Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , в обґрунтування якого зазначає, що 18.09.2004 року уклала шлюб з [PERSON] . Шлюб розірвано за рішенням суду 22.12.2021 року. Під час шлюбу ними придбана квартира [ADDRESS] право власності на яку зареєстроване за [PERSON] . Позивач вважає, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу за спільні кошти, а відтак їй належить Ѕ частина у спільному майні. У спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після припинення шлюбних відносин проживає разом з донькою в орендованому приміщенні. Відповідач не дає їй та доньці можливості проживати у квартирі, постійно змінює замки на вхідних дверях, чим порушує\~право на\~користування житловим\~приміщенням.За даним фактом позивач викликала працівників поліції. Крім того, на момент звернення з позовом до суду, між сторонами в добровільному порядку не вирішено питання щодо користування спірною квартирою, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Посилаючись на вказані обставини просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної нерухомості; вселити її та неповнолітню доньку [PERSON] у спірну квартиру; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй та доньці у користування житлову кімнату «2» площею 13,9 кв.м. та лоджію площею 1,6 кв.м., у користуванні відповідача виділити житлову кімнату «3» площею 12,2 кв. м., залишивши у спільному користуванні співвласників коридор «1» площею 6,2 кв.м., кухню «4» площею 9,6 кв.м., об`єднану ванну кімнату та санвузол «5» площею 2,3 кв.м. Позивач [PERSON] просить розгляд справи провести без її участі та без участі її представника, про що надала письмову заяву. Позов підтримує та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином,про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування просить розглянути справу без їх участі. Суд в порядку ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи без фіксації судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004 року, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду\~м. Кременчука від 22.12.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Місце проживання дитини батьками визначено з матір`ю позивачем по справі, що постає з її пояснень. Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 30.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за [PERSON] . Згідно п. 7 вищевказаного договору купівлі-продажу об`єкт нерухомості буде являтися предметом спільної сумісної власності, як такий, що придбано в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується заявою дружини покупця. Таким чином, на момент придбання спірної нерухомості 30.08.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та підтримували шлюбні відносини, вклали у купівлю спільні кошти. Факт реєстрації спірної нерухомості за [PERSON] не є доказом належності квартири останньому. Відповідно до\~статті 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~ \~ \~ \~ \~\~ Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У зв`язку із наведеним, спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між позивачем та відповідачем, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, а позивач має право на 1/2 частину такого майна. Таким чином, частка [PERSON] у спільному майні подружжя є 1/2, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення з визначенням права спільної часткової власності на частку спірного майна. Щодо позовних вимог [PERSON] про вселення її та неповнолітньої доньки до спірної квартири та встановлення порядку\~користування квартирою, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1\~ст. 383 ЦК України). Згідно із\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місяця проживання та довідки про реєстрацію місця проживання № 11625 від 13.04.2019 року позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зверталася до Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області з приводу чинення їй перешкод [PERSON] у користуванні житловим приміщенням. ЇЇ заява зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події\~за № 35027. Враховуючи, що між сторонами виникають спори з приводу можливості позивача та її доньки користуватися спірною квартирою, яка належить їй на праві спільної приватної власності, її порушені права підлягають захисту шляхом вселення до квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.14\~постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності»\~можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та\~п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат\~житловою площею 26,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 13,9 кв.м., 2-а кімната площею 12,2 кв.м, кухні площею 9,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., коридору площею 6,2 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,6 кв.м. Загальна площа квартири 45,8 кв.м. Враховуючи обставини спірних правовідносин, доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремої житлової кімнати для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою та оплати комунальних послуг, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні. Суд зазначає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідача [PERSON] як співвласника квартири. На підставі викладеного, встановивши, що між учасниками справи існують конфліктні відносини з приводу користування квартирою, технічні характеристики квартири, те, що позивач буде користуватись кімнатою для особистого в ній проживання разом з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту житлових прав позивача та її неповнолітньої доньки та вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у запропонованому нею варіанті, оскільки такий варіант поділу передбачає незначний відступ від ідеальних часток співвласників. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.ст.\~15,\~133 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч.1-2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просить\~стягнути з\~ відповідача\~на його\~ користь\~ витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~у розмірі\~3500\~грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 15.02.2022 року, укладений між адвокатом Чупілко М.В. та Романовою О.В., акт здачі-приймання виконаних робіт, який відповідає та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, квитанцію на суму 3500 грн., суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача суму понесених ними витрат на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч.1, 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем понесенні витрати зі сплати судового збору у розмірі 3798,50 грн. та за надання висновку експерта у розмірі 1200 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved