Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з осені 2014 року відповідачка як мати малолітньої [PERSON] , [INFO] повністю самоусунулась від виховання доньки, дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка покинула дитину коли донькі було 8 років і почала проживати з іншим чоловіком. Позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, по вихованню та утриманню дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям доньки, не бажає з нею спілкуватись та приймати участь у її вихованні. Враховуючи вищевикладене та покликаючись на ст.ст. 150,155,164 СК України, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 15 червня 2022 року було відкрито загальне позовне провадження та підготовче судове засідання призначено на 04.07.2022 року. Підготовче судове засідання 04.07.2022 не відбулося у зв`язку з відпусткою головуючого судді по справі, розгляд справи відкладено на 18.07.2022. Ухвалою суду від 18.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та розгляд справи призначено на 03.08.2022 року. 03.08.2022 в судове засідання з`явився позивач [PERSON] , та його представник адвокат Долженко О.М. , відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась , повідомлена належним чином , до суду надіслала заяву в якій визнає вимоги та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав , розгляд справи прохала провести у її відсутність ( а.с. 28) , представник третьої особи від виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування Кириченко Ю.С. в судове засідання не з`явились , до суду надали висновок та прохали справу розглядати за їх відсутності на підставі документів які надали до суду ( а.с. 38-39) . В судовому засідання позивач [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду повідомив, що у нього та відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьками у свідоцтві записані він та відповідач [PERSON] . Спочатку позивач з відповідачем жили нормально, але згодом їх відношення зіпсувались. В зв`язку з бойовими діями в м. Донецьку, вони переїхали у 2014 році в м. Маріуполь. Там їх відносини повістю зіпсувались і [PERSON] пішла з дому. В подальшому позивачу стало відомо, що вона стала проживати з іншим чоловіком. З того часу їх життя повністю змінилося, дружину, наче підмінили. Вона повністю перестала спілкуватись зі ним та їх спільною донькою. З того часу, з осені 2014 року він проживав з донькою сам, а відповідач спочатку телефонувала дитині, а потім перестала підтримувати навіть таке спілкування з донькою. Добровільно відповідачка матеріальної допомоги дитині не надавала. Але це позивача жодним чином не хвилювало, а хвилював той факт, що дівчинка зростає без матері, без її любові та піклування. Він неодноразово зустрічався з відповідачкою і просив її хоча б іноді спілкуватись з донькою. Відповідач декілька разів обіцяла це, але не виконувала обіцянок. В решті решт відповідачка сказала, що чоловік, з яким вона проживає, забороняє їй спілкуватись з позивачем та його донькою. Після цього він більше її не турбував. 24 лютого цього року в країні почалась війна. Він з донькою вимушені були евакуюватись із Маріуполю , оскільки там було небезпечно. Позивач зателефонував відповідачці і з`ясував, що вона також виїхала і знаходиться в м. Миргороді. Він також приїхав в це місто і привіз доньку, влаштував її до миргородської школи, і, оскільки його можуть призвати на службу в армію, він попросив відповідачку забрати доньку до себе. Вона категорично відмовилась, сказавши, що в неї вже інша сім`я, а донька [PERSON] вже доросла і може жити сама. Позивач вважає, що подібна поведінка не відповідає поведінці справжньої матері. Їх донька ще є неповнолітньою, ще навчається у школі і не може сама себе прогодувати та сама про себе повністю дбати. Вважає неможливим, щоб при живих батьках дитина опинилася на вулиці в такий важкий час. Представник позивача адвокат Долженко О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала, що позивач до останнього зберігав ці фактичні дані про те, що мати не опікується зовсім дитиною та не звертався з таким позовом раніше , оскільки вважав за доцільне не травмувати дитину , та всіляко оберігав моральний спокій дитини , але на сьогодні при таких фактичних обставинах , що відповідачці по справі , матері [PERSON] дитина не потрібна , вона не утримує дочку та не спілкується з нею , проживає окремо від дитини , тобто вона просто ухиляється , тоді як батько для дитини на сьогодні - це підтримка , опора та турбота, але як звісно в країні введено військовий стан , а позивач по справі являється призивного віку , та його мають право призвати до лав ЗСУ , про що він не заперечує та не проти віддати свій обов`язок перед державою, але постає питання кому буде потрібна дитина та хто буде нею опікуватись при таких обставинах справи .Прохала взяти до уваги , що в таких випадках потрібно брати за пріоритет інтереси дитини , також прохала врахувати той факт , що люди змушені були один раз переїхати з тимчасово окупованої території м. Донецька та переїхали в м. Маріуполь , але коли почалася війна люди змушені були знову переїхати тікаючи від війни до м. Миргорода , що дитині потрібно може ще куди виїздити чи оздоровити дитину , чи за кордон поїхати тікаючи від війни, але скрізь потрібна згода матері , а мати свої материнські обов`язки не виконує , хоча є здоровою і працездатною , немає їй заборони поїхати куди їй заманеться , тому прохала задовольнити позов тим самим позбавити відповідачку батьківських прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , ( попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України та приведена до присяги) повідомила, що сім`ю [PERSON] знала ще коли вони разом проживали в м. Донецьк , потім вони якийсь час проживали у м. Маріуполі тікаючи від війни , у Миргороді у неї родичі та у відповідачки [PERSON] також тут родичі у м. Миргороді , та всі хто виїхав із Донбасу підтримують зв`язки та час від часу спілкуються. Тому пояснила , що [PERSON] ще в 2014 році пішла проживати до іншого чоловіка який з її слів забороняв забрати до себе дочку , тому вона живе своїм життям та зовсім самоусунулася від утримання дочки та спілкування з нею , та тим самим ухиляється від виховання дитини , оскільки живе тільки для себе, [PERSON] як батько проживає з дитиною , утримує її , займається її вихованням , дитина всім забезпечена , вказала що в інтересах дитини - це позбавити батьківських прав [PERSON] . Третя особа виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області надав письмовий висновок з якого вбачається, що ними був здійснено виїзд до місця проживання [PERSON] та його дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в ході обстеження умов з`ясовано , що дитина має всі умови для повноцінного життя та розвитку та дитина підтвердила всі пояснення дані батьком , але всі факти на жаль не підтверджуються офіційними документами а є свідчення самого позивача та його доньки , на засідання комісії [PERSON] підтвердив свої наміри , а [PERSON] не з`явилась двічі на засідання , хоча в присутності працівників відділу служби у справах дітей написала заяву в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки , тому поклались на розсуд суду при винесенні рішення про позбавлення батьківських прав матері. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 1996 року , тимчасово проживає за адресою [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] [INFO] , дитина всі має задовільні умови для проживання ( а.с. 5, 7, 26) , [PERSON] [INFO] , у свідоцтві про народження батьками записані позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , місце народження м. Донецьк ( а.с. 40) ,має паспорт громадянки України , номер [NUMBER] дата видачі 26.10.2020 року , дійсний до 26.10.2024 року , орган видачі - Центральний районний відділ у м. Маріуполі ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області ( а.с. 8) , [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , взята на облік внутрішньо переміщеної особи 31.03.2022 року за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] ( а.с. 9) , відповідно до довідки лікаря педіатра Харчіліна О.О. вбачається, що дитина [PERSON] спостерігається лікарем педіатром , на диспансерному обліку не перебуває , з матір`ю дитини лікар не спілкувався , для проведення планових щеплень та лабораторного обстеження та з приводу захворювань на прийоми дитину приводить батько ( а.с. 27) , відповідно до заяви відповідачки [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав , оскільки вона влаштовує своє особисте життя , батько дитини це хороший батько , вона ж не проживає разом із дочкою вже більше семи років та вони є вже чужими людьми , враховуючи той факт , що у м. Миргороді вона проживає тимчасово і має намір переїхати в інше місце проживання , тому прохає справу розглядати у її відсутність , надавати допомогу вона не може і спілкуватись не має можливості ( а.с.28) , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миргородської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] та зазначив що покладається на розсуд суду ( а.с. 39), з акту обстеження умов проживання вбачається, що [PERSON] проживає з батьком в квартирі з належними умовами ( а.с. 26 ), відповідач - мати дитини [PERSON] - позовні вимоги визнала.( а с.28) , шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON] ) був укладений 11.10.2003 року у м. Донецьку ( а.с. 39) , 18.07.2022 року рішенням Миргородського міськрайонного суду шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано , рішення не набрало чинності ( а.с. 41-42) Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved