Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

У березні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якій, позивач прохала суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати право особистої приватної власності за нею на Ѕ частину спільного майна та за відповідачем на Ѕ частину спільного майна, а саме: транспортний засіб ВАЗ 2008 року випуску, модель 21154, д.н.з. [NUMBER] ; транспортний засіб МАЗ 2007 року випуску, модель 544008, д.н.з. [NUMBER] ; будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 28.08.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Крім того, позивач є інвалідом третьої групи безстроково. За період шлюбу сторони разом придбали наступне майно: транспортний засіб ВАЗ 21154 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 72\~908, 68 грн.; транспортний засіб МАЗ 544008 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 5\~000 грн.; будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість якого становить 40\~000 грн.; квартира, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становить 588\~800 грн. На неодноразові звернення до відповідача про поділ спільного майна останній відповідає відмовою, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду. 10.12.2021 року, 21.12.2021 року, 14.02.2022 року позивачем було подано на адресу суду уточнену позовну заяву відповідно до якої позивачка остаточно просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя в такому порядку: визнати право особистої приватної власності за позивачем, [PERSON] , на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати право особистої приватної власності за відповідачем, [PERSON] , на транспортний засіб ВАЗ 2008 року випуску, модель 21154, д.н.з. [NUMBER] та на транспортний засіб МАЗ 2007 року випуску, модель 544008, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2021 року ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 30.11.2021 року судом протокольною ухвалою було задоволено клопотання позивача та залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», оскільки одна з квартир, яка є предметом спору, знаходиться в іпотеці АТ КБ «Приватбанк». Позивач у судове засідання не з`явилась, попередньо надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, уточнену позовну заяву підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, проти вимог уточненої позовної заяви не заперечував, просив уточнену позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, правом на подачу пояснень не скористався. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особі має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 серпня 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області 28 серпня 1999 року, актовий запис №15. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , жінки [PERSON] (а.с. 12,13). Як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Іщик М.В., запис в реєстрі № 3795, [PERSON] купила житловий будинок за [ADDRESS] (а.с. 14-15, 16-17). Відповідно до іпотечного договору №DNUWGK0000000002 укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 02 липня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О., зареєстрованого в реєстрі №1048, вбачається, що нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 2 липня 2020 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О. за реєстровим №1045 (а.с. 57-63, 68-71). Встановлено, що у власності [PERSON] перебував транспортний засіб МАЗ 544008, 2007 року випуску, модель 544008, д.н.з. [NUMBER] (арк.с.3) та наразі перебуває у власності транспортний засіб ВАЗ 2008 року випуску, модель 21154, д.н.з. [NUMBER] (арк..с.6-8). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 серпня 1999 року Виконкомом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 15 розірвано (а.с. 18-19). Отже спірне майно сторони набули у період шлюбу. Вказаний факт підтверджується також витягом з реєстру нерухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За положенням ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п. 23). Крім того, в п. 25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Аналогічна правова позиція також висловлена у постановах в постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі 6-843цс17 та Верховного Суду від 06.02.2018 року 61-2446св18, 07.02.2018 року у справі 61-524св18, 19.06.2019 року у справі 621/302/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбане ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлене та зареєстроване окремо за позивачем та окремо за відповідачем. Згідно із ч. 1, 2 ст.\~23\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Вищевказаним іпотечним Договором визначено, що іпотекодавець не може розпоряджатися предметом іпотеки. З огляду на положення Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, про можливість поділу спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Також суд виходить з того, що спірне майно, кожне окремо, є неподільним, позивач вимог про отримання грошової компенсації замість своєї частки на даний час не заявляє. А відтак, розглядаючи справу відповідно до ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В своїй заяві відповідач позов визнав та погодився з порядком розподілу майна, зазначеним в уточнених вимогах позивачки. Тому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3533 грн. 54 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved