Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач у червні 2021 року звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, пред`явленої до [PERSON] , на предмет стягнення з останнього на її користь 7 950 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок пошкодження її майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння та земельна ділянка за адресою. [ADDRESS] , а відповідач є її сусідом по домоволодінню, який неодноразово вчиняє дії із завдання шкоди її собакам на території її домоволодіння, зливає брудну воду в каналізацію, викидає сміття та мотлох на територію її домоволодіння, з приводу чого вона зверталась до поліції, однак це не привело до позитивних результатів, внаслідок чого позивач побудувала у своєму дворі додаткову огорожу за для своєї безпеки та безпеки її собак, що коштувало позивачеві 6 182,70 грн. Однак, 26 вересня 2020 року відповідач зруйнував цю огорожу, зрізавши її, завдавши цим позивачці майнових втрат, внаслідок чого вона була змушена проводити демонтаж навислої зрізаної відповідачем огорожі, що їй коштувало 800 грн. У зв`язку з неправомірними діями відповідача вона зверталась із заявами та скаргами до поліції, міської ради та прокуратури, на пересилання яких витратила 115,10 грн., що також вважає матеріальними втратами, при цьому їй також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн., а також на лікування свого самопочуття вона витратила 852,30 грн. на придбання ліків. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в загальному розмірі 7 950,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2021 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. З прийняттям справи до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження за ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2021 року, після усунення позивачем недоліків за ухвалою суду від 04 червня 2021 року та отримання відповіді на запит суду інформації щодо місця реєстрації відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів. Відповідач [PERSON] своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористався та відзиву на позов не подавав. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та відповідач не з`явились, будучи повідомленими належним чином. Через канцелярію суду 03 серпня 2022 року представником позивача подана заява, в якій зазначено про можливість розгляду справи в заочному порядку, про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на надання правової допомоги в загальному розмірі 6500 грн. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280,281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 05 листопада 2015 року, наданого позивачем у копії (а.с.10), домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , яка є позивачем у справі, як і земельна ділянка за цією ж адресою площею 0.0486 га, яку позивач придбала на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2015 року, що також узгоджується з державним актом на земельну ділянку серії ЯЛ №928656(а.с.16-22). 11 серпня 2020 року, 07 вересня 2020 року позивач зверталась із заявою до начальника Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням вжити заходів щодо її сусіда [PERSON] , який засмічує її подвір`я (а.с.31), на що їй надано відповідь про відсутність ознак кримінального правопорушення, порушення громадського порядку та громадської безпеки, що є наслідком невнесення її заяв до ЄРДР (а.с.44). Також позивач зверталась з аналогічними вимогами до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, на що отримала 20 листопада 2020 року та 02 лютого 2021 року відповідь, якою їй запропоновано звернутись з цим питанням до суду (а.с.75,76). За твердженнями позивача, вона, за для убезпечення себе та свого подвір`я від скидання сміття та брудної води відповідачем, звела додаткову огорожу між своїм та відповідача подвір`ям, про що надала фотокартки (а.с.33-39,42, 46, 47). Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що предметом цього спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачеві у зв`язку із неправомірними діями відповідача. Відповідно до ст.ст. 11, 1166 ЦК України підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий, як і протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобов`язань необхідний безпосередній причинний зв`язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести протилежне - відсутність своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд виходить з положень ст.74-81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Розв`язуючи вимогу позивача щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди на її користь з відповідача, суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами про завдання їй шкоди саме відповідачем, яким у позові зазначений [PERSON] , а надані фотокартки не підтверджують ані особи [PERSON] , ані місця знаходження, де такі фотокартки були зроблені, як і не доводять того факту, де саме позивачем була зведена додаткова огорожа відносно її земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою відповідача, як і не встановлено судом, що власником цієї земельної ділянки, з якої, за доводами позивача, наносилась їй шкода, щоб встановлювало причинно-наслідковий зв`язок з винними діями сусіда, є [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність доведеності позивачем протиправних дій в бік позивача відповідачем [PERSON] та їх причинно-наслідковий зв`язок, внаслідок чого і відсутні деліктні зобов`язання [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат у справі, суд враховує результат розгляду цієї справи, де підстав для задоволення позовних вимог та порушення прав та свобод позивача саме відповідачем судом не встановлено, тому в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6500 грн. також слід відмовити. Враховуючи вимоги ст. 133-137 ЦПК України, а судовий збір, на підставі ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed