Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

заявники звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу між подружжям, яке має неповнолітню дитину. Мотивуючи свої вимоги вказують на те, що фактично шлюбні відносини між нами припинені та спільне господарство не ведеться, а тому вважають, що шлюб розпався і вони прийшли до спільної згоди щодо його розірвання. Заявники подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили про задоволення заяви з викладених у ній підстав, збереження сім`ї вважають неможливим. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 25 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис - №59. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 13 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис №192. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яке не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Так, 25 липня 2022 року сторони уклали, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Загвоздіною А.М., договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Відповідно до п. 1.3 даного договору сторони визначили місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно п. 2.5 договору витрати, пов`язані із навчанням дитини, її соціальним і культурним розвитком, матеріальним забезпеченням, відпочинком (в тому числі забезпеченням переїзду, проживання та харчування в місці відпочинку), тощо сторони несуть порівну. Згідно вимог ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved