Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

31.07.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Anita Dr. Helbig GmbH (Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніта Др. Хельбіг Гмбх», згідн вимог якого позивач просить суд: - визнати недійсним свідоцтво України № [NUMBER] від 25.09.2018 на знак для товарів і послуг повністю відносно усіх товарів та послуг, стосовно яких цей знак зареєстровано; - визнати недійсним свідоцтво України № [NUMBER] від 26.12.2018 на знак для товарів і послуг повністю відносно усіх товарів та послуг, стосовно яких цей знак зареєстровано; - зобов`язати Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ» (Укрпатент) внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністюсвідоцтв України № 247374 від 25.09.2018 та № 251836 від 26.12.2018 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність"; - зобов`язати [PERSON] подати заявку до реєстратора доменного імені [INFO] на заміну реєстранта домену [INFO] на ім`я Anita Dr. Helbig GmbH (Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніта Др. Хельбіг Гмбх»). Мотивуючі позовні вимоги позивач вказує, що дії реєстранта (власника) доменного імені [INFO] з використання позначення за міжнародною реєстрацією № 561212 без згоди власника даної торговельної марки при створенні і функціонуванні комерційного веб-сайту делегуванні зазначеного доменного імені є такими, що призвели до порушення прав інтелектуальної власності позивача на торговельну марку за міжнародною реєстрацією № 561212, а отже мають бути припинені в силу вищенаведених приписів Закону шляхом : зобов`язання відповідача-2 передати права на доменне ім`я https://[INFO]/ позивачу. 15.10.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 03.12.2020 до суду надійшов відзив Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на позовну заяву. 07.12.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] , [PERSON] на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.02.2021 замінено первісного відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на належного відповідача - Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ» (Укрпатент), (код в ЄДР 31032378, адреса: 01601, місто Київ, вул. Глазунова, буд. 1, телефон: +380 (44) 494-05-05, факс: +380 (44) 494-05-06, адреса електронної пошти office@ukrpatent.org). 20.05.2021 до суду надійшов відзив Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ» (Укрпатент) на позовну заяву. 12.10.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомленими. Разом з цим, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, крім того, наголошується на тому, що позовні вимоги позивачем повністю підтримуються, проти ухвалення заочного рішення у справі позивач не заперечує. Від відповідачів не надходило до суду заяв з процесуальних питань. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, позивач вказує, що він є власником виключних прав інтелектуальної власності на торговельну марку " [INFO] " (міжнародна реєстрація № 561212), яка зареєстрована щодо товарів 05, 10 та 25 класів МКТП, та діє на території України з 2004 року. Позивач вважає, що знаки для товарів і послуг" [INFO] " за свідоцтвом України № [NUMBER] та "[INFO]" за свідоцтвом України № [NUMBER] , виданими на ім`я [PERSON] , [PERSON] ,станом на дату подання заявки були такими, що могли ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар та надає відповідні послуги, тобто позивача, а також були схожими з раніше зареєстрованою торговельною маркою позивача " [INFO] " настільки, що їх можна сплутати. Позивач також зазначає про порушення його прав [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку з тим, що останні пропонують до продажу білизну, трикотажний одяг для жінок, чоловіків та дітей за допомогою сайту [INFO] та у зв`язку із реєстрацією домена [INFO]. [PERSON] , [PERSON] у відзиві заперечують проти вимог позовної заяви, посилаючись на те, що знаки для товарів і послуг" [INFO] " за свідоцтвом України № [NUMBER] та "[INFO]" за свідоцтвом України № [NUMBER] були зареєстровані після проведення експертизи на підставі норм статті 10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" на предмет відповідності заявлених позначень умовам надання правової охорони, та зазначають, що позначення вказаних знаків виконані таким чином, що дають можливість споживачу розрізнити особу, яка виробляє товари та надає послуги під їх позначенням, відносно товарів і послуг, на які видані свідоцтва. Також [PERSON] , [PERSON] вказують, що [PERSON] не має реєстрації доменного імені [INFO] , воно зареєстровано на іншу особу. У відзиві Укрпатенту відповідач заперечує проти позовних вимогтим, що за заявками на видачу свідоцтв України № 247374 та № 251836 були проведені формальна та кваліфікаційна експертизи відповідно до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та встановлених на його основі Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, за результатами яких були винесені висновки про відповідність знаків умовам надання правової охорони. Також Укрпатентзаперечує наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів абзацу 5 пункту 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" щодо оманливості позначення, і, зокрема, вважає, що така обставина як можливість асоціації та плутанини споживачем знаків позивача та [PERSON] , [PERSON] має бути доведена позивачем документально підтвердженими даними про факти сплутування споживачами даних послуг, що призвело до порушення його прав (соціологічними опитуваннями). З врахуванням зазначеного, суд дійшов до наступних висновків. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами даної справи регулюються, Цивільним кодексом України та Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. За ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованої торговельної марки умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Водночас згідно ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" згідно з цим законом не можуть одержати правову охорону позначення, які є такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу; не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та п. 7.1. Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджені наказом ДП «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 року №91 відповідність певного знаку умовам надання правової охорони визначається через обставини, що правомірно склалися на дату подання заявки на видачу свідоцтва на знак (дату міжнародної реєстрації знаку), або на дату пріоритету, якщо такий заявлено. Правилами складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116, передбачено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знаку не виключає небезпеку введення в оману споживача (п. 4.3.1.9). Методичними рекомендаціями з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджені наказом ДП «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 року №91, передбачено, що позначення, яке може ввести в оману споживача - це позначення, що не містить відомостей, які прямо не відповідають дійсності, проте реально здатне породжувати таку можливість побічно. Такі позначення асоціативно породжують у свідомості споживача помилкову, неправильну думку щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, географічного походження товарів або послуг, які насправді не відповідають дійсності. Здатність ввести в оману не завжди очевидна, вона має ймовірний характер. До позначень, що можуть ввести в оману, відносяться й такі, в яких окремі компоненти можуть ввести в оману (п. 10.7.3). Відповідно до Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним у цілому, незважаючи на окрему різницю елементівю При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку (п. 4.3.2.4). За Правилами складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116,встановлення схожості словесних позначень здійснюється з урахуванням звукового (фонетичного), графічного (візуального) та смислового (семантичного) критеріїв схожості. Під час порівняння таких позначень береться до уваги загальне враження, яке складається на основі сукупної дії звукової, графічної та смислової схожості. При цьому позначення, що порівнюються, повинні розглядатися в цілому, без поділення на окремі елементи, увага звертається в першу чергу на їх схожість в цілому, а не на їх відмінність (п. 4.3.2.6). Відповідно до ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом; свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Користуючись правом передбаченим наведеною нормою, до початку розгляду справи по суті, представником позивача було подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: Висновку експерта №002-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 06 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Ткачук Т.М. за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності. Судовим експертом зазначено, що вказаний висновок підготовлено для подання до Печерського районного суду м. Києва на замовлення учасника даної справи, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України експерта попереджено. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновок експерта №002-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 06 листопада 2020 року, складений судовим експертом Ткачук Т.М. за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності, суд вважає повним та обґрунтованим, оскільки він містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повні відповіді на питання, поставлені перед експертом. Як встановлено судом на підставі Висновку експерта №002-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 06 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Ткачук Т.М. за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності, торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] є схожою настільки, що її можна сплутати із раніше зареєстрованою торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 561212; торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] є схожою настільки, що її можна сплутати із зареєстрованою раніше торговельною маркою міжнародна реєстрація № 561212; торговельні марки за свідоцтвом України № [NUMBER] та свідоцтвом України № [NUMBER] є такими, що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товари 25 класу МКТП, а саме відносно власника торговельної марки за міжнародною реєстрацією № 561212. Оцінивши Висновок експерта №002-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 06 листопада 2020 року, складений судовим експертом Ткачук Т.М. за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. За таких обставин він є належним та допустимим доказом у справі. Окрім цього, відповідачами не надано іншого експертного висновку та не заявлено клопотання про призначення експертизи судом для вирішення питань щодо схожості знаків та можливості введеня споживачів в оману внаслідок їх використання щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, в той час як такі питання потребують спеціальних знань. При цьому суд відхиляє посилання відповідачів на експертні висновки, надані під час прийняття рішення щодо реєстрації знаків за свідоцтвами України № 247374 та № 251836, оскільки, по-перше, наслідки таких висновків і є предметом судового оскарження у даній справі, а по-друге отримання відповідних висновків є обов`язковою передумовою для реєстрації будь-якого знаку для товарів та послуг, і ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачає можливість визнання свідоцтва недійсним, не пов`язуючи таке право або його відсутність з дотриманням відповідних процедур під час реєстрації оскаржуваного знаку, а пов`язуючи таку можливість лише з невідповідністю зареєстрованого знака умовам надання правової охорони або з порушенням прав інших осіб. Тобто, чинне законодавство припускає наявність підстав для оскарження, незважаючи на наявність експертизи, проведеної під час процедури реєстрації, тому наявність висновку про відповідність знаку умовам надання правової охорони та рішення компетентного органу про реєстрацію знаку не свідчить про відсутність обставин, які перешкоджали такій реєстрації. Також суд відхиляє долучений [PERSON] , [PERSON] .Висновок спеціаліста стосовно об`єктів інтелектуальної власності, що охороняються свідоцтвами України на знаки для товарів і послуг № [NUMBER] , № [NUMBER] , що належать [PERSON] та [PERSON] та торговельною маркою за міжнародною реєстрацією №561212, складений патентною повіреною України [PERSON] , реєстраційний № 418, оскільки за чинним цивільним процесуальни м законодавством консультації та роз`яснення (вис новок) спеціаліста не є з асобом доказування та не замінюють висновок експерта. З урахуванням встановлених обставин та наданих доказів, реєстрація спірних знаків для товарів і послуг була здійснена з порушенням прав позивача, а відтак, відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтва України на знаки для товарів і послуг № 247374 від 25.09.2018 (заявка m 2016 06353 від 28.03.2016) та № 251836 від 26.12.2018 (заявка m 2017 07032 від 31.03.2017) для 24, 25, 26 та 35 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, які були видані на ім`я [PERSON] , [PERSON] , підлягають визнанню недійсними повністю. Відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними, Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. В силу приписів п.п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково. Підставою внесення відомостей до реєстру, в тому числі є і рішення судових органів, які в силу п. 1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені "Промислова власність". 14 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" від 16.06.2020 №703-ІХ, згідно з яким внесені зміни до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Частиною 1 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначено, що функції Національного органу інтелектуальної власності (надалі - НОІВ) виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 2 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема, опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про Національний орган інтелектуальної власності" від 13.10.2020 №1267-р, на виконання підпункту 1 п. 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції НОІВ. Згідно з п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), яке виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (адреса: Україна, 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1, код ЄДРПОУ 31032378) внести відомості про визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність". Крім того, позивач звернувся до суду за захистом своїхвиключних прав інтелектуальної власності на торговельну марку "[INFO]" (міжнародна реєстрація № 561212) у зв`язку із реєстрацією домена [INFO] . Для доведення позовних вимог у цій частині позивачем подано роздруківки із веб-сайтів за посиланнями: [INFO] та Експертний висновок за результатами проведення фіксації дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.07.20 №179/2020-ЕВ. Дослідивши та оцінивши вказані документи, судом встановлено, що 08.09.2016 у доменній зоні .COM мережі Інтернет зареєстровано та делегується доменне ім`я [INFO]. Згідно даних сервісу WHOIS, що забезпечує публічний доступ до інформації стосовно реєстраційних даних домену, реєстратором доменного імені [INFO] є юридична особа OnlineNIC, Inc. За відкритою інформацією на офіційному сайті реєстратора OnlineNIC, Inc. реєстрантом доменного імені [INFO] є відповідач [PERSON] ( Registration Name : [PERSON] ). Згідно ст. 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" власником веб-сайту є реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Власник веб-сайту є особою, яка встановлює порядок і умови використання веб-сайту. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені ст. 16 цього закону, в т.ч. вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах знаків та позначень, вказаних у пункті 5 статті 16 цього Закону. Як встановлено судом, на підставі Висновку експерта №002-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 06 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Ткачук Т.М. за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності, позначення, застосоване у доменному імені [INFO], є схожим із раніше зареєстрованою торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 561212 настільки, що їх можна сплутати. При цьому з Експертного висновку за результатами проведення фіксації дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.07.20 №179/2020-ЕВ судом встановлено, що доменне ім`я [INFO] використовується для доступу до веб-сайту інтернет-магазину з продажу товарів, що є спорідненими з товарами, щодо яких зареєстрована торговельна марка " [INFO] " (міжнародна реєстрація № 561212), а також продажу товарів, позначених знаками за свідоцтвами України № 247374 та № 251836. Таким чином, у розумінні статті 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" [PERSON] є власником веб-сайту, який знаходиться за адресою доменного імені [INFO] , що свідчить продопущення нею порушення прав позивача як власника торговельної марки "[INFO]" (міжнародна реєстрація № 561212), передбаченого ч. 1 ст. 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"встановлено, що на вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зобов`язання [PERSON] подати заявку до реєстратора доменного імені [INFO] на заміну реєстранта домену [INFO] на ім`я позивача - Anita Dr. Helbig GmbH (Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніта Др. Хельбіг Гмбх») - є реалізацію такого способу захисту як припинення дій, що порушують право, що прямо передбачений в ст. 16 ЦК України. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 8408,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved