Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

У лютому 2020 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому вказав, що відповідно до розпорядження Ізяславської РДА № 151 від 25.05.2004, [PERSON] набула право власності наземельну ділянку загальною площею 0,6000 га (кадастровий номер 6822180700:03:010:0021), що розташована на території Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Разом з тим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-17168-СГ від 22.08.2017, затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,9887 га (кадастровий номер 6822184500:05:005:0222), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (право власності зареєстровано 18.01.2018). В подальшому, 16.03.2018 [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:05:005:0222 ТОВ Компанія «Укрелітагро». Зазначена земельна ділянка увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253 площею 33,8086 га, право власності на яку зареєстровано за ТОВ Компанія «Укрелітагро». Таким чином, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не повідомила про те, що раніше використала право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і незаконно набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:05:005:0222. ТОВ Компанія «Укрелітагро» придбала вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Земельна ділянка площею 1,9887 га з кадастровим номером 6822184500:05:005:0222 вибула із державної власності внаслідок незаконних дій [PERSON] . Тому заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури із врахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-17168-СГ від 22.08.2017, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,9887 га (кадастровий номер 6822184500:05:005:0222), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; витребувати у ТОВ Компанія «Укрелітагро»на користь Ізяславської міської ради земельну ділянку загальною площею 1,9887 га (кадастровий номер 6822184500:05:005:0222), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області, у координатах, межах та конфігурації, що була передана у власність [PERSON] відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-17168-СГ від 22 серпня 2017 року і якій присвоювався кадастровий номер 6822184200:05:005:0222; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності ТОВ Компанія «Укрелітагро» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253, припинивши право власності ТОВ Компанія «Укрелітагро» на цю земельну ділянку; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253. У підготовчому проваджені представник відповідача ТОВ Компанія «Укрелітагро» адвокат Лозюк С. Ф. подав до суду відзив на позовну заяву, який в подальшому був доповнений, відповідно до змісту яких ТОВ Компанія «Укрелітагро» проти задоволення позовної заяви заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури заперечує. Вказує, що оскільки відповідним державним органом було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , то значить була воля держави на передачу земельної ділянки з державної власності у приватну власність. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна у власність іншої особи та права його відчужувати виключає можливість витребування майна від добросовісного набувача. Звертає увагу й на те, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області має законодавчо встановлене право на звернення до суду у сфері розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності та здійснення державного нагляду в сфері землеустрою. Тому твердження прокурора про відсутність такого органу є помилковими, а відтак даний позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Уповноважена особа відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В. О. подала до суду відзив на позовну заяву та на заяву про зміну предмета позову заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури, в якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що при винесенні спірного наказу відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, оскільки в своїх заявах [PERSON] не повідомляла, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вона скористалася. Також звертає увагу суду на численні зміни у земельному законодавстві та яким чином можливе відновлення порушеного права на спірну земельну ділянку. Відповідач [PERSON] відзив на позов заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури до суду не подала. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року задоволено заяву заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури про забезпечення позову в даній цивільній справі. Ухвалою судді від 05 березня 2020 року прийнято позовну заяву заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалю суду від 26 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ Компанія «Укрелітагро» адвоката Лозюка С. Ф. про закриття провадження у справі. Ухвалю суду від 20 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ Компанія «Укрелітагро» адвоката Лозюка С. Ф. про залишення без розгляду позовної заяви. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року заяву прокурора про зміну підстав позову прийнято до розгляду та встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті справи. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 заяву прокурора про зміну предмету позову прийнято до розгляду та встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті справи. 07 жовтня 2021 року за ухвалою суду залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Ізяславську міську раду Ізяславського району Хмельницької області та встановлено строки для подання пояснень щодо позову. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Укрелітагро» адвоката Лозюка С. Ф. про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Укрелітагро» адвоката Лозюка С. Ф. про призначення судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор Шудра Ю. В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ Компанія «Укрелітагро» адвокат Лозюк С. Ф. проти задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність та обрання прокурором неналежного способу захисту інтересів держави. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, представник третьої особи Ізяславської міської ради у судове засідання не з`явилися та явку своїх повноважних представників не забезпечили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили, заяв та клопотань не надіслали. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності. Відтак, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності вказаних учасників справи та їх представників. Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,9887 га з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222, що знаходиться за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та передано їй у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного наказу 18 січня 2018 року зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2018 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ТОВ Компанія «Укрелітагро». Надалі земельна ділянка з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222 увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253 площею 33,8086 га, а 22 червня 2018 року право власності на новоутворену земельну ділянку зареєстровано за ТОВ Компанія «Укрелітагро». Дані обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № № 201191903, 201192097, 201191490, 201191792 від 20 лютого 2020 року, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6806508682018 від 21 травня 2018 року, даними з поземельної книги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253, інформацією Державного кадастрового реєстратора відділу ГУ Держгеокадастру в Ізяславському районі щодо об`єднання земельних ділянок від 20 вересня 2019 року № 10-22-0.25-613/101-19. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №097190 від 30 грудня 2010 року [PERSON] на підставі розпорядження Ізяславської РДА № 151/2004-р від 25 травня 2004 року на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,6000 га з кадастровим номером 6822180700:03:010:0021 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Звернення прокурора з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Отже, на час подання заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] уже використала право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки за таким видом використання. Оскільки [PERSON] не мала права отримувати і відчужувати земельну ділянку з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222, вона незаконно вибула із державної власності. Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,9887 га з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222, що знаходиться за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, суд приходить до висновку про її необґрунтованість виходячи із такого. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222. Оскільки [PERSON] на час отримання у власність спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222 вже використала своє право на безплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6822180700:03:010:0021), суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам ст.ст. 116, 121 ЗК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, слід враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Суд вважає, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права. Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо власник був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, які і були заявлені поряд з даними позовними вимогами про визнання незаконним наказу. Отже обрання прокурором неналежного способу захисту прав в частині визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року № 22-17168-СГ є самостійною підставою для відмови у позову в цій частині. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У силу частини 1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник з дотриманням вимог статтей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. За змістом частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок про застосування відповідних норм права, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2018 року у справі №183/1617/16. При цьому суд згідно з положеннями статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ Компанія «Укрелітагро» критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статтіт14,19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Судом встановлено, що [PERSON] незаконно отримала земельну ділянку з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222 та відчужила її за договором купівлі-продажу ТОВ Компанія «Укрелітагро». За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння ТОВ Компанія «Укрелітагро» є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява №43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. Окремо суд зазначає, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцеві набувачі, які не заявили зустрічні позови у справі, можуть заявити до власника земельних ділянок позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на їх повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваних земельних ділянок, а у разі здійснення поліпшень цих ділянок, які не можна відокремити від них без завдання їм шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельних ділянок. Крім того, кінцевий набувач, із власності якого витребовується земельна ділянка, також не позбавлений можливості відновити свої права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків.(Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 367/2022/15-ц від 29.05.2019р.). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника та не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Крім того, судом встановлено, що внаслідок включення спірної земельної ділянки площею 1,9887 га, з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222 до об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253, скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6822184200:05:005:0222 у Державному земельному кадастрі та внесено відповідні записи про державну реєстрацію об`єднаної земельної ділянки, з кадастровим номером 6822184200:05:005:0253 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з ч.ч. 9, 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельні ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно ч. 14 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. З урахуванням викладеного, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірну земельну ділянку є неможливим без попереднього скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. Враховуючи технічну неможливість відновлення земельних ділянок (із тим же кадастровим номером), відомості про які скасовано у Державному земельному кадастрі у зв`язку з їх об`єднанням, а також той факт, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про ділянку тієї ж конфігурації (але з іншим кадастровим номером) потребує оплатного розроблення технічної документації ліцензованою організацією, вбачається за можливе відновлення порушених прав держави чи територіальної громади шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речових прав на спірні земельні ділянки та відомостей про них у Державному земельному кадастрі. З урахуванням положень ст. ст. 82, 83, 125, 126 ЗК України відсутність у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначених відомостей про спірні земельні ділянки свідчитиме про їх юридичний та фактичний перехід до державної чи комунальної власності. Щодо підставності представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, суд вважає його належним та обґрунтованим і виходить із такого. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК). У подібних спірних правовідносинах 26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 67-70 постанови Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 №2, суди при вирішенні спорів про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 918/323/17). Таким чином, на момент пред`явлення позову прокурором орган, до компетенції якого належать повноваження щодо захисту в суді інтересів держави шляхом подання відповідного позову про незаконне виділення та передачу у приватну власність земель державної власності відсутній, відтак повідомлення будь-якому суб`єкту владних повноважень прокурором правомірно не надсилалося. Отже прокурор є належним позивачем у розгляді даної справи. Крім того, доводи представника відповідача ТОВ Компанія «Укрелітагро», що спірна земельна ділянка відноситься до земель колективної власності, оскільки знаходиться в межах Державного акту на право колективної власності на землю по Мислятинській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області серія ХМ № 26, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 20.10.1995 року, що стверджується вказаним Державним актом та відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01.09.2020 року, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.01.2013 року, з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Згідно з п.п. «г» п. 4. Вказаного Закону у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. При цьому вказані доводи представника відповідача щодо перебування спірної земельної ділянки в колективній власності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені належними доказами. Посилання представника відповідача на відповідь Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01.09.2020 року, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю по Мислятинській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області земельна ділянка за кадастровим номером 6822184200:05:005:0222, яка розташована за межами населених пунктів Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, відноситься до земель колективної власності не є достатнім та переконливим доказом вказаних обставин. В даній відповіді не наведено обґрунтування цих відомостей з посиланням на відповідні певні письмові чи інші документи, не вказано до якої категорії земель колективної власності відноситься спірна земельна ділянка (землі запасу, резерву, нерозпайовані землі, невитребувані земельні паї тощо), а тому неможливо зробити однозначний та переконливий висновок щодо вказаного питання за таких доказів. Крім того, навіть в разі встановлення таких обставин вказане буде свідчити про неправомірність наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] . Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24.02.2020 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках суму судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 6306 грн.; судового збору за подання заяви про забезпечення позову - 1051 грн., а саме разом по 2452,33 грн. з кожного. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial