Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 16.10.1999 року, який зареєстровано Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис №7. Спільне життя з відповідачем не склалось, подружні відносини вони припинили три роки тому, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. За таких обставин позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими, тому просить шлюб розірвати. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім та проживає окремо, та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею, позивачем. Відповідач частково приймає участь у вихованні дитини та періодично надає грошові кошти на її утримання, однак основний тягар утримання дочки несе вона. Спору з приводу визначення місця проживання малолітньої дочки між сторонами немає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з вказаним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Рух справи в суді Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.08.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому, зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу і стягнення аліментів в розмірі, зазначеному позивачем. Строк на примирення просить не надавати. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 16.10.1999 року, шлюб зареєстрований Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, про що зроблено актовий запис №7. Спільне життя сторін не склалось, подружні відносини сторони припинили три роки тому, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. Згідно свідоцтва\~серія [NUMBER] ,\~виданого Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області,\~актовий запис\~за №\~2, про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії довідки Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 28.01.2022 року та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.01.2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] . Чоловік [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає. Сторони також мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім та проживає окремо. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України,Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ізст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4ст.56\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зіст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. До правовідносин в частині стягнення аліментів підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікован Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року також\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 04.07.2022 року, тобто з дати звернення позивача до суду з вказаним позовом. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач\~не заперечує\~щодо розірвання\~шлюбу з\~підстав,\~що наведені\~в позові, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того,\~зврахуванням вищенаведеного та рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини також підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК Україн \~з відповідача на користь держави необхідно стягнути 996 грн 40 коп судового збору за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач при зверненні до суду з вказаними вимогами звільнена від сплати судового збору, а також на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 996 грн. 40 коп., які були сплачені останньою за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved