Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

20.07.2022 року заявник [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заяву тим, що на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 08 червня 2005 року №377 їй, [PERSON] , було видано державний акт серії ЯА № 366648 на право власності на земельні ділянки, загальною площею 1,08 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району, кадастрові номери земельних ділянок №1 5121483000:01:005:1133, №2 5121483000:01:003:0270, в якому невірно зазначили її ім`я та вказали, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано громадянину України « [PERSON] », в той час як в паспорті її ім`я вказане « [PERSON] ». Дані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися своєї власністю в повному обсязі, а саме зареєструвати своє право власності, тому вона звертається з цією заявою. Заявник\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні заявлених нею вимог наполягає. Представник заінтересованої особи Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву про визнання вимог [PERSON] , просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що \~заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 25.02.1997 року, Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ім`я заявника значиться українською мовою « [PERSON] », а на другій сторінці паспорту російською мовою « [PERSON] » (а.с.4). Також, як вбачається зі свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого повторно 26.01.1975 року Казаклийським бюро ЗАГС МССР, мовою оригіналу російською « [PERSON] » народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 12 від 14.03.1970 року (а.с.6). У 1991 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, при цьому прізвище дружини змінилося після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », а ім`я її зазначено в свідоцтві на російській мови « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 28 жовтня 1991 року Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №12 від 28 жовтня 1991 року (а.с.6). На підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Болградського району Одеської області від 08 червня 2005 року №377 (а.с.8), 20 березня 2006 року заявнику було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 366756, яким підтверджено її право власності на земельну ділянку загальною площею 1,08 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери №1 5121483000:01:005:1133, №2 5121483000:01:003:0270 (а.с.10), але в цьому акті ім`я заявника зазначено «Дана», в той час як за паспортом громадянина України її ім`я - « [PERSON] ». В списках громадян, яким передаються земельні ділянки із земель колективної власності колишнього КСП «Рассвет» відповідно до архівного витягу з розпорядження (а.с.8) під номерами 4947 та 4948 Зазначена [PERSON] , але її ім`я також містить помилку, а саме замість букви «о» зазначена буква «а». 14.07.2022 року заявник [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації свого право власності на вище перелічені земельні ділянки, але рішенням № 64213021 від 18 липня 2022 року їй було відмовлено в цьому, в тому числі через наявність розбіжностей в імені зазначені в державному акті та паспорті громадянина України заявника (а.с.9). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що\~в державному акті на право приватної власності на землю серії ЯА № 366648, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні імені заявника, а саме зазначена буква «а» замість букви «о», а помилка сталася через неуважність працівників, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved