Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

представник позивач звернувся в суд із вказаним позовом, який мотивує тим, що 27 вересня 2021 року між сторонами у даній справі було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримала у позику грошові кошти у сумі 13 890 грн строком по 31 грудня 2021 року. В якості доказу цього відповідач написала розписку, в якій підтвердила факт отримання від позивача грошових коштів у вказаній сумі, яку зобов`язалася повернути в строк до 31 грудня 2021 року. Представник вказує на те, що позивач умови договору позики виконав у повному обсязі відповідні кошти передані відповідачу, однак та у свою чергу своїх зобов`язань не виконала та у визначений в розписці строк кошти позивачу не повернула, будь яких дій для повернення боргу не вживає, на контакт з позивачем не виходить, через що у позивача виникло право на звернення з відповідним позовом до суду. Крім цього зазначає, що оскільки строк дії договору позики закінчився 31 грудня 2021 року, а відповідач й надалі користується грошовими коштами позивача, в останнього є право на нарахування 3 % річних за користування коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також інфляційних нарахувань. Таким чином вважає, що сума заборгованості відповідача з урахуванням нарахованих на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України розміру 3 % річних за користування коштами становить 15 111,01 грн, з яких 13 890 грн основна сума боргу, 172 грн 3 % річних, а також 1 049,01 грн інфляційні нарахування на суму боргу. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак попередньо направляв суду заяву, в якій клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім цього подав суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. Звертає увагу суду, що між ним та [PERSON] укладено договір від 12 травня 2022 року про надання адвокатських послуг (правової допомоги), за яким він як адвокат зобов`язався за плату надати відповідну допомогу клієнту по захисту його прав та інтересів під час розгляду справи у суді. За наслідками надання адвокатом послуг позивачу, між сторонами було укладено акт-розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу у даній справі, відповідно до якого сторони погодили факт виконання робіт та їх обсяг, засвідчили відсутність претензій стосовно надання таких послуг та здійснення їх оплати. Зазначає, що позивачем було сплачено адвокату Михалківу Б.С. гонорар у розмірі 3 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23 серпня 2022 року.\~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що на підставі розписки від 27 вересня 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 13 890 грн, які зобов`язалася повернути в строк до 31 грудня 2021 року (а. с. 20). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20 (провадження № 61-14794 св 21) та від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18. Підстав для неприйняття доводів позивача та його представника про те, що розписка не виконана відповідачем, відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, розписка надана позивачем про передачу грошових коштів містить ознаки договору позики, з такої можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач [PERSON] у встановлений строк не виконала покладені на неї зобов`язання та не повернула борг позивачу в розмірі 13 890 грн, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму основного боргу. Щодо позовної вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми позики суд зазначає таке. Згідно розрахунку, що складений представником позивача у позовній заяві, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 13 890 грн за період з 01.01.2022 по 01.06.2022 становить 172 грн, а також інфляційних втрат за вказаний період 1 049,01 грн (а. с. 2-3). Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зі змісту позовної заяви видно, що позивач просить стягнути з відповідача проценти від суми позики, нараховані в розмірі 3% за місяць. Станом на 01.06.2022 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 13 890 грн за період з 01.01.2022 по 01.06.2022 становить 172 грн. Відповідно до наданого суду розрахунку представник позивача правильно розрахував\~ 3 % річних за несвоєчасне повернення позики та суму інфляційного збільшення боргу, а відтак, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути 3 % річних в сумі 172 грн та інфляційні витрати за період з 01.01.2022 по 01.06.2022 (як зазначено у позові) у розмірі 1 049,01 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд констатує таке. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 992,40 грн. Крім цього згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час як видно із заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у даній справі та долучених до неї доказів, 12 травня 2022 року між ним та адвокатом Михалківом Б.С. укладено Договір про надання адвокатських послуг (правову допомогу), відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремим дорученням клієнта, та здійснює представництво прав та інтересів клієнта як позивача у Перечинському районному суді, Закарпатському апеляційному суді у цивільній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, в той час як предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором позики. Крім цього згідно Акту-розрахунку суми гонорару (витрат на правову допомогу) за надану правову допомогу за договором про надання адвокатських послуг (правову допомогу від 12 травня 2022 року по цивільній справі № 304/903/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики) від 23 серпня 2022 року, яка полягала зокрема у попередній консультації, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях у справі в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, вартість послуг адвоката склала 3 000 грн. На підтвердження оплати вказаних послуг адвоката, позивачем до заяви також долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 5/2021, в той же час датовану майбутньою датою 23 вересня 2022 року.\~\~ Отже за встановлених обставин, з врахуванням положень ч. 1, 4 ЦПК України, за якими суд не бере до розгляду в якості належних доказів ті, що не стосуються предмета доказування, суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Outcome: approved