Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] збитки у розмірі 21607,76 грн., судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 31.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2020 у справі 752/23368/20 водія транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Toyoa Yaris», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі Полісу від 09.09.2020 №АР/4721617, відповідно до умов якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн. 22.01.2021 відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було сплачено позивачу страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 26937,24 грн. Проте, позивач вважає вказану суму недостатньою, відповідач відмовив позивачу у проведенні будь-яких інших виплат, у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму недоплаченого страхового відшкодування в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.10.2021 справу прийнято до розгляду та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.12.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» заперечило проти задоволення позову в повному обсязі та зазначило, що визначений позивачем розмір страхового відшкодування не відповідає приписам чинного законодавства, товариство з урахуванням Висновку експертного дослідження від 23.12.2020 №8065 виконало свої зобов`язання та здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 26937,24 грн. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що 31.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2020 у справі 752/23368/20 водія транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях водія транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі Полісу від 09.09.2020 №АР/4721617, відповідно до умов якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (ст. 990 ЦК України). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно Висновку експертного дослідження ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» від 23.12.2020 №8065 розмір збитків, завданих власнику транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням ПДВ складає 34585,68 грн., без врахування ПДВ складає 29537,24 грн. Разом з тим, суд не може прийняти зазначений висновок як належний та допустимий доказ розміру матеріального збитку, завданого транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідно до п.5.1, п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) ( z0724-09 ) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Між тим, як вбачається зі Висновку експертного дослідження від 23.12.2020 №8065, правовою підставою для проведення оцінки був договір доручення, укладений між ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» та ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Таким чином, зазначений Висновок експертного дослідження складений із порушенням ст. 11 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без укладення договору на проведення оцінки майна із власником транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] . Також, з матеріалів справи вбачається, що під час складання висновку експертного дослідження від 23.12.2020 №8065 використовувалася інформація, встановлена в акті огляду транспортного засобу від 09.11.2020. Проте в матеріалах справи відсутній вказаний акт огляду транспортного засобу від 09.11.2020, не можливо встановити, чи здійснювався огляд експертом самостійно відповідно до вимог Методики. Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно із ст.4 Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з приписів ч. ч. 5, 6 ст. 106 ЦПК України висновок експертного дослідження, в якому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, не може бути визнаний належним та допустимий доказом. У Висновку експертного дослідження від 23.12.2020 №8065 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок За наведених обставин у суду відсутні підстави вважати, що вказаний Висновок експертного дослідження був складений з урахування усіх необхідних обставин події, та додержанням прав обох сторін. Таким чином, Висновок експертного дослідження від 23.12.2020 №8065 не є висновком експерта, який складено на замовлення учасника справи в розумінні ст.106 ЦПК України та не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] , наданий позивачем Звіт з оцінки матеріального збитку від 12.12.2020 №97/20, та вважає доведеним, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 44491,10 грн. Встановлено, що 22.01.2021 відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було сплачено позивачу страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 26937,24 грн. Таким чином, розмір недоплаченого страхового відшкодування позивачу складає 14953,86 грн. (44491,10 грн. - 2600,00 грн. - 26937,24 грн.) та підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. слід зазначити наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, за приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представником позивача адвокатом Ковалевською К.М. заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., проте не надано суду ані договору про надання правової допомоги, ані детального опису виконаних робіт, ані рахунків та доказів їх оплати. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. задоволенню не підлягає. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути витрати на оплату судового збору.

Outcome: partial