Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою за участю заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , в якій проживає її син [PERSON] , [INFO] . Тривалий час її син здійснює насильницькі дії фізичного та психологічного характеру по відношенню до неї, які полягають у образі, вчиненні сварок на побутовому підґрунті та побитті заявника. У зв`язку з чим вона звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації де було встановлено, що син заявника вчиняє домашнє насильство та видано заявнику направлення до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, 28 червня 2022 року та 04 липня 2022 року заявник зверталася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявами щодо вчинення її сином постійних конфліктів, психологічного насильства та, що не впускає заявника до її квартири. У зв`язку з чим заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , у вигляді обмеження, а саме, заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала. Дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Додатково пояснила, що вона декілька років знаходиться у фактичних шлюбних відносинах і не проживає в квартирі. Старший син вимагає повернутися, тому що не хоче працювати і самостійно себе утримувати. Вона зверталася до поліції з приводу перешкод старшого сина увійти до квартири та викрадення молодшого сина. Під час конфлікту син її штовхав, душив. Представник заявника вимоги заяви підтримав з підстав, викладених у заяві. Додатково пояснив, що робітники поліції не виконують свої обов`язки та не складають протоколи про притягнення заінтересованої особи до адміністративної відповідальності. Син заявника застосовує постійні насильницькі дії, коли заявник приходить до своєї квартири. Вона вимагає припинення маніпулювання молодшим сином та працевлаштування. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що із заявником перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Старший син заявника [PERSON] не працює, має негативний вплив на молодшого сина заявника, надає настави про ігнорування вимог матері з питань виховання. На зауваження своєї матері висловлює на її адресу нецензурні слова. Влітку цього року застосував до матері фізичну силу, зі слів заявника він її душив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заінтересована особа не бажає працювати, оплачувати комунальні послуги і заявник виїхала з квартири. Приїхала забрати молодшого сина до себе, але старший не впускав до квартири. Коли увійшла, то не дозволяв говорити молодшому сину. Свідок чула у квартирі крики, заявник вискочила із квартири побита, розповіла свідку, що старший син її душив. Коли заявник приходить до квартири забирати молодшого сина, старший син разом з молодшим тікають з квартири. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи. Заявник є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) та власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , у вигляді обмеження, а саме, заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. На підтвердження заявлених вимог заявник надала суду лист Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відповідно до якого проведеною перевіркою встановлено, що у Відділі зареєстровані заяви [PERSON] , а саме: ЄО № 31501 від 28 червня 2022 року про те, що син [PERSON] не впускає до квартири та чинить конфлікт; ЄО № 32801 від 04 липня 2022 року про те, що з сином [PERSON] відбуваються постійні конфлікти на побутовому підґрунті (а.с. 10), копію заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 червня 2022 року щодо викрадення [PERSON] свого молодшого брата [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Заінтересована особа не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо поданої заяви. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Суди під час вирішення заяви про видачу обмежуваного припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників судового процесу, встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою виникають суперечки на підґрунті спору про участь заявника у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Звернення заявника до правоохоронних органів щодо, начебто, застосування до неї насильства [PERSON] та прийняття рішень згідно Закону України «Про звернення громадян» не є належним доказом вчинення ним домашнього насильства. Її звернення є лише підставою для проведення перевірки обставин, наведених у заявах. Інших доказів - вироку суду у кримінальному провадженні або постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, заявником суду не надано. Відповідно до положень ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Заявником не доведено, що існує вірогідність вчинення [PERSON] щодо неї насильства та настання тяжких і особливо тяжких наслідків його вчинення, оскільки з часу останнього звернення заявника до правоохоронних органів до часу звернення до суду минув тривалий час, фактів протиправної поведінки [PERSON] протягом цього часу заявником не наведено. Отже, судом встановлено, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] за участю заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed