Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 15000 грн. Обґрунтовуючи позов, вказує, що 23.10.2021 року та 31.10.2021 року нею помилково (у платіжному документі за ініціювання переказу неправильно зазначила банківські реквізити отримувача) перераховані грошові кошти в сумі 15000 грн. на ім`я ФОП [PERSON] на рахунок [NUMBER] (картка «ПриватБанку» № [NUMBER] ), згідно з квитанціями «ПриватБанку» 0.0.2315102452.1 від 23.10.2021 року та 0.0.2323145336.1 від 31.10.2021 року. Грошові кошти були перераховані з рахунку [NUMBER] (картки «ПриватБанку» № [NUMBER] ), належного [PERSON] . Позивач зазначає, що ніяких договірних відносин між нею та ФОП [PERSON] не здійснювалося та ніяких договорів щодо послуг не укладалося. 02.12.2021 року позивачем на адресу ФОП [PERSON] направлено рекомендований лист з вимогою про повернення помилково перерахованої суми у строк до 09.12.2021 року. Однак дана вимога відповідачем задоволена не була, будь-яка відповідь на адресу [PERSON] не надходила. Враховуючи, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави у зв`язку з помилковим переказом, та не повертає їх добровільно, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що, замовляючи речі в Інтернеті через соціальну мережу «Інстаграм», помилково двома переказами перерахувала кошти в сумі 15000 грн. на рахунок відповідача. Вказує, що помилково здійснила грошовий переказ на рахунок ФОП [PERSON] , оскільки мала його номер карти, так як він займався розвитком інстаграм акаунтів і його робота її зацікавила. Під час здійснення оплати вартості за товар, який замовляла в соціальній мережі, помилково скопіювала картку відповідача і переказала на неї кошти. Пояснила, що не мала з ФОП [PERSON] ніяких договірних відносин. Після обіцянки, наданої відповідачем про повернення коштів та її невиконанням, зверталася до «ПриватБанку» із заявою про повернення помилково перерахованих коштів. Відповідач в судове не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується розписками від 05.05.2022 року, 25.05.2022 року, 11.08.2022 року. Причину неявки не повідомив. Заяв, клопотань до суду не подавав. Відзив на позовну заяву не надходив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки. Судом під час розгляду справи встановлені наступні фактичні обставини та зміст правовідносин. Квитанцією «ПриватБанку» №0.0.2315102452.1 від 23.10.2021 року підтверджено, що [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] здійснила переказ на рахунок одержувача ФОП [PERSON] грошових коштів в розмірі 11000 грн. Призначення платежу - рекламні послуги. (а.с.11) Крім цього, відповідно до квитанції «ПриватБанку» №0.0.2323145336.1 від 31.10.2021 року [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] здійснила переказ коштів на рахунок одержувача - ФОП [PERSON] в розмірі 4000 грн. Призначення платежу - рекламні послуги. (а.с.10) 02.12.2021 року [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] з листом-вимогою про повернення помилково перерахованих грошових коштів в сумі 15000 грн., оскільки будь-яких договірних відносин між нею та ФОП [PERSON] не здійснювалося, ніяких договорів щодо послуг не укладалося. Лист-вимога містить посилання на номери квитанцій з розміром перерахованих коштів та встановленим позивачем строком повернення грошей до 09.12.2021 року. В матеріалах справи містяться листи Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 23.11.2021 року та 03.12.2021 року адресовані [PERSON] , у яких зазначено, що банком АТ ПриватБанк 23.10.2021 року та 31.10.2021 року було прийнято платежі у сумі 15000 грн. від [PERSON] . Призначення платежу - рекламні послуги. У зв`язку з невірно вказаними реквізитами одержувача запропоновано повернути вказану суму грошей відправнику. (а.с.12-13) Оцінюючи подані позивачем докази в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Пунктом 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку належного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Пунктом 1.23 цього Закону визначено, що неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Пунктом 33.2 Закону передбачено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Статтею 23Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Позивач під час розгляду справи не надала суду належних доказів того, що кошти відповідачу були надіслані нею помилково. Як вбачається з дублікатів квитанцій від 23.10.2021 року та 31.10.2021 року при перерахуванні коштів платником повністю зазначено одержувача - фізичну особу підприємця [PERSON] , номер його рахунку, а також цільове призначення платежу - рекламні послуги. Отже, [PERSON] добровільно перераховувала кошти саме на рахунок одержувача - ФОП [PERSON] з відповідним цільовим призначенням. Доказів того, що виявивши помилку, позивач відразу ж зверталась до банку з метою скасування переказу чи з`ясування даних про отримувача коштів, матеріали справи не містять. Перерахування спірних сум коштів позивачем вчинене 23.10.2021 року та 31.10.2021 року, між тим, з вимогою до відповідача вона звернулася лише 02.12.2021 року. Позивач тривалий час не ініціювала питання щодо повернення помилково перерахованих нею коштів, незважаючи на те, що, за звичайних обставин, повинна була виявити свою помилку негайно після перерахування і вжити відповідних заходів для повернення на свій рахунок спірної суми грошей. Вказані фактичні обставини свідчать про те, що твердження позивача про безпідставність перерахування коштів ФОП [PERSON] не відповідають обставинам справи. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача нібито безпідставно набутих коштів не знайшла свого підтвердження в частині того, що позивач при перерахуванні вказаних коштів помилялася у вчиненні своїх дій, стороною позивача надано недостатньо доказів на підтвердження своєї позиції, а тому, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed