Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

03.07.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовується тим, що 29.02.2020 року дружина позивача - [PERSON] рухалася по нерегульованому пішохідному переходу на Привокзальній площі. Всі автомобілі зупинились, пропускаючи пішоходів, які рухались по пішохідному переходу. Коли дружина опинилась майже посередині пішохідного переходу, велосипедист здійснив на неї наїзд, внаслідок якого вона короткочасно втратила свідомість та отримала численні травми. Внаслідок ДТП дружина втратила працездатність, тривалий час лікувалась амбулаторно. 04.03.2020 року дружина звернулась до начальника ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві з поясненням щодо ДТП та отримала направлення на судово-медичне обстеження, яке було проведено 05.03.2020 року. 11.03.2020 року дружина звернулась з заявою до начальника ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві з проханням забрати вже готовий висновок СМЕ та не затягувати розгляд справи. 17.03.2020 року у ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві було повідомлено, що матеріали справи за № 1203/125/45/01-2020 направлені до УПП в м. Києві. У зв`язку з пандемією COVID-19 та карантином в Україні дружина до 31.05.2020 року не зверталась до УПП в м. Києві, а коли звернулася 01.06.2020 року з метою отримання постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно [PERSON] , їй повідомили, що справа з ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві до УПП в м. Києві надійшла без висновку Київського міського клінічного бюро СМЕ, матеріали справи щодо вказаної ДТП з УПП в м .Києві за № 6530 від 26.05.2020 року були направлені до Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві. Отже, 01.06.2020 року дружина звернулась до Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві, де повідомили, що матеріали справи про ДТП, за № 3111/125/55-2020 від 29.05.2020 року повернули до ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві. Тому 02.06.2020 року дружина звернулась до начальника ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві з проханням провести службове розслідування за наслідками розгляду вказаної справи, повідомити, на якій підставі матеріали вказаної справи, без висновку СМЕ, були направлені до УПП в м. Києві. Позивач вважає, що розгляд справи відносно винуватця ДТП [PERSON] свідомо затягувався, матеріали справи з невідомих причин були направлені до УПП в м. Києві без висновку Київського міського клінічного бюро СМЕ та, як вбачається, з 17.03.2020 року до 26.05.2020 року матеріали справи знаходилися в УПП в м. Києві без розгляду та саме за цей час і закінчилися строки розгляду справи у частині адміністративного стягнення, у зв`язку з чим постановою серія ДП18 №697948 відносно [PERSON] закрито провадження в справі. 25.06.2020 року дружина звернулась зі скаргою до начальника УПП в м. Києві. Відповідно до вказаної вище постанови водій - [PERSON] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зупинився та не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON] , чим порушив п. 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. Згідно з висновками судово-медичного обстеження [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Позивач оцінює завдану йому протиправними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 7000 грн., яка необхідна в даному випадку для відновлення його морального стану та яку і просить стягнути, вказуючи, що протягом тривалого часу у зв`язку зі шкодою, завданою здоров`ю дружини, він не міг позбутися страху, обурення, образи. Переживав у зв`язку з фізичним болем, спричиненим травмами дружини внаслідок ДТП, а також переживання були пов`язані з втратою працездатності близької людини. Разом з цим, довелося самостійно шукати гроші для лікування та відновлення здоров`я дружини, через що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на купівлю ліків для відновлення здоров`я. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Крім того, його дружина весь час підтримує його і морально, і матеріально як інваліда II групи, пенсіонера, який отримує невелику пенсію та за станом здоров`я не може повноцінно працювати (пересувається на ендопротезах). Наявність цієї шкоди пояснюється ще і тривалими фізичними стражданнями, які позивач переніс та продовжує відчувати до цього часу внаслідок отриманих дружиною травм при ДТП - закриту черепно-мозкову травму, гематому зліва на обличчі, забій м`яких тканин передпліччя, кист обох рук, правої клубової ділянки тулуба, заподіяних їй [PERSON] , що не дозволяє їй може жити повноцінним життям, т.я. постійно відчуває головний біль, підвищений тиск, страх, коли опиняється на пішохідному переході, обурення розглядом справи у Відділі поліції на СЗТ ГУНП у м. Києві та в Управлінні патрульної поліції в м. Києві, образу, що в даному випадку розгляд справи відносно винуватця ДТП з невідомих причин свідомо затягнений, як вбачається для того, щоб не застосувати до [PERSON] адміністративне стягнення у зв`язку з закінченням строків розгляду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року справу передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2021 року справу передано до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 04.01.2022 року матеріали зазначеної справи надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва та були передані головуючому у справі судді 24.01.2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року прийнято до провадження справу призначити до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, з якої зі вбачається, що він просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.02.2020 року у м. Києві на пл. Вокзальній, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 697948, водій - [PERSON] , керуючи велосипедом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зупинився та не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON] , чим порушив п.п. 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. З позовної заяви вбачається, що 04.03.2020 року [PERSON] звернулась до начальника ВП на СЗТ ГУ НП у м. Києві з поясненням щодо ДТП та отримала направлення на судово-медичне обстеження, яке було проведено 05.03.2020 року, однак висновок Київського міського клінічного бюро СМЕ зі справою для розгляду направлений не був. Справу відносно [PERSON] було закрито відповідно до ст.ст. 247, 38 КУпАП у зв`язку з закінчення строків розгляду. [PERSON] є дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Позивач, посилаючись на норми ст. 23 ЦК України, вказує на завдання йому протиправними діями відповідача моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 7000 грн. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з аналізу загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Так, позивач посилається на те, що протягом тривалого часу у зв`язку зі шкодою, завданою здоров`ю його дружини, він не міг позбутися моральних страждань, переживаючи як у зв`язку з фізичним болем, спричиненим травмами дружини внаслідок ДТП та втратою працездатності близької людини, так і пошуком грошів для лікування та відновлення здоров`я дружини при невеликому сімейному бюджеті, враховуючи, що він є пенсіонером, інвалідом II групи (пересувається на ендопротезах) та сам потребує сторонньої допомоги. Обставини того, що 29.02.2020 року відбулося ДТП, в якому за неправомірних дій відповідача, які полягали в порушення ПДР України при керуванні велосипедом, останній здійснив наїзд на [PERSON] , яка є дружиною позивача, були встановлені судом та не спростовані жодним чином відповідачем. Згідно довідки № 1188 КНП Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичний центр» [PERSON] був встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, параорбітальна гематома зліва та численні забої. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач як чоловік потерпілої в ДТП [PERSON] зазнав моральних страждань. При цьому, розмір оціненої ним моральної шкоди в сумі 7000 грн. суд вважає не доведеним, з огляду на ті обставини, що дружина позивача має самостійне право на відшкодування завданої її здоров`ю шкоди, та, окрім того, обурення позивача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення не пов`язано безпосередньо з поведінкою відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 2000 грн. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial