Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

16 червня 2021 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ТзОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2-27078 від 17 травня 2019 року в сумі 63 629, 00 грн.. Позовна заява мотивована тим, що 17.05.2019 року між ТзОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2-27078, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 20000,00 гривень зі сплатою 54,75% річних з кінцевим терміном повернення 16 травня 2020 року. Свої зобов`язання зо договором позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується касовим ордером. Позичальник умови договору не виконує належним чином, кредитні кошти в строки та розмірах визначених умовами договору та графом платежів не сплачує. Станом на 10.06.2021 року позичальник умови договору не виконав та за ним обліковується заборгованість в сумі 63629,00 гривень, яка складається з 9831,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8620,00 грн. відсотки за користування кредитом; 40000,00 грн. нараховані штрафні санкції (пеня); 3646,00 грн. нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 1532,00 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 28). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.09.2021 року задоволено заявлений головуючим суддею Фейіром О.О. самовідвід (а.с. 60-61). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2021 року клопотання представника відповідача Пуканич Е.В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 78-79). 21 лютого 2022 року до Берегівського районного суду Закарпатської області від представника відповідача адвоката Пуканич Е.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовної заяви (а.с. 83-94). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2022 року закрито підготовче засідання, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 100-102). Позивач ТзОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» в судове засідання не з`явився. При цьому, 26.07.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив, позовні вимоги просив задовольнити (а.с. 33). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Пуканич Е.В. в судове засідання не з`явилися. Про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.05.2019 року між ТзОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2-27078, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 20000,00 гривень зі сплатою 54,75% річних з кінцевим терміном повернення 16 травня 2020 року (а.с. 5-6). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 3.1 Договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно до п. 6,7 Договору, у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним Договором позичальник сплачує пеню в розмірі 1 відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку №1, позичальник сплачує пеню в розмірі 100 гривень. До позовної заяви позивачем було долучено Додаток №1 до кредитного договору № 2-27078, яким визначено графік розрахунків (а.с. 7). Факт укладення між ТзОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та [PERSON] кредитного договору № 2-27078 від 17.05.2019 року підтверджується, наданою позивачем заявою клієнта (а.с. 11, 12) та долученою копією видаткового касового ордеру (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Свою позицію у вказаних спорах висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19, яка зазначає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як вказує позивач, станом на 10.06.2021 року заборгованість [PERSON] становить 63629,00 гривень, яка складається з 9831,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8620,00 грн. відсотки за користування кредитом; 40000,00 грн. нараховані штрафні санкції (пеня); 3646,00 грн. нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 1532,00 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України. На підтвердження даного розрахунку заборгованості та сплати відповідачем відповідних сум, позивачем надано до суду досудові дві вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №27078 від 17.05.2019 року; карточку платежів по кредиту станом на 05.06.2021 року; розрахунок інфляційних збитків, а також розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. Разом з цим, карточка платежів по кредиту станом на 05.06.2021 року; розрахунок інфляційних збитків, а також розрахунок відсотків за користування грошовими коштами не містять реквізитів установи чи відомостей про особу, яка їх видала. Якщо до суду надсилається копія документа, то вона має відповідати оригіналу, вірність копії або витягу документа має бути засвідчена печаткою організації і підписом уповноваженої особи або нотаріально. Тобто, вказані документи не мають доказового значення для даної справи, оскільки оформлені неналежним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Інших належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору позивачем не надано. Отже, судом встановлено, що позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, оформлених належним чином, що є необхідним для належного встановлення обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що позовна заява є нічим не обґрунтована та позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed