Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача адвокат Токар О.М. звернулась до суду з позовом у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , понесені [PERSON] витрати на оплату правової допомоги на суму 5700 (п`ять тис. сімсот) грн., та витрати на оплату судового збору на суму 908 (дев`ятсот вісім) грн. Позов мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] з 24.10.2015 року, позивач народила спільну дитину, [PERSON] , 2018 р.н. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 31.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З часу вагітності позивача стосунки з чоловіком почали стрімко псуватись, батько не готовий був до народження доньки, тому почав віддалятись від сім`ї та не брав взагалі ніякої участі ні в вагітності дружини ні в послідуючому народженні доньки. 12.09.2019 року [PERSON] застосував до позивача фізичне насильство внаслідок чого було викликано поліцію та, в подальшому це слугувало однією з причин розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] . З моменту розірвання шлюбу позивач з відповідачем спільно не проживали. [PERSON] самостійно опікувалась своєю донькою, виконувала обов`язки по її вихованню та утриманню. Залишившись з маленькою дитиною, позивач змушена була звернутись за допомогою до своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , які по сьогоднішній день допомагають у вихованні своєї онуки та проживають разом однією сім`єю в будинку бабусі та дідуся. За інформацією Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 185, 289, 309, 357 КК України. Станом 18.02.2021р. [PERSON] перебував під вартою в С130№30 м. Черкаси, де, ймовірно перебуває по сьогоднішній день, так як був засуджений Ватутінським міським судом 06.04.2021 року до 5 років 6 місяців позбавлення волі, після чого вирок був оскаржений та триває апеляційний розгляд. В червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з колишнього чоловіка аліментів, так як добровільно він взагалі не бажав надавати фінансову допомогу доньці, але і рішення суду не допомогло в тому, щоб спонукати батька на утримання дитини. На день звернення до суду заборгованість по аліментам складає 39032,95 грн. а період несплати складає з початку відкриття виконавчого провадження, тобто жодного платежу здійснено не було. Крім відсутності матеріальної підтримки, [PERSON] взагалі ніколи не знала турботи батька. Вона навіть не має уяви як той виглядає. [PERSON] не цікавиться ні життям дитини, ні її розвитком ні її успіхами, ні її здоров`ям та потребами. Батько носить таке звання лише за біологічного походження дитини, але всі ті права та обов`язки, що покладені на нього з дня народження доньки, він не виконував жодного дня. Необхідно відзначити, що позивач постійно наражається на проблеми у вирішенні соціально-побутових питань своєї доньки, так як вирішення оздоровлення та відпочинку дитини, зміна місця проживання, тощо, потребують письмових заяв батька про згоду, але вмовити його таку згоду надати неможливо через повну байдужість особи до проблем доньки. Така поведінка [PERSON] , значно ускладнює позивачу виконання своїх материнських обов`язків ще й на фоні того, що сам батько усунувся від підтримки та виховання дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.07.2021 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала та надала пояснення аналогічні в позовній заяві, позов підтримала у повному обсязі та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що категорично не згідний з тим, щоб його позбавили батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Пояснив, що на даний момент, внаслідок відбування покарання не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки. Востаннє бачив дитину влітку 2019 року. Зазначив, що дійсно дитину не забезпечував, йому нічого не заважало, але це була його помилка і у майбутньому хоче виправитися. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою позивачки. Відповідач з народження дитини з родиною не проживає. До доньки приходив кілька раз, брав її на п`ять хвилин і уходив. Перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачка йому не чинила. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 24.10.2015 року відділом ДРАЦС Ватутінського МУЮ у Черкаській області (а.с.16). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.2018 року виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано та зазначено, що малолітня дитина [PERSON] буде проживати разом з матір`ю. Рішення набрало законної сили 01.07.2019 року (а.с.17). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.01.2021 №19.4-45/925 виданого Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ) вбачається, у ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист №694/913/19 від 14.06.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, кожного місяця починаючи з 05.06.2019 року і до повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Із вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] жодного разу не сплачував аліменти на утримання дитини та станом на 01.01.2021 року заборгованість становить 39032.95 грн. (а.с.38). З довідки виданої старостою села Юрківки вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована в с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області та проживає за адресою [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , яка перебуває на утриманні матері (а.с.19). Згідно довідки виданої ДНЗ ясла-садок «Горішок» загального розвитку від 19.01.2021 року [PERSON] дійсно відвідує ДНЗ ясла-садок «Горішок» с. Юрківка з 21.02.2020 року. Батько дитини за весь час перебування його доньки в закладі дитиною не цікавився, участі у вихованні не приймав (а.с.18). З інформації Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області від 18.02.2021 року №1382/55/01/07-2021 року вбачається, що протягом 2019-2020 років у ВП до Єдиного обліку зареєстровано 22 повідомлення де на гр. [PERSON] було вказано, як на особу, яка могла вчинити неправомірні дії (а.с.21). Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 21.01.2021 року у справі 690/475/19 продовжено обвинуваченому [PERSON] міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.03.2021 року включно. Вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.04.2021 року у справі 690/475/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.1 ст.277, ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання на підставі ст.70, 72 КК України за сукупністю злочинів щляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено [PERSON] до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна із сплатою штрафу у розмірі 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять ) гривень, який виконувати самостійно. Запобіжний захід відносно засудженого залишено попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.09.2021 року вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 23.09.2021 року (а.с.25-33). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 17.02.2021 року вбачається, що дитина проживає у приватному одноповерховому будинку площею 80 кв.м, який складається з 4 кімнат, прихожої, кухні, суміщеної ванної кімнати та туалету. Опалення автономне газове та пічне, підведено водопостачання та водовідведення, є бойлер. Власником будинку є бабуся [PERSON] . Умови проживання задовільні. Кімнати об лаштовані необхідними меблями, в наявності у достатній кількості продукти харчування. Санітарний стан помешкання задовільний, в будинку затишно, охайно. Для виховання та розвитку дитини створені всі умови. [PERSON] та [PERSON] допомагають дочці [PERSON] у вихованні та утриманні дочки [PERSON] . Від розмови про батька дитина ухиляється, не розуміє про кого ведеться мова (а.с.37). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно доньки [PERSON] [INFO] вбачається, що за наслідками розгляду заяви та наявних документів, членами комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про те, що в інтересах малолітньої [PERSON] доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] , так як останній ухиляється та свідомо нехтує батьківськими обов`язками. (а.с.36) Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримував стосунків з дитиною протягом тривалого часу, не цікавився її життям, не забезпечував доньку матеріально, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітньої [PERSON] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, в сумі 908.00грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 5700.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved