Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

1. Описова частина 14.01.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідачів Позов [PERSON] обґрунтовує тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] . Із ним без реєстрації проживає його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . У квартирі також зареєстровані, але не проживають від кількох до десяти років: його сестра [PERSON] , її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також онук сестри: [PERSON] ( син [PERSON] ). [PERSON] , 1986 р.н. не проживає за адресою своєї прописки більше 10 років і на даний час працює таксистом в м. Києві. Його місце проживання на даний час йому невідоме. [PERSON] , 1988 р.н., разом зі своїм сином [PERSON] 2006 р.н., також не проживають за вказаною адресою більше десяти років і весь цей час вона разом зі своїм сином та чоловіком - військовослужбовцем проживають в [ADDRESS] . Також більше 10 років не проживає за місцем своєї реєстрації і Відповідач 5 - [PERSON] , адреса проживання якого на даний час йому також не відома. [PERSON] , 1967 р.н., а також її молодша дочка - [PERSON] , 2004 р. н., починаючи з 02 грудня 2019 року добровільно залишили місце свого проживання за їх реєстрацією та на даний час проживають за невідомою йому адресою. Реєстрація відповідачів перешкоджає реалізації законних прав жильців, що проживають за вказаною адресою. Добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою [PERSON] та члени її сім`ї відмовляється в категоричній формі, заявляючи, що не допустить цього ні за яких обставин. У відзиві на позовну заяву [PERSON] (а.с. 92-94) просить відмовити у задоволенні позову із тих підстав, що у спірній квартирі він народився та проживав разом із матір`ю [PERSON] та сестрами, братом. Його дядько [PERSON] був зареєстрований у вказані квартирі, але постійно проживав за іншою адресою. Влітку 2018 року позивач вселився тимчасово у їх житло через ремонт у їх будинку. З того часу він став вчиняти скандали та їх проживання стало нестерпним. Він працює за межами міста позмінно. Коли повертався додому, йому двері відчиняв двері [PERSON] . Наприкінці грудня 2020 року дядько в категоричній формі відмовився його пускати додому та передати йому ключі від квартири. З того часу він не проживає у спірній квартирі. Виселився він з квартири не із власної волі, а через зміну власником житла замка на вхідних дверях. Він вимушений винаймати квартиру, оскільки іншого житла у власності він не має. У відзиві\~на позовну\~заяву [PERSON] \~(а.с.\~96-98)\~просить відмовити\~у задоволенні\~позову до\~неї та\~її неповнолітнього\~сина [PERSON] із тих підстав, що наймачем спірної квартири були її дідусь та бабуся. Позивач [PERSON] та [PERSON] її мати, брати та сестра у квартирі народилися та всі там зареєстровані. [PERSON] у квартирі не проживав 25-27 років, а проживав у житлі дружини. У квартирі проживали вона із батьками, братами, сестрою, її колишній чоловік. У 2012 році померла бабуся, а в 2015 році помер дідусь. Через деякий час після смерті діда [PERSON] вселився у квартиру шляхом обману, мотивуючи, що у цього житлі він робить ремонт. У липні 2016 року [PERSON] переоформив на себе особовий рахунок. Вони вимушені були дати не це згоду, оскільки він їх тероризував, чинив психологічний тиск, переконував, що оскільки він є інвалідом, будуть діяти пільги, що буде на користь всім. З часу вселення [PERSON] в житло там стало проживати неможливо. Він із дружиною пиячив, вчиняв скандали та бійки. Вони вимушені були шукати собі нове житло. Вона без реєстрації проживає у квартирі, яка належала матері її чоловіка [PERSON] . Вони із чоловіком виховують спільну дочку [PERSON] , двох дітей чоловіка від першого шлюбу та її сина. У квартирі, де вона тепер проживає нормальних умов немає. Там, крім неї та чоловіка, проживають їх четверо дітей, сестра чоловіка та її син. Іншого житла її чоловік не має. Її відсутність у спірній квартирі не є добровільною. Позивач їх вигнав, у квартиру не пускав, з часом змінив замки. Всі шукали собі притулку. Мати пішла до вітчима, вона до свекрухи, сестра [PERSON] проживала із нею, брати поїхали на заробітки. Вони всі перебувають на обліку на поліпшення житлових умов у складі сім`ї матері [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] проти задоволення позову заперечила із тих підстав, що вона з дочкою тимчасово не проживає у спірному житлі не із власної волі, а через неможливість спільного проживання із позивачем. Власного житла вона не має. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не направляв. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду\~від 19.01.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів, зобов`язано МК ВЖРЕП № 7 провести комісійне обстеження житлових умов квартири [ADDRESS] та надати акт, в якому вказати осіб, які на даний час проживають у спірній квартирі. Ухвало від 11.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне прозване провадження, до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради для надання висновку щодо вирішення в пору в частині визнання неповнолітній [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в квартирі ніхто з відповідачів не проживає. [PERSON] та [PERSON] квартирі не проживають постійно п`ять років. [PERSON] то проживає у квартирі, то не проживає. Коли [PERSON] у 2019 році пішла проживати на квартиру, він просив її добиватися собі квартиру, проте вона нічого не робила для того. Він інших квартир, які їй пропонували вона відмовлялася. [PERSON] він вигнав, оскільки він зловживав алкоголем. Він вимагав оплати комунальних послуг та із цього проводу виникав конфлікт. [PERSON] у 2020 році пішов із квартири. Він не може оформити субсидію та всі комунальні послуги нараховуються на всіх. Стали пропадати йогурт дитячу та продукти. Потім зламали кран у ванній. Потім зломали пральну машину. Також вони стали приходити вночі. Потім стали підкладати квіти викладені хрестом. Вони могли вночі і залишити включеним газ. Через це у 2020 році після того, як [PERSON] пішла із квартири через, десь через 8 місяців він змінив замок у вхідних дверях квартири. Крім того, [PERSON] із чоловіком [PERSON] розпивали спиртні напої. Світлана, практично із народження свого сина [PERSON] там не проживає. [PERSON] не проживав ще за 5 років до смерті батька. Всі, окрім [PERSON] , не проживають більше 5 років. [PERSON] приходила до матері в гості за цей час. Коли він прийшов проживати в квартиру, там проживали лише [PERSON] із своїм чоловіком. Якби він виганяв [PERSON] , вона б викликала поліцію. Ніхто не мав наміру вселятися у квартиру. Коли він змінив замки, він не дав ключі. Після смерті батька, особовий рахунок переоформили на нього, так як [PERSON] перебувала на квартирній черзі та думала, що вона отримує квартиру. Всі написала згоду, щоб на нього оформити особовий рахунок, так як він не стояв на черзі. [PERSON] в лютому 2020 року забрав свої речі із квартири. Замки він змінив в кінці літа 2020. Він завжди знаходився у квартирі та міг пустити всіх, хто хотів зайти. Із двох кімнат в квартирі, він займає лише одну. Інша кімната замкнена. [PERSON] проживає із дружиною в гуртожитку в кімнаті, яку їм надано. [PERSON] нещодавно забирав із квартири банки. Відповідачка [PERSON] пояснила, що вона не проживала який час в квартирі, оскільки хворіла та була в дочки, яка її доглядала. Коли після хвороби вона прийшла в квартиру, брат уже не впустив у дім. Брат сказав, що не буде пускати в дім, що особовий рахунок на нього і вони не мають права там проживати. Коли вона його випрошувала, він міг впустити ненадовго, щоб забрати речі. Коли вона залишалася, він перекривав воду та не давав можливості користуватися газом. Вона вимушена була йти із квартири. Після перелому її позвоночника він ще її пускав у квартиру. Із кінця 2019 року вона не проживає в квартиру. Вона винаймає квартиру по [ADDRESS] . Вона зверталася в поліцію, що брат не впускає її жити в квартиру. До суду із позовом про вселення вона не подала, оскільки не мала коштів на адвоката. Світлана приходила в квартиру, проживала по кілька днів із дітьми. [PERSON] їй вказував, що вона в квартирі ніхто. Були конфлікти. Речі дочки [PERSON] в квартирі є. Її речі також є в квартирі. Вони всі в її кімнаті, яку вона закрила на замок. Комунальні послуги вона завжди платила. Останні 4 місяці вона платить лише за ЖЕК. Решту місяців, не проживаючи там, вона платила за житло. Позивач у квартирі проживав із сім`єю із 4 чоловік, а за комунальні послуги платив лише за одного. У 2019 році позивач змінив замки. Ключа він їй не дав. [PERSON] пояснила, що востаннє [PERSON] лише її, а не матір, впустив в квартиру та сказав, щоб забрали всі речі та уходили із житла. Її речі в квартирі ще є. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зайцева М. підтримала відзив на позовну заяву. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки це їх спільна квартира. Пояснила, що вони стали збирати документи на приватизацію, але позивач заперечив проти приватизації, оскільки він там лише один прописаний та його частка буде незначною. Потім дядько створив нестерпні умови всім. Дядько із своєю дружиною проживав на Паризькій Комуні безперервно 25 років. Зараз той будинок вони продають. Вона все життя пам`ятає позивача, що той вживав алкогольні напої. Він створював нестерпні умови для всіх. Він постійно ображав матір. Він після смерті дідуся, побив матір та протиправно переписав на себе особовий рахунок. У спірну квартиру він вселився у 2018 році. Особовий рахунок оформили на дядька. Після смерті бабусі позивач став вимагати у матері документи, щоб оформити на нього особовий рахунок. Коли їм сказали в ЖЕКу, що їх [PERSON] не має права вигнати із житла, вони надали згоду. Вона на той час була на вул.. Новоіванівській. Вони все поділили із того часу. Він увесь час казав, що він там господар. Він переобладнав одну кімнату без їх дозволу. Вона не живе у квартирі близько 7 років. Вона перейшла до чоловіка, оскільки доглядала матір чоловіка. Вона проживає у двокімнатній квартирі. Там прописані чоловік із дітьми та сестра чоловіка з дитиною. Проживає там вона із чоловіком, її четверо дітей та її сестра [PERSON] . Сестра чоловіка з дитиною тимчасово там не проживають в квартирі, оскільки вони на заробітках. Іншого житла вона у власності не має. Щодо отримання житла матір`ю їм пропонували нежитлове приміщення без комунікацій та підлоги. Там не було умов для проживання. Спроб вселитися на Богунську вона не мала, оскільки вона не конфліктна. Мати пропонувала дядькові зробити окремі особові рахунки на комунальні послуги. Її речі на вул. Богунській наявні. Речі дітей із нею. У неї четверо дітей. Вона виховує двоє дітей чоловіка, які мають розумові відхилення, але це ніяк не оформлено. Вона в постійному стресі. Але їй немає куди піти від чоловіка. Вона не може повернутися в спірну квартиру. Вона хоче мати у власності житло. Її доходи зовсім незначні та на все їй не вистачає. Її син [PERSON] хоче, щоб цей конфлікт вирішився мирно. Вона заперечує проти задоволення позовну до її неповнолітнього сина [PERSON] . 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ЖИА № 138606 [PERSON] має інвалідність першої групи по зору із дитинства (а.с. 15). Згідно рішення виконкому Бердичівської міської ради від 20.07.2016 № 319 [PERSON] ( склад сім`ї 8 осіб) надано дозвіл на переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,9 кв.м. у зв`язку із смертю батька [PERSON] (а.ч. 10). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 у квартирі [ADDRESS] від 13.12.2020 № 2589 проживає та зареєстрований [PERSON] квартиронаймач, сестра [PERSON] , 1967 р.н., племінниця [PERSON] , 2004 р.н., племінник [PERSON] , 1986 р.н., племінниця [PERSON] , 1988 р.н., правнук (очевидна описка) [PERSON] , 2006 р.н., племінник [PERSON] , 1988 р.н. (а.с. 14). Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 обстеження житлових умов від 15.02.2021 квартиронаймач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . На вказаній житловій площі зареєстровані: [PERSON] квартиронаймач, сестра [PERSON] , 1967 р.н., племінниця [PERSON] , 2004 р.н., племінник [PERSON] , 1986 р.н., племінниця [PERSON] , 1988 р.н., правнук (очевидна описка) [PERSON] , 2006 р.н., племінник [PERSON] , 1988 р.н. (а.с. 53). Відповідно до заяви [PERSON] від 12.11.2020, адресованої МК ВЖРЕП № 7, вона просила не вчиняти будь-яких дій щодо зняття із реєстрації місця проживання її та її дітей [PERSON] , 2004 р.н., [PERSON] , 1986 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] , 1988 р.н. та онука [PERSON] , 2006 р.н.. Вказала, що її брат [PERSON] її разом із дітьми вигнав із квартир, змінив замок та вони вимушені проживати по [ADDRESS] (а.с. 55). Відповідно до висновку від 25.03.2021 № 02-16/700 орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради вважає недоцільним визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2006 р.н. такими, що втратили право на користування житлом квартирою [ADDRESS] (а.с. 67-68). Із довідки виконкому Бердичівської міської ради від 16.04.2021 вбачається, що [PERSON] та члени її сім`ї: син [PERSON] , 1986 р.н., дочка [PERSON] , 1988 р.н., син [PERSON] , 1988 р.н. перебувають на квартирному обліку із 18.10.1989 року у загальній та першочерговій черзі (а.с. 99). Згідно повідомлення Бердичівського відділу поліції від 03.12.2020 [PERSON] повідомлено, що на її заяву від 15.11.2020 щодо неправомірних дій [PERSON] , із ним було проведено профілактичну бесіду виховного характеру та недопущення порушень в подальшому та встановлено, що будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] він не вчиняє (а.с. 118). Із довідки про результати розгляду заяви [PERSON] вбачається, що 16.11.2020 вона звернулася до Бердичівського РВП з приводу неправомірної поведінки [PERSON] , який не дає їй проживати у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] в ході перевірки пояснювала, що [PERSON] вигнав її із квартири 24.06.2020 та не дає змоги там проживати. У квартирі знаходяться її речі та [PERSON] погрожує їх викинути. [PERSON] пояснював, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] має власну кімнату, яку зачиняє на замок. [PERSON] у квартирі зареєстрована, проте не проживає та не сплачує комунальних послуг. Про стягнення із неї боргу за комунальні послуги він буде звертатися до суду (а.с. 118, зворот). Згідно повідомлення Бердичівського відділу поліції від 11.12.2020 [PERSON] на її заяву від 03.12.2020 щодо неправомірних дій [PERSON] який перешкоджає користуватися квартирою повідомлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки вчинення кримінального правопорушення та відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР (а.с. 119). Із довідки про результати розгляду заяви [PERSON] вбачається, що 03.12.2020 вона звернулася до Бердичівського РВП із заявою, в які просила прийняти міри до [PERSON] , який перешкоджає її у користуванні квартирою [ADDRESS] . [PERSON] в ході перевірки пояснювала, що [PERSON] не дає їй ввійти до квартири. [PERSON] , в телефонній розмові пояснив, що він є інвалідом, [PERSON] із квартири не виганяв, а вона сама пішла проживати до співмешканця. Змінив замки у квартирі, оскільки син [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку та вибив двері (а.с. 119, зворот). Відповідно до довідки травматолога від 05.07.2019 [PERSON] було встановлено діагноз - перелом поперекового відділу хребта (а.с. 120). У січні 2020 року [PERSON] зверталася до лікаря із приводу болей в горлі та кашлю, встановлено діагноз ГРВІ, гострий ларинготрахеїт (а.с. 121). Відповідно до витягу № 1280 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2011 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON] , 1993 р.н. Будучи допитаним у якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що із квартири він нікого не виганяв. У квартирі ніхто із відповідачів не проживає. Замок він змінив через рік, як [PERSON] і [PERSON] пішли із житла. [PERSON] та [PERSON] там не проживають. Він у квартирі є завжди та відкриває їм двері. Він не бачить, та коли в квартирі він один, він не впускає їх. Він побоюється, щоб його не отруїли. Він вигнав співмешканця [PERSON] за п`янку. У співмешканця із [PERSON] виникали конфлікти. [PERSON] вигнала співмешканця на вулицю, де той проживав біля їх квартири. Потім він на деякий час впустив його в квартиру, але [PERSON] знову став випивати. [PERSON] разом із співмешканцем зловживали алкоголем. [PERSON] ще один рік після того як пішов її співмешканець, жила у квартирі. У 2019 році [PERSON] пішла із квартири. Він вважав, що до [PERSON] . Але [PERSON] винайняла житло на вул.. Європейській. Потім із квартири стали пропадати речі, вони виломили кран, зломали програматор в пральній машині. Все це бачив [PERSON] . Потім вони стали приходити вночі. Але не включали світло. Коли він виходив, вони зникали. Із [PERSON] у нього нормальні стосунки. [PERSON] також мав із ним хороші відносини. Він ніяких перешкод [PERSON] не чинить. Виникали непорозуміння з приводу користування плитою. Коли він заселився жили в квартирі [PERSON] із співмешканцем та її дочка [PERSON] . [PERSON] який час ще проживав у житлі. Він не провокував скандалів. Якби таке було [PERSON] б викликала поліцію. [PERSON] проживав до березня-квітня 2020 року та потім він поїхав до дружини. Коли він подав позов до суду [PERSON] зателефонував вночі та попросився пожити, так як він посварився із дружиною. Але він його не впустив, а сказав йти проживати до матері. Ніяких конфліктів та п`янок він не влаштовував. Якби таке було, [PERSON] б викликала поліцію. Він просив [PERSON] , щоб було нормально, але вона не прибирала. Особовий рахунок на нього був оформлений після смерті на батька у 2016 році. Так як [PERSON] перебувала на квартирному обліку, особовий рахунок переоформили на нього. Всі надали згоду на переоформлення особового рахунку. [PERSON] ніколи не добивалася собі житла. У його дружини є однокімнатна квартира у приватному будинку без зручностей. До 2018 року за комунальні послуги платили батьки. Бала переплата. Він став платити за комунальні послуги із кінця 2019 року. Свідок [PERSON] , дружина позивача, пояснила, що в квартиру вона вселилися два роки тому. Квартира була не прибрана. Вони нікого не виганяли із квартири. [PERSON] чоловік завжди казав, щоб та добивалася собі квартиру. Коли [PERSON] пішла вони і не зрозуміли. Вона, після цього, ще приходила та забирала речі. В подальшому, коли лише вони проживали у квартирі, а ключі буди у всіх, стали пропадати речі. Був випадок, що вночі прийшла [PERSON] та розпивала спиртне. Виник конфлікт. [PERSON] також проїздив у квартиру, оскільки він працював у Києві. Колеснікової [PERSON] з дитиною та [PERSON] не було в квартирі. Із того часу вони заселилися, вони ніяких перешкод нікому не чинили. Вони у квартирі все відремонтували. Замки замінили через рік після того як [PERSON] пішла із житла. Уже навіть [PERSON] залишив житло. [PERSON] нещодавно забирав банки із підвалу та повідомив, що йому із дружиною надали гуртожиток в районі «Червоної гори». [PERSON] пішла із квартири у 2019 році, а замки замінені у 2020 році. Коли [PERSON] мала травму хребта вона жила у квартирі. Вони ще тоді не конфліктували. Вона свою однокімнатну квартиру віддала свої старшій дитині. Її чоловік не перебуває на квартирному обліку. Коли вони повідомили, що вселяються в квартиру, кімнату їм надали. За увесь час [PERSON] приходила із дочкою [PERSON] та забирали речі із квартири. [PERSON] після того, як пішла [PERSON] , ще пів року жив із ними. [PERSON] із жінкою забрав свої речі близько року тому. Її не можуть прописати в цій квартирі. Речі [PERSON] із кухні, ванної та коридору забрав її чоловік та сказав їй, що несе в підвал. Свідок [PERSON] , двоюрідний брат позивача та відповідачки [PERSON] пояснив, що має зі всіма родинні стосунки, неприязних стосунків ні з ким не має. По [ADDRESS] всі прописані. Коли помер батько став просити не виганяти сестру, хоча б рік, щоб та добилася собі квартиру. [PERSON] туди пішов проживати у 2017 році. Вони там допомагали прибирати. Там було дуже брудно. [PERSON] там проживала із [PERSON] та співмешканцем [PERSON] . [PERSON] інколи туди приходив. [PERSON] не виганяв [PERSON] . [PERSON] пішла добровільно. У 2019 році, перед Новим роком [PERSON] залишила житло. У них були побутові конфлікти з приводу прибирання. Він, коли кілька разів приходив, чув та бачив конфлікти. Про конфлікти чув також зі слів [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , пояснила, що сторони у справі сусіди, її квартира поруч. У неї зі всіма сусідські стосунки. Вона там проживає із 2007 року. [PERSON] із сім`єю квартиру поселився 3-4 роки тому. У той час в квартирі проживала [PERSON] із співмешканцем. Квартира була дуже шумна. Під її вікном був влаштований шатер і там знаходився співмешканець [PERSON] . Драбина виходила до вікна квартири сусідів. Там ще була менша дочка [PERSON] . Також приходила дочка [PERSON] . Коли посилився [PERSON] , вона попросила його забрати все з-під вікна. До [PERSON] вона не зверталася із цими питаннями. Потім все це прибрали. [PERSON] зникла із квартири близько двох років тому. Чому не проживає [PERSON] їй не відомо. Факту зловживання алкоголем [PERSON] чи дружиною вона не бачила. Щодо проживання сина [PERSON] , то вона бачила, що приходив, але він постійно не мешкав. Вона там не заходиться постійно, там як має у власності ще одну нерухомість. У квартирі вона 2-3 рази на тиждень. Світлана приходила, несла городину. По її уявленню [PERSON] приходила в гості. Свідок [PERSON] , сусідка сторін, пояснила, що вона проживає у іншому під`їзді. [PERSON] та всі її діти нормальні, трудящі. Там проживала [PERSON] , але потім вона вийшла заміж. [PERSON] приходив із жінкою та трьома дітьми. Вона була двічі на порозі квартири. [PERSON] не зловживала алкоголем. Вона працювала багато, має чотирьох дітей, посадила городину біля будинку. Два роки як там не садить городину. Не бачила [PERSON] там в цьому році. Свідок [PERSON] , пояснила, що проживала по сусідству із сторонами у 27 квартирі по [ADDRESS] . Уже десять років я в гості. Вона товаришувала з [PERSON] і її матір`ю. [PERSON] доглядала батьків. Вона, зі слів матері [PERSON] знає, що брат [PERSON] влаштовував скандали, вимагав переписати жило на себе. [PERSON] доглядала своїх батьків. Після смерті батьків [PERSON] проживала із дітьми. В подальшому, хто там проживає вона не знає. Зі слів [PERSON] , дочки [PERSON] , вона знає, що позивач її не пустив. Хто в житла зараз проживає вона не знає. При зустрічі, яка відбулася п`ять місяців тому, [PERSON] сказала, що її вигнав брат та замінив замки. Свідок [PERSON] пояснила, [PERSON] знає давно, раніше вони товаришували. [PERSON] проживала із батьками, доглядала їх до смерті. Брат приїздив та влаштовував скандали. Кричав, що вижене. Коли [PERSON] переїхав на вул. Богунську, вона попереджала [PERSON] , що він її вижене. Він напивався, влаштовував скандали та виганяв її. [PERSON] попала в лікарню та він змінив замок. [PERSON] з того часу винаймає квартири, живе в дочки. При ній [PERSON] один раз [PERSON] виганяв із житла. [PERSON] постійно скандалив із батьками. [PERSON] проживає по вул. Новоіванівській із чоловіком. У них 4 дитини. Світлана не могла потратити навіть в гості до [PERSON] . Він її також вигнав з квартири. Як [PERSON] вселився, так і всіх розігнав. У дружини [PERSON] була трикімнатна квартира, яку вони продали за борги та купили частку будинку, де проживали, поки не вирішили вселитися у спірну квартиру. [PERSON] проживає у гуртожитку на «Червоній горі». Релевантні норми права, судова практика Відповідно до\~статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9\~ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71\~ЖК УРСР передбачає загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК УРСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~\~фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71\~ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач у даній справі не довела. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житловим законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначені питання вирішуються судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла таких висновків. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року). Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. ( постава ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 554/567/19). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Законність виселення, як і втрата права на користування житлом, які по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Схожі за змістом висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19), від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Аналіз доводів сторін, висновки суду Судом встановлено, що у 2019 році відповідачка [PERSON] вибула із спірної квартири разом із своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] . У спірній квартирі, яка була надана в користування батькам її та позивача [PERSON] проживала майже усе своє життя та іншого житла у своїй власності вона не має. [PERSON] перебуває на черзі на поліпшення житлових умов. Позивач же вселився в житло 2018 році разом із ще трьома членами своєї сім`ї, які не мають зареєстрованого місця проживання у даній квартирі. Суд вважає, що непроживання [PERSON] у спірній квартирі обумовлено наявністю конфліктів між [PERSON] та відповідачкою щодо порядку користування житлом, що доведено показаннями свідків, матеріалами перевірки із Бердичівського РВП за наслідками розгляду заяв [PERSON] , а також заміною дверних замків у вхідних дверях та небажання позивача надати ключі та впускати в житло для проживання. [PERSON] не втратила інтересу до житла, із якого вибула, на переконання суду, не із власної волі. Вона має в квартирі в користуванні власну кімнату, яка зачинена на замок. Неповнолітня [PERSON] , які і її мати, не мала можливості проживати у спірній квартирі, оскільки, будучи неповнолітньою, та не маючи повного обсягу прав, вона залишила житло разом із матір`ю. Аналогічно, і [PERSON] не мав можливості проживати у спірній квартирі, оскільки, будучи неповнолітнім, та не маючи повного обсягу прав, він не міг визначати своє місце проживання на час залишення житла та проживає із матір`ю [PERSON] . Отже неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] із поважних причин не проживають у спірному житлі понад 6 місяців. Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про відсутність підстав для визнання дітей такими, що втратили право на користування житлом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживав періодично у спірному в житлі до 2020 року. Достатніх доказів, що [PERSON] залишив житло добровільно та не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців позивач суду не надав. Показання позивача як свідка та його дружини про добровільне залишення житла [PERSON] житла навесні 2020 року не є достатніми доказами на підтвердження даного факу. Разом із тим, позивач підтвердив, що [PERSON] не має ключа від спірної квартири, після залишення житла [PERSON] проживав у квартирі ще кілька місяців, просився в квартиру жити в кінці 2020 році, проте позивач його не впустив. Отже [PERSON] не втратив інтересу до житла та судом не встановлено, що він має у власності інше житло. Таким чином, поважність причин непроживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі, на які вони посилалися під час розгляду справи, позивачем не спростовано, належних доказів на підтвердження факту непроживання відповідачів у спірному житлі саме без поважних причин матеріали справи не містять і таких обставин під час розгляду справи позивачем не доведено, як не доведено і обставин, що відповідачі втратили інтерес до спірного житла. Отже суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із поважних причини не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців та підстав для визнання їх такими, що втратили право на користування житлом відсутні. Суд також відмовляє у позові до [PERSON] , вважаючи, що позбавлення її права на проживання у спірному житлі буде непропорційним втручанням в її особисті права на порушуватиме її гарантоване ст. 47 Конституцією України право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. [PERSON] не має у власності іншого житла, у спірній квартирі народилася та проживала тривалий час, вона перебуває на черзі осіб які потребують поліпшення житлових умов, як зареєстрована у даному житлі. Відповідачка твердить, що має в житлі свої речі. Відповідачка часто навідувалася до житла, про що підтвердили свідки. Крім того, позивачем не доведено, що [PERSON] має у власності житло для проживання. Також встановлено, що до спірного житла відповідачка не втратила інтересу. Вона у судовому засідання просила не позбавляти її права на проживання у цьому житлі, мотивуючи тим, що маючи реєстрацію в житлі та частку на це житло, вона таким чином буде соціально захищена та матиме місце для проживання, так як не має значних доходів, виховує крім своїх двох дітей, ще і дітей чоловіка, які мають хвороби та вона хоче мати місце, куди їй можливо буде піти жити за нагальної потреби. Зазначені факти у свій сукупності свідчать, що позбавлення відповідачки права на проживання у житлі є непропорційним втручанням у її права. Разом із тим, позивачем доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у житлі понад 10 років. Крім того, відповідач [PERSON] жодного разу не прибув до суду, не направив до суду заперечень проти позову. Отже [PERSON] втратив інтерес до житла, із пояснень свідків його сім`ї надано для проживання кімнату в гуртожитку. Таким чином, суд частково задовольняє даний позов та визнає [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . У решті позову суд відмовляє. Розподіл судових витрат Оскільки судом задоволено частково позовні вимоги, а позивач від сплати судового збору звільнений, відповідно до ст. 141 ЦПК України із [PERSON] в дохід держави належить сягнути 908 гривень судового збору.

Outcome: partial