Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 21.08.2022 року просив стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» національної академії аграрних наук України» (ЄДРПОУ: 30093529) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмір 87837,40 грн. та 10000,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду. В обґрунтування позову вказує на те, що 04.02.2008 року наказом №10 від 04.02.2008 року [PERSON] було прийнято на посаду завідуючого машинним двором оту №1. 15.02.2008 року переведено на посаду завідуючого гаражем. 09.02.2010 року переведено на посаду головного інженера. 01.01.2021 року переведено на посаду начальника НВВ механізації с/г техніки та транспортного забезпечення. 27.07.2021 року переведено на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту. 27.08.2021 року наказом №281-к\~ [PERSON] фахівця з методів розширення ринку збуту відділу забезпечення\~та збуту\~звільнено за\~власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Зазначеним наказом зобов`язано бухгалтерію господарства виплатити йому компенсацію за 88 (вісімдесят вісім) календарних днів щорічної основної відпустки, робочий період 23.10.2018 року по 27.08.2021 року. В день звільнення з позивачем не було проведено повністю розрахунок належних, йому грошових сум в тому числі заробітної плати та виплати компенсації за невикористану відпустку. Під час розгляду справи відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 30.08.2021 року по 06.12.2021 року, а саме 87837,20 грн. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях пережитих позивачем у зв`язку із тим, що останній протягом багатьох років сумлінно виконував свої обов`язки на займаних посадах, однак після звільнення не отримав значну суму коштів, зокрема заробітну плату за вісім місяців та кошти щорічної відпустки. Невиплата коштів призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, оскільки останній розраховував на зазначені кошти для підтримання нормального життєвого рівні до моменту працевлаштування на іншу роботу, тому вважає що моральна шкоду повинна бути відшкодована у грошовій формі у розмірі 10000,00 грн. 04.07.2022 року представник відповідача надав заперечення на позовну заяву в якій зазначили, що не заперечують, що в день звільнення позивача, з останнім не було проведено остаточний розрахунок у зв`язку із відсутністю на рахунках підприємства достатньої суми обігових коштів. У зв`язку із чим, на рахунок Позивача було нараховано та виплачено 14.12.2021 року суму у розмірі 99100,06 грн., в яку ввійшла і компенсація зі невідгуляну відпустку, підтверджується випискою із банку, відомістю нарахування коштів №265 та розрахунковим листом за грудень 2021. Таким чином, станом на 04.07.2022 року відповідач повністю розрахувався з позивачем по заборгованості на день звільнення останнього з посади. Згідно бухгалтерської довідки про середню заробітну плату за № 92 від 04.07.2022 нахаровану [PERSON] за червень - липень 2021 року, ним було відпрацьовано 41 робочий день, загальна сума заробітної плати складала 51447,76 грн. (червень - 36406,12 грн., липень 15041,64 грн.). Таким чином середньоденна заробітна плата складала 1254,82 грн. Нарахування по затримці розпочинається з 30.08.2021 року. Таким чином, згідно бухгалтерської довідки про компенсацію за несвоєчасно виплачений розрахунок при звільненні [PERSON] № 93 від 04.07.2022 становить: 1254,82 грн. (середньоденна заробітна плата) * 70 робочих днів (з 30.08.2021 по 06.12.2021) = 87837,40 грн. На думку\~відповідача,\~згідно практики\~Верховного Суду,\~критерії оцінки\~пропорційності щодо\~врахування справедливого\~та розумного\~балансу між\~інтересами працівника\~та роботодавця\~можуть визначатися\~судом під\~час розгляду\~конкретної справи\~з урахуванням\~установлених у\~ній обставин.\~На думку\~Верховного Суду,\~суд може\~зменшити розмір\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~працівника незалежно\~від того,\~чи він\~задовольняє позовні\~вимоги про\~стягнення належних\~звільненому працівникові\~сум у\~повному обсязі\~чи частково.\~В свою\~чергу підприємство\~повідомляє,\~що з\~травня 2021\~року по\~грудень 2021\~року розрахункові\~рахунки Відповідача\~було заблоковано\~через Виконавчі\~провадження,\~що підтверджується\~копіями з\~єдиного реєстру\~виконавчих проваджень,\~у зв`язку\~із чим відповідач не мав можливості вчасно розрахуватися із позивачем. Таким чином, при прийнятті рішення Відповідач просить суд звернути увагу, на практику Верховного Суду та зменшити розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок. Також Відповідач вважає, що моральної шкоди з його сторони позивачу завдано не було, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів, які б саме доводили, що саме дії вчинені відповідачем призвели до моральної шкоди. Крім того, позивач звільнився за власним бажанням, а не через вчинення протиправних дій зі сторони відповідача, які б могли завдати душевних страждань. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП строк позовної давності на відшкодування моральної шкоди становить 3 місяці, з моменту коли працівник дізнався про порушення його прав. Оскільки позивач знав про порушення з 27.08.2021 р., а позовна заява була подана до 07.12.2021 року, то строки на моральну шкоду та її відшкодування закінчилися 28.11.2021 року. На підставі вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від\~17.01.2022\~позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. До початку судового засідання представник позивача, адвокат Голубніченко В.О. надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача, адвокат Полєшко Е.П. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до наказу Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» №281-к від 27.08.2021 [PERSON] , фахівця з методів розширення ринку збуту, звільнено з роботи згідно ст.38 КЗпП України. Відповідно до бухгалтерської довідки №92 від 04.07.2022 року виданої ДП "ДГ "Дніпро" ДУ ІЗК НААН, [PERSON] дійсно працював в Державному підприємстві «Дослідне господарство «Дніпро» Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», займав посаду фахівець з методів розширення ринку збуту, його середньоденна заробітна плата за період червень 2021 року липень 2021 року складає 1254,82 грн. Відповідно до відомості нарахування №265 від 14.12.2021 року, виписки із банку АТ " Райффайзен Банк", ДП "ДГ "Дніпро" ІЗК НААН" перераховано [PERSON] грошові кошти у сумі 99100,06 грн. призначення платежу: заробітна плата ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» червень-серпень 2021 р. податки сплачені 14.12.2021 р. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого ч. 3 ст. 12, ч 1 ст. 81 ЦПК України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати - підприємством ДП "Дослідне господарство "Дніпро" ДУ ІЗК НААН України" надано докази виплати заробітної плати, який проведено 14 грудня 2021 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). У зв`язку з чим суд вважає за необхідне здійснювати розрахунок на підставі середньоденної заробітної плати, яка складає 1254 грн. 82 коп. За час затримки розрахунку було втрачено заробіток за 70 робочих дні (з 30 серпня 2021 року по 06 грудня 2021 року включно), який складає 87837,40 грн., з яким погодився і позивач у своїй уточненій позовній заяві. Відтак, у зв`язку порушенням трудових прав позивача, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 87837,40 грн. З приводу позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Представником відповідача у своїх запереченням на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення моральної шкоди, з приводу чого слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012року № 1-5/2012). Як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечували і сторони, відповідачем було здійснено виплату заробітної плати 14 грудня 2021 року, а з позовом позивач звернувся 07 грудня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, судом не приймається до уваги заява представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки вона є безпідставною та необґрунтованою. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В результаті порушення трудових прав позивача йому завдано моральних страждань, тому що погіршився його життєвий рівень і нормальні життєві зв`язки. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість, розмір цієї заборгованості, тому вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень 00 копійок. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 2724,00 грн. (908,00 грн. за вимогу про стягнення заборгованості за заробітну плату, 908,00 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, 908,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial