Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна. Згідно заявлених вимог, позивач просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 05 квітня 2000 року до дня його смерті [INFO] ; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та грошові кошти, розміщенні на поточному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Банк Восток» у розмірі 20 373,53 грн; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та Ѕ грошових коштів, розміщених на поточному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Банк Восток» у розмірі 20 373,53 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] помер, як зазначено у позові «її чоловік» [PERSON] . Позивач зазначає, що після смерті останнього вона самостійно займалась організацією та проведенням його поховання та організацією поминального обіду. Зазначає, що з 2000 року по день смерті [PERSON] вона перебувала з останнім у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, проживали разом, разом їздили на відпочинок, доглядали одне одного під час хвороб, разом були у компаніях друзів та родичів та відповідно мали спільні витрати, а також мали взаємні права та обов`язки. Спільних дітей не було. 08 січня 2002 року [PERSON] Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Ордер на жиле приміщення №031837 серії Б на право зайняття жилого приміщення жилою площею 13,55 кв. м., яке складається з 1 кімнати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона разом з [PERSON] проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що була приватизована останнім, приймала участь у витратах на утримання житла, зокрема здійснювала оплату за водопостачання, електроенергію, теплопостачання та інші житлово-комунальні послуги. Позивачем було придбано та встановлено бронедвері в спільній квартирі. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №02/2021 на наступне майно: квартиру [ADDRESS] та грошові кошти розміщені на поточному рахунку № [NUMBER] в Публічному акціонерному товаристві «БАНК ВОСТОК» у розмірі 20373,53 грн. Позивач, як спадкоємець четвертої черги, 05 квітня 2021 року подала відповідну заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рогачу В.В. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] без реєстрації шлюбу пов`язане з вирішенням спору, який виник між сторонами відносно права власності на нажите за період такого проживання майно, а саме кімнату [ADDRESS] . Позивач має намір отримати Ѕ квартири приватизованої її чоловіком за час їх спільного проживання однією сім`єю. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.2 а.с.145-147) Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округ Рогачу Вадиму Вікторовичу, видавати свідоцтва про право на спадщину, в межах спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (т.2 а.с.148-150) 28 липня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Борт П.С. подав до суду відзив на позовну заяву. (т.2 а.с.160-164) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Борт П.С. про продовження строку на подання відзиву. Відзив відповідача [PERSON] , поданий представником відповідача - адвокатом Борт П.С. залишено без розгляду. (т.2 а.с.180, 205-206) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича завірену належним чином копію спадкової справи №02/2021, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , витребувано з Пенсійного фонду України сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (довідка ОК-5) за період з 2005 року по теперішній час із зазначенням даних щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . (т.2 а.с.194, 207-208) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року витребувано у Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» відомості про рух коштів по всім рахункам (поточні, депозитні, накопичувальні, SWIFT тощо, з наданням інформації щодо суми залишку коштів, нарахованих відсотків), що відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з моменту їх укладення та станом на дату надання інформації, копії документів та всіх договорів, угод, заповідальних розпоряджень тощо, що укладалися з вказаною особою (анкети, договори банківського рахунку, депозитні договори, договори про оренду індивідуальних сейфів тощо). (т.3 а.с.23, 33-34) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . (т.3 а.с.27, 35-36). 18 травня 2022 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд: встановити факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 05 квітня 2000 року до дня його смерті [INFO] ; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та грошові кошти, розміщенні на поточному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Банк Восток» у розмірі 20 404,68 грн; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та Ѕ грошових коштів, розміщених на поточному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Банк Восток» у розмірі 20 404,68 грн. (т.3 а.с.110-116) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.3 а.с.127, 129-130) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Буцан О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити вимоги позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник позивача [PERSON] - адвокат Буцан О.В. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що позивач зі спадкодавцем майже 20 років перебували в цивільному шлюбі - спільно проживали, вели спільне господарство, дбали один про одного, несли спільні витрати, спадкодавець уклав страхову угоду, за якою вигодонабувачем є позивач. Зазначила, що в інших зареєстрованих шлюбах позивач не перебувала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2002 року вона проживала з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (кімната гостьового типу). Вказана квартира у 1991 році була надана в користування [PERSON] , та була приватизована у 2008 році. Весь час, з 2002 року до смерті [PERSON] позивач з останнім жили, як чоловік та дружина - спільно проводили відпочинок та дозвілля, вели спільне господарство, спільно сплачували комунальні послуги, придбавали побутову техніку та меблі, зробили ремонт у санвузлі, мали спільний бюджет. Позивач пояснила, що вона неофіційно працювала на ринку. Також зазначила, що вони з [PERSON] почали зустрічатись з 2000 року, однак проживати однією сім`єю почали з початку 2002 року. Також зазначила, що нею було замовлено поховання [PERSON] та поминальний обід, за який відповідач надав завдаток. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Борт П.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Борт П.С. в судовому засіданні пояснив, що фактичних сімейних відносин між позивачем та [PERSON] не було, зазначив про можливість видання спадкодавцем окремих доручень щодо проведення певних сплат. Також пояснив, що тіло батька отримував відповідач, він же оплачував кремацію. Зазначив, що з народження відповідач проживав у квартирі [ADDRESS] , з метою отримання ще однієї квартири, батьки відповідача розлучились. Також пояснив, що до 2005-2006 року відповідач проживав спільно з [PERSON] та [PERSON] (батьками відповідача). В 2004 році відповідачем з матір`ю було отримано ордер на нове житло. Іншого житла вони не мали. Також зазначив, що відповідач лише у 2009 році дізнався про те, що його батько зустрічається з позивачем, але між ними не було сімейних відносин. Також висловив доводи з приводу належності приватизованого майна до власності особи, яка таке майно приватизувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що про позивача він дізнався приблизно з 2008-2009 років, коли зайшов у гості до батька, позивач спала на матраці, який знаходився на підлозі. При цьому, батько пояснив, що [PERSON] є квартирантом та сплачує за квартиру. Також відповідач пояснив, що відповідач періодично жила в квартирі батька, про що останній повідомляв йому особисто. Зазначив, що побутову техніку в квартиру купляв батько. Пояснив, що до отримання з матір`ю кімнати, вони проживали разом з батьком - приблизно до 2005 року, після цього відповідач приходив до батька раз на місяць та не кожного разу бачив у квартирі позивача. Також зазначив, що в останні роки батько з позивачем були співмешканцями, проте спільно жили не весь час, батько самостійно готував, у тому числі й робив консервацію. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була колишньою дружиною [PERSON] , вони одружились у 1991 році, жили в гуртожитку, в цьому ж році отримали квартиру, в 1997 році розлучились, спільно жили до 1995-1997 року, після розлучення періодично спільно проживали до 2005 року. При цьому зазначила, що спілкувалась із колишнім чоловіком до часу його смерті - два рази на місяць заходила до нього в гості. В ці рази інколи бачила позивача, інколи - ні. Пояснила, що [PERSON] жалівся на позивача, що та не бажає прибирати в квартирі. Також зазначила, що з позивачем знайома з 2005 року, бачила, як та спить на підлозі в квартирі [PERSON] , пояснила, що останній називав позивача квартирантом, говорив, що їй немає де жити. При цьому пояснила, що житлова площа квартири, де поживав [PERSON] становить 13 кв.м. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 05 липня 2001 року (т.2 а.с.241-зворот). [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т.2 а.с.229 -230). 02 січня 2002 року Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано ордер на право зайняття житлового приміщення житловою площею 13,55 кв.м, яке складається з 1 кімнати в квартирі готельного типу за адресою: [ADDRESS] , зі складом сім`ї - на одну особу (т.1 а.с.22-23) Місце проживання [PERSON] за вказаною адресою зареєстровано з 10 січня 2002 року (т.1 а.с.14). Постійне проживання [PERSON] за цією адресою визнається сторонами, отже не підлягає доказуванню. Вищевказане житло було приватизовано [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та 12 листопада 2008 року Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (11/100) дійсно належить на праві власності [PERSON] (т.1 а.с.24) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.2 а.с.226-зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] (11/100) (т.1 а.с.24) та грошові кошти в сумі 20404,68 грн, розміщені на рахунку [NUMBER] (980) в Публічному акціонерному товаристві «Банк Восток» за договором банківського рахунку №517668 від 26 листопада 2012 року, укладеним з [PERSON] (т.3 а.с.56-91) 13 січня 2021 року відповідачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. подано заяву про прийняття спадщини (т.2 а.с.221). 05 квітня 2021 року позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. також подано заяву про прийняття спадщини (т.2 а.с.237). 16 червня 2021 року третя особа [PERSON] подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. заяву, в якій стверджувала, що вищевказана кімната є спільно нажитим зі спадкодавцем майном та просила видати їй свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя (т.2 а.с.239). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно вимог статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Предметом спору в даній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю приватизованої спадкодавцем квартири та коштів, розміщених на його рахунку, визнання за позивачем права власності на Ѕ цих квартири та коштів, що регулюється вимогами статтей 60, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 337/5266/15-ц, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У Постанові Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 645/7250/18 викладено правовий висновок про те, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Так, предметом доказування за позовом про встановлення фактичних шлюбних відносин є наявність обставин ведення спільного господарства, наявність в них спільного бюджету, спільного харчування, проведення спільних витрат, придбання майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При цьому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, саме позивач зобов`язана довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову про встановлення факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна (квартири) сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти. У Постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 викладено правовий висновок, згідно якого належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. На підтвердження заявлених вимог в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, набутою ними за час спільного проживання однією сім`єю, стороною позивача надані наступні докази. Так в матеріалах справи наявні копії особистих, правовстановлюючих та інших документів [PERSON] , як то паспорту, воєнного квитка, посвідчень та свідоцтва, трудової книжки, свідоцтва про народження, ордеру на жиле приміщення, свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту на квартиру, договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, договору про надання послуг системи телебачення, повідомлень та квитанцій на сплату комунальних послуг за спірною квартирою за період з жовтня 2014 року по квітень 2021 року, договору медичного страхування від 19 жовтня 2003 року, матеріалів договору страхування та кредитного договору, укладених в квітні 2011 року, договору підряду від 21 серпня 2006 року, трудової угоди від 06 березня 2002 року, сертифікату акцій від 05 березня 1996 року, договору банківського обслуговування від 26 листопада 2012 року (т.1 а.с.11-14, 22-23, 24, 25-26, 27-28, 29-250, т.2 а.с.1-17, 47-48, 51-62, 63-66, 67, 68-69, 70-71, 72, 73-88, 90-92), а також документів, що підтверджують придбання [PERSON] меблів 29 липня 2008 року, побутової та іншої техніки 26 лютого 2008 року, 30 листопада 2008 року, 03 травня 2010 року, 07 квітня 2011 року, 27 жовтня 2012 року (т.2 а.с.32-33, 34-46). Відповідно до ч.3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно доводів сторони позивача, наявність у позивача оригіналів вищевказаних документів свідчить про сталі сімейні відносини, враховуючи, серед іншого, доступ саме позивача до цих документів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2019 року позивачем [PERSON] було замовлено металеві двері для їх встановлення за адресою спірної квартири, за що проведено оплату (т.2 а.с.49-50). 27 січня 2020 року [PERSON] було укладено договір страхування життя, вигодонабувачем за яким є позивач [PERSON] (т.2 а.с.22) За заявою сторони позивача судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , явку свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивач в судове засідання не забезпечила та відмовилась від їх допиту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , вони з позивачем знайомі приблизно 17-18 років. Зазначила, що [PERSON] з позивачем спільно ходили до магазину, вигулювали собаку. 15 років тому свідок на спільній кухні спілкувалась з [PERSON] та [PERSON] , коли приходила в гості до їх сусідки. Зі слів сусідів свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживають постійно разом. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає в будинку [ADDRESS] , з [PERSON] були знайомі давно, спільно працювали, були друзями. Свідку відомо, що [PERSON] познайомився з [PERSON] приблизно в 2001-2002 році, з цього часу вони проживали разом, спільно купували продукти харчування, спільно поверталися з роботи додому. Починаючи з 2002 року свідок декілька разів на місяць бував в гостях у [PERSON] та [PERSON] , про наявність у них спільного бюджету свідок не цікавився. При цьому зазначив, що позивач з [PERSON] жили разом, спільно купували продукти та вигулювали собаку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , має з позивачем спільну кухню. Зазначила, що познайомилась з позивачем в грудні 2002 року, коли [PERSON] та [PERSON] запросили свідка до себе в гості, в цей час вони вже проживали разом. Свідок постійно зустрічалась з ними на кухні, спільно з ними святкували свята, інколи спільно вечеряла з [PERSON] та [PERSON] . Також свідок показала, що [PERSON] та [PERSON] спільно готували, дбали один про одного, коли [PERSON] лежав у лікарні, позивач його відвідувала, приносила ліки. На переконання свідка їх можна назвати сім`єю, вони мали спільний бюджет, [PERSON] запитував у [PERSON] , чи можна комусь позичити кошти, чи вистачить їм на проживання. Також свідок показала, що відповідач та третя особа проживали з [PERSON] ще на початку 1990-х років та більше до спільного проживання не поверталися. За показаннями свідка [PERSON] весь час називав [PERSON] при всіх дружиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він з 2006 по 2014 рік проживав у будинку [ADDRESS] , в цей час свідок тісно спілкувався з [PERSON] та позивачем - майже кожен день. Коли свідок знайомився з ними, [PERSON] представив позивача, як свою дружину. При свідку [PERSON] постійно давав позивачеві свою зарплатну картку для розрахунків в магазинах, також в них були спільні гроші. Вдома у [PERSON] та [PERSON] свідок бував приблизно два рази на тиждень, [PERSON] ставився до позивача як до дружини. Також свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] замінювали двері та вікна в кімнаті. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає в будинку [ADDRESS] , з [PERSON] були знайомі з початку 1990-х років, коли працювали разом, часто бачив його на вулиці, проте другом сім`ї не був. Згідно показань свідка, [PERSON] та [PERSON] жили разом приблизно 10 років, при свідку [PERSON] давав [PERSON] картку, щоб та розрахувалась в магазині. З відповідачем та третьою особою свідок не знайомий. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , має з позивачем спільну кухню. Зазначила, що познайомилась з позивачем приблизно в 2000 - 2002 році. Зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] були відносини як у сім`ї між чоловіком та дружиною. Вони спільно ходили гуляти у вільний час, вигулювали собаку, разом ходили до магазинів та на ринок, спільно робили покупки, готували один для одного, жили спільно до смерті [PERSON] . Свідок неодноразово була у них вдома. Також свідок показала, що [PERSON] та [PERSON] спільно купляли меблі, робили ремонт - замінювали двері. З самого початку спільного проживання, позивач мешкала в квартирі, як господиня. Крім того, свідок показала, що відповідач та третя особа виїхали з квартири до 2000 року. Таким чином, з показань свідків [PERSON] та [PERSON] , які проживають в квартирі готельного типу [ADDRESS] , зі спільною кухнею, якою користувались також [PERSON] та [PERSON] , убачається не лише факт спільного проживання вказаних осіб щонайменше з 2002 року до часу смерті [PERSON] , а й наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на ремонт (встановлення дверей), надання взаємної допомоги, піклування один про одного, спільного проведення вільного часу, що засвідчує реальність сімейних відносин, притаманних подружжю. Свідок [PERSON] також показав про наявність у відносинах [PERSON] та [PERSON] вищенаведених обставин, з яких убачається перебування у фактичних шлюбних відносинах в період з 2006 по 2014 рік (час проживання свідка у вищевказаному будинку). Надаючи оцінку показанням вищевказаних свідків, суд не вбачає підстав не довіряти цим свідкам, оскільки їх показання є детальними та послідовними, узгоджуються між собою та наведеними вище письмовими доказами, якими підтверджується придбання в різні періоди часу меблів, металевих дверей тощо. Решта допитаних за заявою сторони позивача свідків детально не обізнані про наявність між [PERSON] та [PERSON] сталих притаманних подружжю відносин через відсутність між цими свідками та позивачем і [PERSON] стосунків, за яких вказані обставини можуть бути їм відомі. Що стосується показань допитаних у судовому засіданні за заявою сторони відповідача свідків [PERSON] та [PERSON] , суд надає цим показанням критичну оцінку з огляду на таке. Так допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] , яка проживала з [PERSON] приблизно до 1996-1997 років, після розлучення вони продовжували спілкуватися приблизно до 2004-2005 років. Зазначила, що з позивачем її познайомив [PERSON] приблизно в 2012-2013 році, представив як квартирантку. Також свідок показала що [PERSON] періодично приїжджав до неї в гості з різними жінками, а тому числі й з позивачем. Зазначила, що два рази на рік вона приходила в гості до [PERSON] , позивача не було - вона знаходилась то на базарі то на роботі. При цьому зазначила, що приблизно в 2006 році бачила позивача в квартирі [PERSON] , коли та лежала на підлозі, та [PERSON] повідомив, що вона є квартиранткою. Свідок стверджувала, що у [PERSON] та [PERSON] спільною була лише собака, вони вживали алкогольні напої та грали в автомати, інколи [PERSON] «посилав» позивача щось купити. При цьому свідок показав, що [PERSON] говорив «як ми з нею будемо ділити собаку». Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є напіврідною сестрою [PERSON] , який розлучився з [PERSON] в 1997 році, але до 2006 року вони проживали разом, до 2007 року спілкувались. За показаннями свідка, з позивачем вона познайомилась у 2008 році, [PERSON] представив її як квартирантку. Зазначила, що приходила до брата 2 рази на місяць, позивача бачила зрідка, брат їй не довіряв, скаржився, що [PERSON] «живе як квартирантка - навіть суп не зварить». Вважає, що позивач жила з [PERSON] заради квартири. Таким чином, свідок [PERSON] , згідно її ж показань, є рідною сестрою третьої особи [PERSON] та, відповідно, рідною тіткою відповідача [PERSON] , який заінтересований в результатах розгляду даної справи. Свідок [PERSON] є напіврідною сестрою [PERSON] та, згідно її ж показань, має з позивачем неприязні стосунки. Крім того, показання вказаних свідків є суперечливими не лише між собою, а й суперечать як поясненням відповідача та третьої особи, так і показанням інших свідків. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що позивач була квартиронаймачем [PERSON] (на чому також наполягали відповідач та третя особа в судовому засіданні) суд визнає недостовірними, оскільки такі показання суперечать показанням інших допитаних в судовому засіданні свідків, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам, з яких убачається, що кімната, в якій проживали [PERSON] та [PERSON] розташована в квартирі посімейного спільного заселення, має площу 19,3 кв.м, яка включає в себе коридор та санвузол і, згідно технічного паспорту, безпосередньо житлова площа кімнати становить 13,6 кв.м (т.1 а.с.25-26). При цьому доказів укладання договорів оренди тощо, щодо вказаного житла, стороною відповідача не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача надано достатньо доказів з точи зору їх належності, допустимості та достовірності, з оцінки яких в сукупності суд приходить до висновку про доведеність існування між [PERSON] та [PERSON] тривалих, сталих, постійних відносин, притаманних подружжю, виходячи із сукупності доведеності обставин щодо ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявність в них спільного бюджету, спільного харчування, проведення спільних витрат, придбання майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, спільного проживання, що засвідчує реальність сімейних відносин, підтверджує фактичні шлюбні відносини та є підставою для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня смерті [PERSON] - [INFO] . Разом з тим, суд не вбачає підстав для встановлення такого факту із зазначеної в позовній заяві дати, а саме з 05 квітня 2000 року, не лише тому, що стороною позивача не доведено факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з цієї дати, а й виходячи з того, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може встановлюватись лише з 01 січня 2004 року - часу набрання чинності Сімейним кодексом України, оскільки Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР такої можливості взагалі не передбачалось. Таким чином позов у цій частині піддягає частковому задоволенню, оскільки стороною позивача доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 23 грудня 2020 року сукупністю досліджених судом доказів, якими є не лише показання свідків, а й наявні в матеріалах справи та досліджені судом письмові докази. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. (ч.2 ст.74 СК України) За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Згідно положень ч.1, 2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як убачається з матеріалів справи, 26 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Восток» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунку №517668 (т.3 а.с.57-58) Згідно повідомлення ПАТ «Банк Восток», залишок коштів на рахунку [PERSON] станом на 02 лютого 2020 року становить 20 404,68 грн (т.3 а.с.56), що також підтверджується наданою банком випискою по рахунку (т.3 а.с.59-91). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в розмірі 20404,68 грн, розміщених на рахунку в ПАТ «Банк Восток» за договором банківського рахунку, укладеним з [PERSON] та про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ вказаних грошових коштів, що становить 10202,34 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю спірної квартири та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину цієї квартири, виходячи з наступного. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У відповідності до статті 345 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. (стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») Частиною 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно положень ст.3 цього Закону (в редакції, що діяла на час приватизації [PERSON] спірної квартири), приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. (ч.1 ст.5 Закону) Як вже зазначалось вище, спірна квартира була приватизована [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та 12 листопада 2008 року Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (11/100) дійсно належить на праві власності [PERSON] , загальна площа квартири становить 22,9 кв.м, а відповідна вартість на момент приватизації: 4 грн.12 коп. (т.1 а.с.24) Тобто в даному випадку мала місце безоплатна приватизація квартири. Згідно положень ч.1 ст.57 СК України (в редакції, що діяла на час приватизації спірної квартири) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до Закону України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» частину 1 статті 57 СК України доповнено пунктом 4 такого змісту: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно положень ст.61 СК України (в редакції, що діяла на час приватизації спірної квартири) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 4 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. Водночас лише у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року таке житло належало до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини державного житлового фонду. Аналогічний висновок щодо приватизованого майна наведений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 707/40/21 (провадження № 61-8892св21). За викладених обставин відсутні підстави віднесення спірної квартири до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину цієї квартири, оскільки остання є особистою приватною власністю [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2145,02 грн (908,00 грн*2 - за вимогами немайнового характеру; 102,02 грн - за вимогою майнового характеру; 227,00 грн - за заявою про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial