Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

До Деснянського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому ставиться питання про надання дозволу на примусову госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня №2»у місті Києві [PERSON] , [INFO] . Заява мотивна тим що, 05.08.2022 р. о 12 год. 50 хв. за направленням спеціалізованої психіатричної бригади №13 та рапортом поліції з погіршенням психічного стану, неадекватною поведінкою, до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2» у м. Києві, госпіталізовано [PERSON] . Зі слів пацієнта: Періодично вживав алкоголь, ПАР. Вперше психічний стан змінився в 2012 році, коли на фоні вживання алкоголю виникли безсоння, збудження, немотивовані страхи. Вперше проходив амбулаторне лікування в 2012 році, коли виникла тривожно-параноїдна симптоматика. Пацієнт скаржився на відчуття страху та «Переслідування бандитів». З тих пір проходив неодноразове лікування в Донецьку, Херсоні, Києві, Закарпатський області. Остання госпіталізація з 22.04.2022 р. - 06.05.2022 р. Стан нестабільний, пацієнт збуджений, конфліктний, вимогливий до оточуючих, майже не спить. Висловлював маячні ідеї особливого значення «переслідування», заявляв, чув, що його навмисно провокують. В день госпіталізації був затриманий поліцією в зв`язку з неадекватною поведінкою, був збуджений. Погрожував перехожим, викликав поліцію. В зв`язку з неадекватною поведінкою госпіталізований добровільно. 08.08.2022 року [PERSON] був оглянутий ЛКК в складі голови ЛКК [PERSON], зав. від. №3 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON]. У зв`язку з відмовою пацієнта від лікування на добровільних підставах, КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2» у м. Києві звернулось до суду з даною заявою. В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що пацієнт періодично десь два рази на рік проходить обов`язкове лікування. Медичний нагляд [PERSON] проводить сімейний лікар і призначається відповідне лікування. В зв`язку з тим, що лікування [PERSON] ігнорується, в останнього виникли загострення психічного стану. Крім того, на наявне загострення [PERSON] вплинув військовий стан в країні та відсутність поруч матері, яка перебуває за кордоном. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, були встановлені всі передбачені законом підстави для його примусової госпіталізації, в зв`язку з чим лікарня звернулася до суду з відповідною заявою. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] , яка є матер`ю [PERSON] , не з`явилась, причини неявки не відомі. Зі слів батька [PERSON] - [PERSON] , який допитувався в якості свідка, пояснив, що [PERSON] перебуває за кордоном. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи [PERSON] , про що не заперечували інші учасники судового розгляду. Особа, стосовно якою вирішується питання, [PERSON] , в судовому засіданні заперечував щодо його лікування, вважає себе здоровим. Представник [PERSON] - адвокат Бутенко О.А. заперечував проти заяви про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Обгрунтовуючи заперечення тим, що в поданій заяві не наведено підстав, які вказують на необхідність примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] . Крім того, у поданій заяві та у доданих до неї документах не вбачається проявів, властивих особам із тяжким психічним розладом, зокрема, жодним чином не зазначено про затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті, який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку [PERSON] . На думку представника, відображена зухвалість, зверхність, а також відсутність відчуття дистанції у спілкуванні, про які зазначаються у висновку комісії лікарів - психіатрів від 08.08.2022 р. не можуть свідчити про наявність тяжкого психічного розладу у [PERSON] та не вказують на необхідність його примусової госпіталізації до психіатричного закладу. Ані в поданій заяві, ані в доданих до неї документах не вбачається того, що [PERSON] потребує лікування саме в стаціонарних умовах; не вбачається того, що йому встановлено саме тяжкий психічний розлад, а також не зазначено які саме дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, він вчиняє або має намір вчинити. При цьому зазначає, що до заяви не долучено доказів, на підставі яких можна було б встановити факт вчинення таких дій або наявність намірів для їх вчинення. Таким чином, примусова госпіталізація до психіатричного закладу [PERSON] згідно поданої заяви є безпідставною і такою, що істотним чином порушуватиме його основоположні права. Просив відмовити у задоволенні вказаної заяви. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі, просив задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Конституція України у ст. 49 гарантує право кожного на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права передбачає право кожної людини на найвищий досяжний рівень фізичного і психічного здоров`я. З огляду на викладене, серед заходів, яких повинна вжити держава для повного здійснення цього права, є створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Зважаючи на викладене, з метою максимального повного забезпечення реалізації цього права, суд, вбачає підстави для розгляду даної заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] . Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до матеріалів справи, 05.08.2022 р. о 12 год. 50 хв. за направленням спеціалізованої психіатричної бригади №13 та рапортом поліції з погіршенням психічного стану, неадекватною поведінкою, до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2» у м. Києві, госпіталізовано [PERSON] , в зв`язку з тим, що через хворобливий стан вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 08.08.2022 року [PERSON] був оглянутий ЛКК в складі голови ЛКК [PERSON], зав. від. №3 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] , згідно висновку [PERSON] , страждає важким психічним розладом у формі: «Шизофренія параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Виражений психопатоподібний дефект. Маніоформно-параноїчний синдром. F-20.00» У зв`язку з відмовою пацієнта на лікування - потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку. Пихічний статус на момент огляду: стан пацієнта без динаміки. Залишається конфліктний, вимоглим до оточуючих, цинічно брутальний, тримається без відчуття дистанції. Провокує конфлікти з персоналом. Висловлює маячні ідеї особливого значення переслідування. Погрожує оточуючим. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які працюють поліцейськими УПП у м. Киві, пояснили суду, що 05.08.2022 року, перебуваючи на службі, отримали виклик «хуліганство» за адресою: [ADDRESS] (територія медичного закладу «Психіатрія»). Прибувши на місце виклику, побачили заявника - лікаря, пізніше з`ясувалось, що це головний лікар КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2» у м. Києві та особу чоловічої статі, який тримав в руках файл з аркушем паперу з написом «Миш» і з`їдений качан кукурудзи. Зі слів лікаря [PERSON] поліцейським стало відомо, що напередодні між ним та [PERSON] , який проходив у них стаціонарне лікування, відбувся конфлікт, а з ранку охорона закладу затримала чоловіка, який розмістив на шлагбаумі біля адміністративного корпусу файл з аркушем паперу з написом «Миш» і з`їдений качан кукурудзи, також охорона повідомила лікарю, що затриманий чоловік намагався розмістити дві квітки на газоні біля корпусу. [PERSON] та [PERSON] особисто бачили, як [PERSON] неадекватно поводився - ніс нісенітниці, казав, що керував автомобілем, який припаркований біля лікарні, почав оголювати свою верхню частину тіла, демонстрував свої шрами. Свідки [PERSON] та [PERSON] також пояснили, що на камерах відеоспостереження лікарні, які розміщені біля адміністративного корпусу та які вони переглядали, було видно, що вийшов чоловік схожий на [PERSON] з білого бусу і повісив на шлагбаум файл з качаном кукурудзи. При спілкуванні з [PERSON] в кабінеті головного лікаря, він поводився зухвало та неадекватно. За показами свідка [PERSON] , починав стягувати свої штани, запропонував йому справити потребу на стіни лікарні. Після того, як працівники поліції оформили рапорт, вони отримали виклик від [PERSON] , але він відмовився читати їх рапорт та надавати свої пояснення. Допитаній в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] пояснив, що [PERSON] майже 12 років неодноразово проходив лікування психічного стану. В дитинстві у нього був гнійний перитоніт, чотири важкі операції, після чого йому дали інвалідність, можливо його психічний стан погіршився через передозування наркозу під час оперативних втручань. Після проходження стаціонарного лікування, яке проходило місяць, [PERSON] себе майже рік нормально почував, йому призначали ліки, але він дома відмовлявся їх приймати. Після чого, починає поводити себе агресивно, висловлюється брутальною лайкою, кидається в бійку, зломав окуляри свідку. Крім того, [PERSON] керує транспортним засобом, який належить на праві власності свідку. Останнім часом у нього погіршився стан, його сон триває не більше трьох годин, [PERSON] живе зі свідком останніх п`ять років. Неодноразово казав, що спалить машину. Допитаній в судовому засіданні свідок [PERSON] , який зазначив, що він є близьким другом [PERSON] пояснив, що він знає його останні 3-4 роки, познайомились з ним на тенісних ігрових столах. Обставини здоров`я [PERSON] , його сімейного стану свідку не відомі. Бачив останній раз [PERSON] два тижні тому, зустрілись на ігрових столах для тенісу, грали 30 хвилин, потім десь годин п`ять гуляли разом на вулиці. Відомо, що [PERSON] керує транспортним засобом. Небезпечна поведінка [PERSON] та його небезпека для оточуючих підтверджується наданими суду документами та показами свідків. На підставі ч. 6 ст.284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст.16 цього ж Закону, в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв`язку з чим, суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а зібрані у справі докази вказують на необхідність такої примусової госпіталізації останнього. Таким чином, враховуючи принципи надання психіатричної допомоги (законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності) та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, встановлені ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу»,заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, доводи підтверджені в судовому засіданні, судом встановлені правові підстави для госпіталізації хворого в примусовому порядку, а відтак заява підлягає задоволенню. Відповідно до матеріалів справи, психіатричний заклад звернувся до суду після огляду хворого у встановлений ч. 4 ст.340 ЦПК України строк. Відповідно до ч. 2 ст. 342 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved