Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину. Позов мотивує тим, що вона, позивачка, перебувала з відповідачем [PERSON] з 24.07.2010р. у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з нею, позивачкою, за її місцем реєстрації. Рішенням Франківського районного суду м. Львова № 465/5948/20 від 23.12.2020 року з відповідача на її, позивачки, користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягнено аліменти у розмірі 1/4 з усіх доходів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду, тобто з 18 вересня 2020 року і до досягнення повноліття. 26.03.2021 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист по справі № 465/5948/20 про стягнення з відповідача аліментів. Другим Малиновським відділом ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) 28.09.2021 року відкрито виконавче провадження №66963592 з примусового виконання виконавчого листа № 465/5948/20. Відповідач належним чином не виконує обов`язки, покладені на нього рішенням суду, у зв`язку з чим станом на 01.05.2022 року у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої становить 9702, 80 грн. (лютий 2022 р.- 3240,00 грн., березень 2022 р.- 3240,00 грн., квітень 2022 р. - 3240,00 грн.). Вказане підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів та довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання від 17.05.2022 року. На підставі ч.1\~ст.196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку, долученого до матеріалів справи, загальний розмір неустойки (пені) складає 5\~961, 60 грн. Крім того, зазначає, що їй, позивачці, довелося понести додаткові витрати на лікування сину у лікаря стоматолога, що становлять 5\~400 грн., які підтверджені довідками та квитанціями. Зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків по відношенню до своїх дітей, вважає за необхідне стягнути з відповідача половину суми, витраченої на лікування дитини. Відтак, просить задоволити позов, стягнути з відповідача на свою користь неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 465/5948/20 у розмірі 5961,60 грн., та 1/2 додаткових витрат на дитину, а саме 2700,00 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.06.2022р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи без повідомлення сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу на те, що аліменти він сплачував рівно до того моменту, поки позивачка не взнала де він, відповідач, працює та не почала створювати проблеми та перешкоди на роботі шляхом псування репутації. Зазначає, що ним подано позов про видачу обмежувального припису. Відтак, просить відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив позивачка зазначає, що обставини, викладені у відзив на позовну заяву, не мають жодного відношення до спору щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відтак, просить позов задоволити. Відповідно до ч.5 ст.278 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом\~статей 15, 16 ЦК України, кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16\~ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.4 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.12.2020р. у цивільній справі №465/5948/20 стягнено щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 з усіх доходів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, тобто з 18 вересня 2020 року і до досягнення повноліття. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили. На виконання рішення суду у справі видано виконавчі листи. Відтак, не потребують додаткового доказування обставини того, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та те, що на користь позивачки судом присуджено стягувати аліменти з відповідача на утримання їх спільної дитини, оскільки це встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Відповідно до довідки №24, виданої головою ЖБК №82 Тиндиком О.С. 26.04.2022р., позивачка та син [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки за вих.№66963592 в.о. начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) А. Гончаренка від 17.05.2022р., сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , з дня пред"явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 01.05.2022р. становить 9702, 80 грн. Відповідно до розрахунку, загальна сума неустойки (пені) за лютий, березень, квітень 2022р. становить 5 961 (п"ять тисяч дев"ятсот шістдесят одна) гривень 60 коп. Відповідно до довідок приватної стоматологічної клініки "ЗАЗАДЕНТ" від 11.01.2022р., 15.02.2022р., 22.02.2022р. загальна вартість лікування [PERSON] складає 5400 гривень. Відповідачем не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, які свідчать про те, що в даних документах наявні неповні, недостовірні дані. Для спростування доводів позову відповідач не подав належних і допустимих доказів, визначених законом. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 зазначеної норми закону вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з\~частиною 1\~статті 196\~Сімейного кодексу\~України,\~в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається з даної норми, безумовною підставою стягнення пені у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів є наявність вини платника аліментів. П. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006 року\~№3 «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~ щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною першою статті 18\~ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Позивачем доведено, що згідно рішення Франківського районного суду м. Львова про стягнення аліментів з відповідача, в останнього виникла заборгованість, на підставі якої розрахована неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів. Наявність заборгованості по сплаті аліментів та відкритого виконавчого провадження свідчать про те що, така виникла з вини відповідача. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи із змісту ст. 185 СК України, стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин, які зумовлені особливим розвитком певних здібностей дитини та/або стосуються здоров`я дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, ВСУ висловив позицію, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Враховуючи обставини справи та виходячи із зазначених положень законодавстава, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем зумовлені особливими обставинами, зокрема витратами на лікування дитини, такі є фактично понесені позивачем, та підтверджені належними та допустими доказами. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18 грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved