Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за кожним на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 28.02.1990 року та акту Державної технічної комісії про приймання закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 22.12.2004 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 799 від 30.05.2005 року «Про затвердження акту Державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового жилого будинку по [ADDRESS] ». У 2000 році між позивачами та відповідачами по справі було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. На виконання досягнутої домовленості позивачі по справі передали відповідачам грошові кошти за будинок та заселились в нього, а відповідачі передали їм ключі від будинку та оформили на їх ім`я довіреності. За вказаними довіреностями [PERSON] та [PERSON] доручили [PERSON] розпоряджатися (продавати, дарувати, обмінювати, заставляти, здавати в оренду) житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою, тобто фактично переоформити право власності на будинок на [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] не був зданий в експлуатацію, на підставі вищевказаних довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON] здали його в експлуатацію. В той же час, розпорядитися (переоформити право власності) зазначеним будинком позивачі не встигли, а 26.01.2006 року строк дії довіреностей сплив. В подальшому позивачі намагалися вирішити питання про отримання нових довіреностей задля завершення процедури переоформлення, однак власники будинку виїхали в невідомому нам напрямку, тому станом на теперішній час, власниками будинку продовжують вважатися [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з 2002 року і по теперішній час позивачі постійно та безперервно проживають у будинку [ADDRESS] , користуються ним, здійснюють догляд за будинком тощо. Між [PERSON] та деякими організаціями, які надають житлово-комунальні послуги, зокрема КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс», ПАТ «Одесагаз» були укладені безпосередні договори на надання житлово-комунальних послуг та відповідно на її ім`я оформлені особисті рахунки. З огляду на викладене, позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів адвокат Арнаут А.Г. надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу у його відсутність та відсутність позивачів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надали, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачів. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивачі постійно проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] більше 20 років, з 1997 року, сплачують усі комунальні послуги, інших співвласників будинку свідки не знають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1, 4 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8\~прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~передбачено,\~що правила\~статті 344\~ЦК України\~про набувальну\~давність поширюється\~також на\~випадки,\~коли володіння\~майном почалося\~за три\~роки до\~набрання чинності\~цим Кодексом,\~отже набувальну\~давність необхідно\~рахувати з\~часу вселення\~у квартиру\~ [ADDRESS] . Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 28.02.1990 року та акту Державної технічної комісії про приймання закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 22.12.2004 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 799 від 30.05.2005 року «Про затвердження акту Державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового жилого будинку по [ADDRESS] » (а.с.12, 14). Відповідно до довіреностей від 27.01.2003 року [PERSON] , [PERSON] уповноважили [PERSON] розпоряджатися (продавати, дарувати, обмінювати, заставляти, здавати в оренду) за ціну і на умовах за власним розсудом житловим будинком з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою за цією ж адресою (а.с.16 - 19). Довіреності видані строком на 3 роки і дійсні по 26.01.2006 року. Між [PERSON] та КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс», ПАТ «Одесагаз» були укладені договори на надання житлово-комунальних послуг та оформлені особисті рахунки на її ім`я (а.с.20-26). Згідно ст.344 ЦК України давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього (Лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" за № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 р.). Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачі фактично та безперервно проживають в житловому будинку [ADDRESS] більше 20 років, оскільки дані обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Суд також вважає доведеним добросовісність володіння на момент передання об`єкту володіння, оскільки належних та допустимих доказів незаконності такого володіння судові не надавалося. Слід також зазначити, що володілець не просто уповноважений, але зобов`язаний відноситися до об`єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Оскільки судом встановлено, що на протязі більше 20 років позивачі відкрито володіють житловим будинком [ADDRESS] , сплачують комунальні платежі, то, суд вважає доведеним відношення позивачів до майна в якості його власників. Враховуючи те, що позивачами доведені обставини відповідно до вимог ст.344 ЦК України, а саме те, що позивачі добросовісно заволоділи вказаним будинком та відкрито, вільно і безперервно користуються даним майном в цілому більше 20 років, вони мають всі права на визнання за ними права власності на це майно за набувальною давністю. У зв`язку з зазначеним, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved