Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

11 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 1999 року, який укладений та зареєстрований на товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна». Право приватної власності зареєстровано за [PERSON] Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 01 лютого 2000 року. За життя батько заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивачка [PERSON] . В строки передбачені законодавством вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі на ім`я позивачки свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Також позивач зазначає, що визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька не порушує права інших осіб, а відмова нотаріуса порушує природне право на отримання спадкового майна у власність і тому вимушена звернутись до суду за захистом. 16 лютого 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. 05 серпня 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача адвоката Шахторіна А.С. надійшла заява, в якій просив розглянути справу у його відсутність без фіксування процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача Дніпровської міської ради Дикої Н.В. надійшла заява, в якій просила розгляд справи провести за його відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. у судове засідання не з`явилася, письмово просила розгляд справи проводити за її відсутністю. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 12 березня 1999 року [PERSON] та [PERSON] являючись членами біржі, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (а.с.14). На підставі ст.15 Закону України від 12.10.1991р. «Про товарні біржі», договір зареєстровано на товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна» та не підлягає нотаріальному посвідченню. Договір купівлі-продажу зареєстровано директором ТБ «Біржа нерухомості «Центральна» Черняком Р.М. в реєстрі за №61 та у відповідності до ст.227 Цивільного кодексу України підлягає реєстрації в Дніпропетровському інвентар бюро (а.с.15). 01 лютого 2000 року право приватної власності на зазначений житловий будинок було зареєстроване Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , про що відомості записано в реєстрову книгу №620 за реєстровим №734-100. Таке підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим начальником БТІ Махіня Б.Ф., а також відповіддю КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №7981 від 25 червня 2021 року на запит приватного нотаріуса, що знаходиться в спадковій справі. Відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за померлим [PERSON] зареєстровано право власності в цілому на домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки за спадкового реєстру [PERSON] заповіт не залишив (а.с.70 зворотній бік). Отже. спадкування здійснюється по закону. Згідно зі спадковою справою після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини в строки передбачені ст.1270 ЦК України до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. звернулася його дочка [PERSON] (а.с.68). 03 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. зареєстровано спадкову справу №66869067 (номер у нотаріуса 144/2020), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62733123 від 03 грудня 2020 року. 02 жовтня 2021 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що житловий будинок не був зареєстрований за життя померлого відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.13). Згідно зі ст.392 ЦК України та приписів в інформаційному листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і в умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Абз.2 п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. У відповідністю з абз.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Так, статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права й обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що визнання за позивачем права власності на спадкове майно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже наявні всі законні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, враховуючи обставини справи, а також те, що позивач не просила відшкодування судових витрат, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved