Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] 22.07.2022 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Долженко В`ячеслава Петровича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з-під арешту, в якому просить суд скасувати арешт з рухомого майна - транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , накладений на підставі постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.11.2021 року в рамках виконавчого провадження №54318715. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к його - [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (девять) років з конфіскацією всього особистого майна обвинуваченого та без спеціальної конфіскації, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності строком на3(три) роки. З метою забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили, відносно [PERSON] залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з часу його затримання по даному кримінальному провадженню, а саме з 23 січня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.05.2017 року вказаний вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2016 року щодо [PERSON] за ч.4 ст.368 КК України, залишено без змін. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11.07.2019 року по справі №738/1181/19, спільне подання адміністрації ДУ «Менська виправна колонія № 91» та спостережної комісії Менської РДА про умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого [PERSON] - задоволено. [PERSON], звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк покарання 2 (два) роки 2 (два) місяці 3 (три) дні позбавлення волі. Також позивач стверджує, що на виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к в частині конфіскації всього його майна, 13.06.2017 року було видано виконавчий лист №537/957/15-ц, який було пред`явлено до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, яким відкрито виконавче провадження №54318715. В рамках зазначеного виконавчого провадження, було виявлено належне йому - [PERSON] нерухоме майно - 1/5 частку квартири №113, в будинку №8, по проспекту Маршала Жукова, в місті Одесі, за наслідком чого 25.09.2017 року вказане виконавче провадження передано до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Надалі, 30.12.2020 року він - [PERSON] придбав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , стосовно якого державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.11.2021 року в рамках виконавчого провадження №54318715 винесено постанову про арешт майна боржника, та накладено арешт. Позивач вважає вказаний арешт протиправним, оскільки накладено на майно придбане після набранням законної сили вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к, а конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого станом на момент ухвалення судового рішення, тобто майна, яке є у власності станом момент ухвалення вироку суду та набранням законної сили. На підставі викладеного, вважаючи, що вказаним арештом на належне позивачеві рухоме майно, порушуються його права та інтереси, як власника, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.07.2022 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 02.08.2022 року представник позивача на електронну скриньку суду скерувала клопотання про витребування доказів по справі, а саме просить суд витребувати з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження. 12.08.2022 року до суду від представника відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що арешт на спірний автомобіль накладено на підставі постанови від 03.11.2021 року в рамках виконавчого провадження №54318715, яке триває, не є завершеним, а відтак у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Також, до зазначеного відзиву представником відповідача надано належним чином завірену копію виконавчого провадження. У підготовче судове засідання призначене на 15.08.2022 року з`явився представник позивача - Янковська І.В., яка повідомила, що приймаючи надання заявлених до витребування доказів представником відповідача до відзиву, раніше подане клопотання про витребування доказів не підтримує, процесуальним правом на подання відповіді на відзив користуватись не буде, додаткових клопотань не має. Представник відповідача - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. За наслідком викладеного, судом 15.08.2022 року було постановлено ухвалу про залишення без розгляду клопотання представника позивача про витребування доказів, а також без видалення до нарадчої кімнати ухвалено закрити підготовче провадження по справі та, з урахуванням думки сторони позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності, ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 15.08.2022 року. Представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі, з посиланням на те, що спірний арешт накладено на майно, яке не входить до критерії майна, яке підлягає конфіскації на виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього особистого майна обвинуваченого та без спеціальної конфіскації, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності строком на3(три) роки. З метою забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили, відносно [PERSON] залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з часу його затримання по даному кримінальному провадженню, а саме з 23 січня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.05.2017 року вказаний вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2016 року щодо [PERSON] за ч.4 ст.368 КК України, залишено без змін. Отже, вирок Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к набрав законної сили 24.05.2017 року. 13 червня 2017 року Крюківським районним судом міста Кременчук на виконання вказаного вироку було видано виконавчий лист №537/957/15-ц стосовно боржника - [PERSON] про конфіскацію в дохід держави усього особистого майна обвинуваченого. 17.07.2017 року державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Братчун О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54318715, з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Досліджуючи подані до суду належним чином завірені копії матеріалів вказаного виконавчого провадження вбачається, що в межах нього, 26.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника - [PERSON] Також було виявлено належне [PERSON] нерухоме майно, а саме 1/5 частка квартири [ADDRESS] , належна на підставі свідоцтва про право власності р.15-5865, виданого 13.06.2000 року УЖКГ виконавчого комітету Одеської міської ради. За наслідком виявленого майна, розташованого в Київському районі міста Одеси, постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Братчун О.О. від 25.09.2017 року, матеріали виконавчого провадження ВП №54318715 передані до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Георгієвим В.І. 04.10.2017 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №54318715. Також судом встановлено, що ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11.07.2019 року по справі №738/1181/19, спільне подання адміністрації ДУ «Менська виправна колонія № 91» та спостережної комісії Менської РДА про умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого [PERSON] - задоволено. [PERSON], звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк покарання 2 (два) роки 2 (два) місяці 3 (три) дні позбавлення волі. 30.12.2020 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7466/20/024732 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . На підставі зазначеного договору 30.12.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний автомобіль, та присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки СХВ 306998. 03.11.2021 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кдряшовим П.Ю. в межах вказаного виконавчого провадження №54318715 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на вказаний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що 07.07.2022 року [PERSON] звернувся до державного виконавця з заявою про скасування вказаного арешту з належного йому транспортного засобу - марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, листом Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 12.07.2022 року за вих. №16394, [PERSON] відмовлено у скасуванні арешту. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч.2 ст.52 Кримінального кодексу України додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна. Згідно з ч.ч.1-3 ст.59 Кримінального кодексу України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.ч.1-3 ст.49 Кримінально-виконавчого кодексу України, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Згідно з ч.ч.1-3 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається звернення стягнення на об`єкт довірчої власності за зобов`язаннями довірчого власника, а також на майно, зазначене в Додатку до цього Закону. Згідно з Переліком майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні (крім майна та речей, що належать до предметів мистецтва, колекціонування та антикваріату, дорогоцінних металів та дорогоцінного, напівдорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах): 1. Предмети щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речі індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі). 2. Лікарські засоби, окуляри та інші вироби медичного призначення, необхідні боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, за медичними показаннями. 3. Меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сім`ю. 4. Один холодильник на сім`ю. 5. Один телевізор, персональний комп`ютер на сім`ю, один мобільний телефон - на кожну особу. 6. Запас питної води, продукти харчування, необхідні для особистого споживання боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку на три місяці або гроші, необхідні для придбання запасів питної води та продуктів харчування для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку трикратного розміру мінімальної заробітної плати, що діє на день звернення стягнення, на кожну особу. 7. Майно, необхідне для відправлення релігійних культів та ритуальних обрядів боржником, членами його сім`ї та особами, які перебувають на його утриманні, професійних занять боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, якщо воно є єдиним джерелом доходу таких осіб, знаряддя особистої кустарної і ремісничої праці, книги. 8. Паливо, необхідне боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, для приготування щоденної їжі та опалення (протягом опалювального сезону) житлового приміщення. 9. Використовувані для цілей, не пов`язаних із провадженням підприємницької діяльності, племінна, молочна і робоча худоба (по одній одиниці), кролики (дві пари), птиця (п`ять штук), корми, необхідні для їхнього утримання до вигону на пасовища. 10. Насіння, необхідне для чергового посіву, та незібраний урожай - в осіб, які займаються індивідуальним сільським господарством (крім земельних ділянок, на які накладено стягнення). 11. Сільськогосподарський інвентар - в осіб, які займаються індивідуальним сільським господарством. 12. Допоміжні засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах. 13. Призи, державні нагороди, почесні та пам`ятні знаки, якими нагороджений боржник. Не може бути звернено стягнення за виконавчими документами на природний газ оператора газосховищ, що використовується для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі для власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат), та на природний газ оператора газотранспортної системи, що використовується для наповнення та забезпечення належного функціонування газотранспортної системи (у тому числі для власних потреб, виробничо-технологічних витрат, балансування газотранспортної системи). Порядок виконання рішення про конфіскацію майна, якщо таке майно підлягає реалізації, здійснюється державним виконавцем врегульоване пунктом 32 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, відповідно до якого виконання рішення про конфіскацію майна, якщо таке майно підлягає реалізації, здійснюється державним виконавцем. Під час пред`явлення виконавчого документа про конфіскацію майна до виконання подаються: - у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився; - у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна. Майно, що підлягає конфіскації, вилучається державним виконавцем (крім нерухомого майна, або такого, що не може бути вилучено з об`єктивних причин). Виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт та яке підлягає конфіскації за рішенням суду, державний виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України. У разі якщо майно вилучено іншим уповноваженим органом, воно вилучається державним виконавцем у цього органу в тому випадку, якщо таке майно може бути реалізовано згідно з вимогами Закону. Вилучена іншим уповноваженим органом готівка за дорученням державного виконавця перераховується цим органом до державного бюджету на вказані державним виконавцем рахунки. У дорученні зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, реквізити судового рішення про конфіскацію цієї готівки, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, строк виконання доручення, обов`язок цього органу щодо надання державному виконавцю підтвердження про перерахування коштів. Повідомлення про перерахування коштів є підставою для закінчення виконавчого провадження. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом. Порядок розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному Законом, та майном, яке не підлягає реалізації, встановлено Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Згідно з ч.ч.2-3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Згідно з ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналізуючи вищевказані норми законодавства, вбачається, що конфіскація майна є додатковим видом покарання та направлена на майно, яке було набуте винною особою до набранням законної сили відповідного вироку суду, а майно набуте після набрання законної сили вироку не підпадає під дію вироку та розглядатися як об`єкт для конфіскації. Приймаючи, що [PERSON] транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель - «Citan», тип - вантажний-спеціалізований, фургон малотоннажний-В, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набуто у власність 30.12.2020 року, тобто через три роки після набранням вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 12.02.2016 року по справі №537/957/15-к законної сили, що мало місце - 24.05.2017 року, суд доходить до висновку, що зазначене майно не підлягає конфіскації в порядку виконання вказаного рішення суду, а відтак арешт накладений на нього постановою про арешт майна боржника від 03.11.2021 року є протиправним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Отже наявність вказаного обтяження на майно позивача, у не процесуальний спосіб, порушує право власності позивача [PERSON], оскільки останній обмежений у праві розпорядження належним йому майном на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом з тим, суд погоджується з позивачем, що засуджений не може нести додаткове покарання у вигляді конфіскації на протязі невизначеного терміну. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 643/3614/17 висловлено правовий висновок про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Враховуючи наведене, а також те, що існуючий арешт на нерухоме майно порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності позивача, відповідно виник спір про право цивільне щодо такого майна, суд доходить до висновку, що порушене право останнього підлягає захисту в порядку цивільного судочинства. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованими і підлягаючим задоволенню. У відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи, що позивачем у позові не заявлено вимог про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved