Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

07 липня 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, в інтересах якого діє представник [PERSON] , посилаючись на статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить: - визнати виконавчий напис, вчинений 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 3575, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості у розмірі 45 769 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Царик В.Г., розглянувши заяву про примусове виконання ТОВ «ВЕЛЛФІН», винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 68164560 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу у розмірі 45 769 гривень на підставі виконавчого напису № 3575, виданого 01.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В.. У виконавчому написі № 3575, вчиненому 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В., зазначено, що стягнення заборгованості з позивача було здійснено за кредитним договором № 365411 від 25.01.2018 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Строк платежу за кредитним договором № 365411 від 25.01.2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.01.2018 року по 01.03.2021 року. Сума заборгованості становить 44 869 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1 500 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 43 369 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 900 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 45 769 гривень. Нотаріус вчинив виконавчий напис 01 березня 2021 року всупереч статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Тобто, відповідач звернувся 01 березня 2021 року за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу поза межами встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, який закінчився 05.02.2021 року (пункт 1.3., пункт 7.8. Договору позики № 365411 від 25.01.2018 року - договір укладався строком на 10 днів (до 04.02.2018 року) і строк позовної давності визначений у три роки. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не отримував від відповідача, чим позбавив позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору. Нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки договір позики № 365411 від 25.01.2018 року не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Ухвалою судді від 11 липня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 01 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року було відкладено розгляд справи на 17 серпня 2022 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи знаходиться клопотання представника позивача Піндура М.М., в якому він просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву не надіслав, заяву про розгляд справи за відсутності його представника до суду не направив, причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, проте конверт з судовою повісткою повернувся не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат вибув». Третя особа Славутицький відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи знаходиться клопотання старшого державного виконавця Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Царик В., в якому вона просила розгляд справи провести без участі представника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 17 серпня 2022 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що 25 січня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» було укладено Договір позики № 365411 від 25.01.2018. Відповідно до пункту 1.1. Договору позики № 365411, позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в розмірі 1500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5. цього договору. В пункті 1.3. Договору позики № 365411 зазначено, що строк позики за цим договором складає 10 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 04.02.2018 року. Згідно з підпунктом 1.5.1. пункту 1.5. Договору позики № 365411, строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3. договору, розмір основних процентів складає: 0 процентів від суми позики, але не менше ніж 220 гривень за перший день користування позикою; 0 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3. цього договору. при цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належним на дату погашення платежів. Підпунктом 1.5.2. пункту 1.5. Договору позики № 365411 передбачено, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 3.8 проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Як вбачається з пункту 7.8. Договору позики, до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням статті 257 Цивільного кодексу України складає 3 роки. Відповідно до Графіку розрахунків до Договору позики № 365411 від 25 січня 2018 року, сума по договору становить 1 500 гривень; дата погашення - 04 лютого 2018 року; сума до сплати процентів - 220,00 гривень; разом до сплати - 1 720,00 гривень. Сукупна вартість позики складає 1 720 гривень, проценти за користування позикою складають 220 гривень. Графік розрахунків є невід`ємною частиною Договору позики № 365411 від 25 січня 2018 року. Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 3575, вчиненим 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, звернено стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , який є боржником за кредитним договором № 365411 від 25 січня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», ідентифікаційний код юридичної особи 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд 48, заборгованості за кредитним договором № 365411 від 25 січня 2018 року. Строк платежу за кредитним договором № 365411 від 25 січня 2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 січня 2018 року по 02 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 44 869,00 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1 500,00 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 43 369,00 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 900 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 45 769 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили - 01 березня 2021 року. З витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що Славутицьким відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68164560 про стягнення коштів на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В., в якому боржником є [PERSON] , стягувачем - ТОВ «ВЕЛЛФІН». Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом частини 2 вказаної статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу(підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Проте, докази отримання [PERSON] вимоги кредитора про усунення порушень відповідачем не надані. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] за період з 25 січня 2018 року по 02 березня 2020 року стягнуто, зокрема, прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 43 369,00 гривень. В пункті 1.3. Договору позики № 365411 зазначено, що строк позики за цим договором складає 10 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 04.02.2018 року. Відповідно до Графіку розрахунків до Договору позики № 365411 від 25 січня 2018 року, дата погашення - 04 лютого 2018 року. Таким чином, строк користування позикою сплив 04 лютого 2018 року. Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18. Таким чином, відповідач всупереч вимогам статті 1048 ЦК України, не дивлячись на те, що строк кредитування сплив 04 лютого 2018 року, продовжував нараховувати боржнику відсотки та включив їх суму до загальної суми заборгованості з 05 лютого 2018 року по 02 березня 2020 року. Загальна сума заборгованості в розмірі 44 869,00 гривень нарахована за період з 25 січня 2018 року по 02 березня 2020 року, для погашення якої видано оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, оскільки включає в себе відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, нараховувати які відповідач не мав права. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. для вчинення оспорюваного виконавчого напису 01 березня 2021 року після того, як минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки строк користування позикою закінчився 04 лютого 2018 року, тому з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за договором позики у розмірі 44 869,00 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. у виконавчому написі від 01 березня 2021 року № 3575 послалася на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Договір позики № 365411 від 25 січня 2018 року , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] , не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 3575 від 01 березня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості у розмірі 44 869,00 гривень та за вчинення виконавчого напису 900,00 гривень, всього на суму 45 769,00 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved