Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина разом із ним. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 07.06.2014 він уклав шлюб із відповідачкою. [INFO] у них народився син [PERSON] . Вони спільно проживали у квартирі по [ADDRESS] , яка належить його матері. Син із дружиною були зареєстровані у будинку її батьків, а він був зареєстрований у будинку своїх батьків. 17.02.2021 на підставі рішення суду шлюб між ними було розірвано. Ще до розірвання шлюбу вони припинили подружні стосунки і відповідачка виїхала на постійне місце проживання у м.Київ. Дитина залишилась проживати із ним. Він працює підприємцем, забезпечує синові належні умови проживання, повністю утримує дитину, аліменти з відповідачки не стягує. Остання фактично не проживає з дитиною. При розірванні шлюбу місце проживання дитини не визначалось. На даний час дитина зареєстрована за місцем реєстрації відповідачки, але фактично проживає разом із ним. Він Тому просить позов задовольнити. 15.06.2022 у справі відкрито провадження. 29.07.2022 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача визнала, вказала, що не заперечую проти визначення місця проживання сина із батьком, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Просила справу розглядати у її відсутності. 04.08.2022 позивач подав відповідь на відзив та додав нотаріально засвідчену заяву, в якій відповідачка надала згоду на проживання малолітнього сина сторін із батьком. Ухвалою від 16.08.2022 суд вирішив підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті на 31.08.2022. 30.08.2022\~представник третьої\~особи \~виконавчого комітету\~Червоноградської міської\~ради \~Мазурак О.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, надала витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради щодо визначення місця проживання дитини сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у ньому. Просив визначити місце проживання малолітнього сина із ним як батьком. Вказав, що матір дитини визнала позов та надала нотаріальну згоду на це. Вислухавши думку позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2014, від подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с.11). На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17.02.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12). Позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід. Що підтверджується копією податкової декларації (а.с.13). \~ \~ \~ \~Відповідно до акту КП «Червонограджитлокомунсервіс» №2334/07 від 16.06.2022 позивач [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою [ADDRESS] без реєстрації (а.с.36). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , що є матір`ю позивача (а.с.14). \~ \~ \~ \~З характеристики з місця навчання встановлено, що син сторін [PERSON] навчається у 2-Б класі ЧСШ №1. Батько забезпечує потреби дитини, часто буває у школі, цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори (а.с.15). Згідно із витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №114 від 23.08.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] є доцільним. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.\~11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 160-161\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків , а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.\~160\~СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що місце проживання сина сторін слід визначити із батьком позивачем по справі без визначення адреси, яка може бути змінена, що буде відповідати їх інтересам. Ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved