100\~часток домоволодіння,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з яких:\~26/100\~частини (належали\~спадкодавцю на\~підставі рішення\~Ленінського районного\~суду м\~Дніпропетровська від\~17\~вересня 2020\~року);\~1/5\~=\~20/100\~частин (належали\~спадкодавцю на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~10.06.1986\~року,\~посвідченого Другою\~дніпропетровською державною\~нотаріальною конторою\~за реєстровим\~№ 1-3198),\~суд доходить\~висновку,\~що за\~ [PERSON] \~слід визнати\~право власності на 28/100 частин домоволодіння (74/100 46/100 = 28/100), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на 26/100 частин спірного домоволодіння (які перебували у фактичному користуванні спадкодавця згідно акту від 25 серпня 1999 року), тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та за ним слід визнати право власності на 26/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial