Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

08.04.2019р. до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровська Н.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та зобов`язання внести зміни та перереєструвати договір купівлі-продажу із визначенням покупцем та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він та відповідач [PERSON] у період з жовтня 2013р. по вересень 2017р. перебували у особистих довірчих стосунках. 16.12.2016р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 66,4кв.м., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за №644. Вартість об`єкта складала 1 317 679 грн., які були сплачені [PERSON] під час укладення договору. Зазначений договір купівлі-продажу було оформлено на [PERSON] , проте дійсним покупцем є позивач, який був змушений оформити спірну квартиру на [PERSON] , оскільки на час укладення договору позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою на той час існували дуже напружені та складні відносини та з якою він мав двох спільних дітей. Посилаючись на вказане, з метою уникнення в подальшому можливих майнових спорів щодо вказаної квартири, позивачем було прийнято рішення про формальне зазначення у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] покупцем [PERSON] , яка знаходилася на його повному утриманні, так як не мала самостійних доходів. Між позивачем та [PERSON] була домовленість, що в подальшому вона оформить договір дарування зазначеної квартири на позивача, однак своєї обіцянки відповідач не виконала. Позивач зазначає, що всі перемовини з продавцем квартири щодо основних суттєвих умов договору продажу, переліку, комплектації та стану майна, яке продавець мав передати після укладення угоди, вів саме позивач, грошові кошти, які належали особисто позивачу, продавець квартири отримав саме від позивача. Вказана квартира придбавалась позивачем для власних потреб, він за власний кошт робив поточні ремонтні роботи, придбав всю необхідну побутову техніку, обладнання та меблі та з часу покупки почав в ній проживати, а також сплачувати всі комунальні та інші платежі. Посилаючись на вищевикладене, просив визнати частково недійсним в частині покупця укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за №644, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] ; зобов`язати уповноважений державний орган у сфері держреєстрації внести зміни та перереєструвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] із визначенням покупцем [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві позовні вимоги не визнала та зазначала, що твердження позивача про те, що з метою уникнення майнових спорів з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири був формально оформлений на відповідача, не відповідають дійсності, оскільки за період 2015-2018р.р. позивач неодноразово придбавав рухоме та нерухоме майно на своє ім`я. Крім того, саме відповідач [PERSON] вела перемовини з ріелторами з приводу вибору необхідної квартири, вибору району, метраж квартири, кількості кімнат, про що свідчить листування в соціальних мережах та месенджерах. Після придбання спірної квартири відповідач [PERSON] почала купувати необхідні меблі, уклавши договори індивідуального замовлення, договори дистанційного нагляду та договори доставки, проводила розрахунки. Позивач ніколи не проживав у зазначеній квартирі, лише бував в гостях, ключів від неї він не має. Позивач дійсно допомагав відповідачу з купівлею вказаної квартири, окрема надавав поради, допомагав перевіряти об`єкт нерухомості, порадив нотаріуса, розмовляв з [PERSON] на прохання [PERSON] , оскільки вона побоювалася робити це самостійно без чоловічої допомоги, проте квартира була придбана для проживання відповідача та членів її сім`ї. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав нотаріально посвідчену заяву та просив слухати справу у його відсутності. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровська Н.В. в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином. Надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 16.12.2016р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 66,4кв.м., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за №644. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.03.2016р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Горецькою В.М. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за реєстровим №278. (т.1 а.с.102) Згідно п.п.2,4 вказаного договору вартість об`єкта складала 1 317 679грн., які продавець повністю одержав від покупця до підписання цього договору і своїм підписом підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку. Нотаріусом доведений до продавця зміст заяви покупця про те, що вона не одружена, гроші, які вона витрачає на купівлю вищезазначеної квартири не є об`єктом права спільної сумісної власності. (т.3 а.с. 203-204) Відповідно до податкової декларації [PERSON] за 2016р., яка в якості доказу була додана позивачем до своєї позовної заяви, позивачем 16.06.2016р. було придбано квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 143кв.м., як повідомив позивач він її отримав у спадщину, та паркувальне місце загальною площею 44кв.м. за цією ж адресою, а також 30.12.2016р. він придбав земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 903кв.м. вартістю 1 203 160грн. З розділу про доходи цієї декларації вбачається, що позивач в якості джерел доходу зазначив спадщину вартістю 5 791 500грн., заробітну плату за основним місцем роботи в ТОВ «Катран» розмірі 16468грн., заробітну плату за основним місцем роботи в Прокуратурі Одеської області в розмірі 121 739грн. та розмір пенсії в сумі 225 030грн. Також в графі грошові активи зазначено про готівкові кошти в розмірі 4 420 980грн. У графі видатки та правочини суб`єкта декларування позивачем зазначено, що ним придбано нерухоме майно - земельну ділянку вартістю 1 203 160грн., інформації щодо іншого правочину немає. Таким чином загальний дохід позивача за 2016р. склав 363267грн. (16468 + 121 739 + 225 030 = 363267). (т.1 а.с.9-13) На питання суду позивач пояснив що в 2016р. він отримав у спадщину після смерті своєї матері квартиру [ADDRESS] та паркувальне місце за цією адресою, які до кінця 2016р. не відчужував. 26.03.2019р. позивач звернувся до КП «ЖКС «Хмельницький» із заявою щодо підтвердження його проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на що отримав відповідь від 28.03.2019р., якою повідомлено, що виходом на місце представниками дільниці №3 КП «ЖКС «Хмельницький» при усному спілкування, сусідами підтверджено його проживання за вищевказаною адресою. Крім того, на адресу КП «ЖКС «Хмельницький» неодноразово надходили заяви позивача з вимогою проведення робіт для належного функціонування будинку [ADDRESS] та проведення благоустрою прибудинкової території вказаного будинку. (т.2 а.с.37) Крім того, позивач звернувся до чергової частини Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП В Одеській області із заявою про вжиття заходів правового характеру до [PERSON] , яка шахрайським шляхом заволоділа квартирою [ADDRESS] , чим спричинила матеріальну шкоду у великих розмірах, по якій було порушено кримінальне провадження №12019161470001135, про що свідчить витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань. (т.2 а.с.38) Згідно пояснення ФОП [PERSON] та накладної №22/1 від 22.12.2016р. 20.12.2016р. [PERSON] за готівкові кошти були придбані меблі: вітрина 1шт. - 14175грн., вітрина 1 шт. - 17940грн., комод 1шт. - 17525грн., диван 1 шт. - 38100грн., крісла 2 шт. - 35100грн. на загальну суму 123500грн., які були отримані [PERSON] 22.12.2016р. за адресою: [ADDRESS] . За придбані меблі [PERSON] було сплачено готівкою 123500грн. (т.2 а.с.39-40) На ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 04.12.2019р. Головне управління ДПС в Одеській області надало завірені копії декларацій щодо майнового стану і доходів [PERSON] у період з 01.01.2013р. по 01.01.2019р., які свідчать про відсутність у відповідача доходів за вказаний період. (т.2 а.с.59-72) В якості доказу наявності у позивача грошових коштів, необхідних та достатніх для купівлі ним спірної квартири, позивачем надано копію договору купівлі-продажу від 25.10.2016р., за яким він, діючи від імені [PERSON] , продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] , продаж вчинено за 270571грн., які представник продавця повністю одержав від покупця до підписання цього договору відповідно до форми розрахунків, встановленої діючим законодавством і своїм підписом підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку. Як стверджував позивач, кошти, отримані від продажу зазначеної квартири, він зберігав в сейфі ПАТ «Державний ощадний банк України», з яким він 19.10.2016р. уклав договір оренди індивідуального сейфу №26-1/1457, який діяв до 18.11.2016р. (т.2 а.с.77-83) 25.05.2017р. та 14.06.2017р. позивач усно звертався до КП «ЖКС «Хмельницький» з приводу можливості консервації сміттєпроводу та відновлення клумби та благоустрою прибудинкової території будинку [ADDRESS] , на що йому були надані відповіді, копії яких знаходяться в матеріалах справи. (т.2 а.с.87-88) Матеріали справи містять велику кількість скріншотів, наданих відповідачем [PERSON] , з яких вбачається про те, що відповідач спілкується з різними особами з приводу пошуку квартири, а також з приводу купівлі меблів та побутової техніки. (т.1 а.с.73-102,104-122, 134-145) Позивачем в судовому засіданні підтверджено, що у зв`язку із зайнятістю на роботі, він доручав відповідачу [PERSON] шукати варіанти квартир та оглядати їх. Згідно копії договору індивідуального замовлення від 20.12.2016р. відповідач замовила комплект меблів за ціною 35326грн., про що також свідчать товарний чек від 20.12.2016р. та паспорти на меблі (т.1 а.с.125-127, 129-131 ) В матеріалах справи наявна копія договору поставки ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» від 27.04.2017р. про поставку відповідачу холодильника та копія заявки відповідача на доставку холодильника від 27.04.2017р. (т.1 а с.132-133) Також матеріали справи містять велику кількість квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, на яких є підпис відповідача [PERSON] (т.1 а.с.146-173) Згідно договору №3851/17 від 14.02.2017р. дистанційного нагляду за системою технічних засобів охорони, укладеного між ПП «Служба економічної безпеки «Карабінер» та [PERSON] , остання замовила охорону квартири [ADDRESS] . (т.1 а.с.185-188) Також 24.03.2017р. між ПП «Одеса-Сервіс» та [PERSON] було укладено договір про підключення та користування багатоквартирною домофонною системою будинку [ADDRESS] . (т.1 а.с.189-190) Суд зазначає, що у спірній квартирі з 26.04.2019р. зареєстрований син відповідача [PERSON] , [INFO] , однак згідно довідок КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 02.08.2017р., 04.09.2017р., 27.09.2017р., 24.11.2017р., 01.12.2017р., 08.12.2017р., 26.04.2018р. адреса вказаної дитини зазначена як « [ADDRESS] » (т.1 а.с.196-205) В судовому засіданні позивач зазначав, що у нього з відповідачем [PERSON] були особисті довірливі відносини і його дії на момент купівлі-продажу спірної квартири були направлені на те, що у разі розірвання стосунків з [PERSON] , з якою у нього були фактичні шлюбні відносини та з якою він мав двох дітей, для уникнення розподілу майна, а саме придбаної квартири [ADDRESS] , він вирішив оформити придбану квартиру на відповідача [PERSON] , а остання йому пообіцяла, що в подальшому переоформить її на нього договором дарування, однак вона відмовилася від своїх обіцянок. [PERSON] була його співмешканкою на знаходилася на його утриманні, оскільки свого житла та доходів не мала, він винаймав для неї квартири. Позивач також пояснив, що у спірній квартирі після її придбання проживала відповідач [PERSON] зі своїм сином, а потім туди переїхали її брат та мати. Позивач вказував, що він у цій квартирі проживав періодично, оскільки їздив у відрядження та періодично також проживав з [PERSON] . Пошук та огляд варіантів квартири здійснював він разом з відповідачем [PERSON] , спочатку вони думали придбати двокімнатну квартиру, однак [PERSON] запевнила його, що оскільки її мама та брат не мають квартири, то краще придбати трикімнатну квартиру, на що він погодився та не заперечував, щоб мати відповідача та її брат проживали у спірній квартирі. Позивач зазначав, що сума коштів, яку він отримав від продажу квартири [ADDRESS] значно перевищувала вартість спірної квартири. Ця квартира була придбана його матір`ю, однак оформлена на іншу особу. Квартира [ADDRESS] була придбана через два тижні після купівлі спірної квартири, в ній жила його тітка, оскільки він вважав, що [PERSON] не буде передувати на неї. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з 2014 року по 2017 рік у неї дійсно були особисті відносини з позивачем. Вона проживала разом з мамою та своїм братом у квартирі по [ADDRESS] , яку винаймали. У неї були певна сума коштів, мама та брат додали свої кошти і вони вирішили купити квартиру, у зв`язку з чим вона зверталася до ріелторів з метою вибору варіантів квартир. При огляді квартира [ADDRESS] , яка їй сподобалася, вона попросила позивача допомогти з юридичними питання з її оформлення. Після її придбання відповідач та її сім`я вселилися в неї, вона поставила в ній нову сигналізацію, придбала меблі та побутову техніку, сплачувала комунальні платежі. Позивач у спірній квартирі ніколи не проживав, ключів від неї у нього не було. Позивачем не заперечувалося, що вона просила позивача перевезти парту сина, в 2013р. позивач допоміг знайти лікаря її матері, давав кошти на їжу, вони робили подарунки один одному, однак меблі позивач не купував, докази купівлі меблів не відповідають дійсності, оскільки особа, яка підписала пояснення, працює в меблевому магазині та є знайомою позивача, коштів для оплати комунальних послуг він відповідачу не надавав. Для оформлення угоди з придбання спірної квартири до нотаріуса поїхала відповідач та позивач, якого вона попросила її супроводжувати, оскільки у неї була велика сума коштів та вона боялася. Кошти за придбання спірної квартири нею були передані продавцю [PERSON] та нотаріус оформила договір купівлі-продажу. Допитаний в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] пояснив, що знає сторони 13 років, з позивачем вони підтримують дружні стосунки. Свідку відомо, що у позивача та [PERSON] були близькі відносини. Позивач мав складні відносини з дружиною, він хотів придбати квартиру для себе, а за проханням [PERSON] він її оформив на неї, а потім щоб вона переоформила квартиру на нього, а він їй придбає однокімнатну квартиру, однак остання відмовилася переоформлювати спірну квартиру. Свідку відомо, що позивач винаймав квартири для відповідача, давав їй кошти на її утримання та утримання її сина, оскільки вона не працювала офіційно, займалася в`язанням та сином, купив їй машину. [PERSON] , маючи намір придбати квартиру, ходив з ріелторами дивитися запропоновані варіанти та радився зі свідком, на що свідок казав [PERSON] щоб той оформив квартиру на себе, однак за вмовлянням відповідача він оформив квартиру на неї, оскільки вона була зацікавлена у фінансовому стані. [PERSON] придбав у квартиру меблі та сплачував комунальні послуги. У квартирі [ADDRESS] свідок не був. [PERSON] робив покупки сину відповідача, приймав участь у судових засіданнях з приводу спору між відповідачем та її батьком щодо розподілу майна, допомагав матері відповідача. Свідок був присутній при угоді, коли [PERSON] продавав квартиру в Мукачівському провулку, яка належала його матері. Зі слів позивача та відповідача йому відомо, що частину коштів [PERSON] приховував від сім`ї. На питання суду звідки у позивача кошти на купівлю спірної квартири та чи продовжує позивач проживати з [PERSON] свідок відповісти на зміг. Свідок позивача [PERSON] пояснив, що знає позивача з 2016р., оскільки він замовляв виконання робіт в компанії, де працював позивач, вони ставили обладнання по безпеці у квартирі по [ADDRESS] , потім його зняли, добавили частину обладнання, встановили 2 магнітних замки на вхідних дверях та встановили його на [ADDRESS] . Всі поставлені задачі та контроль за роботою здійснював позивач, який прийняв і оплатив роботу. Відповідач та позивач на час виконання робіт знаходилися вдома і свідок вважав, що вони одна сім`я. Свідок роз`яснив позивачу як користуватися обладнанням, оскільки вважав, що він є господарем квартири. Коли свідок ставив сигналізацію то відповідач була вдома, але саме позивач допомагав свідку у роботі. Правовстановлюючих документів на квартиру свідок не бачив, при укладання договору купівлі-продажу його не було. Допитаний в судовому засідання свідок позивача [PERSON] пояснював, що позивача знає з 2016р., оскільки той запропонував попрацювати свідка його водієм, однак офіційно з ним трудових відносин не укладалося. Приблизно через неділю-дві позивач свідку сказав, що вони будуть їхати з грошима та купляти квартиру. Вони заїхали за відповідачем [PERSON] та з їхньої з позивачем розмови свідку відомо, що їх вже чекає продавець квартири. Перед цим свідок з позивачем заїхали на Лідерсовський бульвар , де проживала мати позивача, позивач пішов до неї та вийшов звідти з пакетом, де були гроші і вони поїхали до нотаріуса. До нотаріуса зайшли позивач, відповідач [PERSON] та продавець квартири, свідок чекав їх біля години. Після цього позивач, [PERSON] та продавець квартири зайшли в квартиру на [ADDRESS] та продавець передав ключі від неї позивачу. Позивач часто через свідка передавав відповідачу [PERSON] грошові кошти. На питання свідка стосовно квартири відповідач [PERSON] спочатку нормально ставилася, а потім вона намагалася посварити свідка з позивачем. Коли вони їхали оформлювати угоду у нотаріуса, свідок знав, що позивач посварився з [PERSON] і відповідач знала, що квартира буде оформлятися на неї, а потім треба буде переоформити квартиру на позивача. Свідку відомо, що з 2016р. у позивача та [PERSON] були близькі стосунки, вони кохали один одного. Свідок привозив на вул..Комітетську продукти та гроші для відповідача, яка не працювала, займалася в`язанням та шиттям, продавала свою продукцію та казала, що якби не позивач то вона не знає якби жила, тому що за навчання її сина платив позивач і якби не [PERSON] вона не змогла б купити квартиру. Коли свідок та позивач їхали за грошима, позивач та відповідач говорили, що у нього вдома лежить велика сума його грошей. Меблі в квартиру купляв позивач, робив квартирі ремонт та просив свідка щось зробити у квартирі. Свідку відомо, що у квартирі була охоронна сигналізація, питанням встановлення якої займався позивач. В подальшому позивач звернувся до відповідача з проханням переоформити квартиру на нього, а він їй купить однокімнатну квартиру, однак вона відмовилася це робити. Яка сума коштів була у позивача свідку невідомо, зі слів позивача вони були в білому пакеті. В той день коли вони їздили до нотаріуса оформляти квартиру на Комітетській , з ним ще був один чоловік на ім`я [PERSON] , вони спочатку заїхали за позивачем на [ADDRESS] , де він в той час проживав з [PERSON] , та з якою у позивача були конфлікти, вони мали дітей та збиралися розлучатися, у зв`язку з чим позивач вирішив щоб уникнути розподілу майна з [PERSON] необхідно оформити квартиру на відповідача. Після цього свідок з позивачем поїхали на Лідерсовський бульвар, потім на [ADDRESS] за відповідачем а потім на [ADDRESS] до нотаріуса. До нотаріуса свідок не заходив, вони з іншим чоловіком провели їх до дверей та повернулися до машини. Свідок бачив, як після того, як квартира була переоформлена і всі повернулися на [ADDRESS] , продавець дістав з карману ключі та у дворі передав позивачу. Свідок позивача [PERSON] зазначав, що позивача знає по роботі з 2005-2006р.р. Десь приблизно восени 2016р. позивач розповів свідку, що у нього є питання по його сім`ї та можливо він піде від них та щоб не було фінансових питань у його жінки, він вирішив придбати квартиру та оформити її на дівчину, яку він кохав. В листопаді місяці позивач зателефонував свідку та попросив, щоб він був присутній при передаванні грошей у нотаріуса, оскільки у свідка була травматична зброя. Свідок супроводжував позивача на Лідерсовський бульвар , однак у квартиру за вказаною адресою свідок не заходив, а лише бачив, як позивач вийшов з квартири з пакетом і свідок подумав, що в ньому знаходяться гроші. Коли свідок, позивач та відповідач [PERSON] приїхали до нотаріуса, їх там вже чекав чоловік, який на думку свідка, і був продавцем квартири, вони всі зайшли до нотаріуса, свідок повернувся до машини, приблизно годину вони знаходилися, а коли вийшли звідти, свідок поїхав додому. Свідок пояснив, що в той день його забирали з центру міста, оскільки він був на роботі, потім вони поїхали на Лідерсовський бульвар, потім на [ADDRESS] , забрати відповідача а після цього поїхали до нотаріуса на [ADDRESS] . Зі слів позивача свідку відомо, що у нього була велика сума грошей та він збирався купити квартиру. З жінкою позивача свідок знайомий, на час придбання квартири у них з позивачем було двоє спільних дітей. Суд критично ставиться до показань зазначених свідків, оскільки грошей, які позивач нібито передавав відповідачу [PERSON] за купівлю квартири, вони не бачили, як і не бачили самого факту їх передавання, при укладання договору купівлі-продажу вони присутніми не були, не пам`ятають ні номеру квартири, ні дати укладання спірного договору. Крім того суд зазначає, що показання свідка [PERSON] є плутаними, оскільки спочатку заявляв, що ключі від квартири були передані позивачу продавцем квартири саме у квартирі а в подальшому свідок заявляв, що ключі були передані позивачу у дворі будинку на [ADDRESS] . Крім того, факт передання коштів за спірну квартиру не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Суд критично ставиться до відповіді КП «ЖКС «Хмельницький» про проживання позивача у спірній квартирі, оскільки невідомо яким чином, кого саме і ким було проведено опитування сусідів будинку [ADDRESS] , їх належним чином оформлених пояснень до матеріалів справи не надано, а відтак цей доказ не є допустимим у розумінні діючого законодавства. Суду не надано належних доказів того, що саме кошти, які були зазначені позивачем у декларації за 2016р., були ним витрачені на придбання квартири [ADDRESS] . Суд критично ставиться до письмових пояснень ФОП [PERSON] , що [PERSON] за готівкові кошти на загальну суму 123500грн. були придбані меблі, які були прийняті [PERSON] , оскільки доказів того, чиї саме кошти були сплачені за меблі, не надано. Щодо доказу наявності у позивача грошових коштів, необхідних та достатніх для купівлі ним спірної квартири, отриманих від продажу квартири [ADDRESS] , за яким від діяв від імені [PERSON] , яка є подругою його померлої матері, суд зазначає, що позивачем не надано доказів того, що саме ці кошти були ним покладені у сейф ПАТ «Державний ощадний банк України». Крім того, твердження позивача що сума коштів, отриманих від продажу цієї квартири, значно перевищує вартість спірної квартири, не підтверджено відповідними доказами. 07.02.2022р. до суду надійшло клопотання представника [PERSON] - адвоката Глазова О.О. про поновлення процесуального строку на подання доказів та доручення до матеріалів справи копії клопотання слідчого про проведення допиту свідка під час досудового розслідування у судовому засіданні від 12.08.2020р., копії ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 25.08.2020р. у справі №522/5684/20, копії протоколу допиту свідка від 02.04.2020р.. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2022р. поновлено представнику [PERSON] - [PERSON] строк на подання доказів. З копії протоколу допиту свідка [PERSON] від 02.04.2020р. вбачається, що останній підтвердив, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] для власних потреб і як йому відомо за особисті кошти, оскільки [PERSON] не працювала. Кошти за придбання квартири [PERSON] йому передав в офісі нотаріуса. Також [PERSON] підтвердив, що з розмови з [PERSON] йому відомо, що з метою уникнення ризиків майнового спору з матір`ю його дітей, покупцем буде вказано [PERSON] , з якою у нього склалися особисті довірливі відносини. При відвідуванні вже відчуженої квартири [PERSON] бачив там [PERSON] та розумів, що він мешкає у цій квартирі. (т.3 а.с.177-181) При вирішенні спору судом враховано умови договору купівлі-продажу від 16.12.2016р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №644, зокрема пункту 8 - Сторони підтверджують, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності на вчинення цього правочину, волевиявлення є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного, спрямований на реальне настанні правових наслідків, що ним обумовлені, він вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини, що спонукають вчинити його на вкрай невідних умовах, у них відсутні будь-які заперечення щодо кожної з його умов, проект договору прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, в них немає жодних зауважень та доповнень до нього, договір зачитано їм нотаріусом уголос з одночасним усним перекладом з української мови на російську мову, зміст зазначених у пункті 6 договору статей їм роз`яснений та зрозумілий. Окрім того, позивач після укладення договору купівлі-продажу від 16.12.2016р., за яким квартира [ADDRESS] була оформлена на відповідача [PERSON] , не оспорював його протягом тривалого часу до 08.04.2019р., що свідчить про визнання ним за нею права власності на вказану квартиру. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбавалися за його особисті кошти, особисто для нього і що договір купівлі-продажу укладався фактично для нього а також того, що його цей договір не відповідав його внутрішній волі. Згідно ч.ч.1,2 ст.76, ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.321, ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін "зловживання правом" свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття "добросовісність" ототожнюється із поняттям "безвинність" і навпаки, "недобросовісність" із "виною". Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив та підтвердив в судовому засіданні, що на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири від 16.12.2016р. він мав фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , з якою мав двоє дітей, і з метою уникнення з нею можливого розподілу майна, договір купівлі продажу спірної квартири був оформлений на відповідача [PERSON] .. Логічним є припущення того, що у разі необхідності [PERSON] не позбавлена була можливості звернутися до суду із позовом до [PERSON] про розподіл майна, в тому числі і спірної квартири. Таким чином, укладаючи спірний правочин, позивач переслідував мету не допустити у майбутньому можливість розподілу майна (захистити порушене право [PERSON] ), що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. На переконання суду, такі умисні дії позивача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права [PERSON] на задоволення її вимог, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України. Суд виходить з того, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підставі та умови надання захисту судом. Суд враховує конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, застосовує загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне та доцільне застосувати положення частини третьої статті 16 ЦК України та відмовити [PERSON] у захисті цивільного права та інтересу, яким особа зловживала. Суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим у разі запровадження істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. У разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах у разі задоволення поданого позову, суд встановлює порушення меж здійснення цивільних прав, оскільки в діях позивача наявні ознаки зловживання своїм правом. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.01.2019р. (справа №521/17654/15-ц) Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що фактично позивач вважає договір купівлі-продажу в частині покупця удаваним, що і підтвердив в судовому засіданні 03.08.2022р.. Згідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні правочину, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Частинами 1,3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.217, ч.2 ст. 218 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627, ч.2 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.638, 655 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed