Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно із рішенням Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту було відкрито особовий рахунок. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , та відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 31 січня 2021 року складає 43 869,31 грн. За вищевказаною адресою також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , а тому їх слід вважати солідарними боржниками, оскільки вони користуються нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками. Оскільки по теперішній час відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість у розмірі 51\~125,23 грн. з яких: 43\~869,31 грн. сума основного боргу, 921,21 грн. 3% річних, 6334,71 грн. інфляційне збільшення суми боргу, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вона неодноразово зверталась до позивача стосовно погашення боргу, а інші зареєстровані особи фактично не мешкають за спірною адресою. Також просила суд застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких заяв і клопотань від них не надходило. Суд з цього приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачам, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідальним квартиронаймачем [PERSON] не укладався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний укласти договір\~на надання\~житлово-комунальних\~послуг,\~підготовлений виконавцем\~на основі\~типового договору. Частиною 1 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обов`язку оплачувати надані їм послуги. Згідно із ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України надісланий запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Дніпропетровській області для визначення зареєстрованого місця проживання відповідачів та згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Дніпропетровській області відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а отже їх слід вважати солідарними боржниками, оскільки вони користуються нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами та обов`язками, що випливають з договору найму (а. с. 20-22). Відповідно до ст. 160 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Положеннями ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612\~ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем було направлено відповідальному квартиронаймачу [PERSON] досудове повідомлення з метою досудового врегулювання спору, однак, ні відповідальним квартиронаймачем [PERSON] , ні зареєстрованими за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] не було направлено жодних відповідей чи заперечень (а. с. 5). Згідно розрахунків позивача, в результаті неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 листопада 2003 року по 31 січня 2021 за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованість складає 43\~869,31 грн. (а. с. 8-11). Разом з тим, відповідачем - [PERSON] було заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог. Статтею 256\~ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 09 липня 2021 року, а 14 лютого 2022 року відповідачем - [PERSON] було подано суду заяву про застосування строку позовної давності, отже, з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР підлягає стягненню солідарно заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2021 року, в межах строку позовної давності у сумі основного боргу у розмірі 18\~341,46 грн. Позивач у позовній заяві також просив стягнути солідарно з відповідачів 3% річних та інфляційне збільшення у відповідності до наданого розрахунку заборгованості, однак зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що позивач розраховував інфляційне збільшення та 3 % річних, виходячи із загальної суми заборгованості за період з 01 листопада 2003 року по 31 січня 2018 року, а конкретного розрахунку інфляційного збільшення та 3 % річних стосовно заборгованості за період стягнення боргу з урахуванням позовної давності, тобто з 01 липня 2018 року по 31 січня 2021 року позивачем не було надано суду. Також суд зауважує, що до вказаних правовідносин доцільно застосовувати вимоги ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу, разом з тим, таких позовних вимог не було заявлено. Статтею 81 ЦПК\~України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, враховуючи вищевикладене, з урахуванням в сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних в матеріалах справи, вважає можливим прийняти рішення, задовольнивши частково позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 814,37 грн. (18341,46 грн. х 2 270,00 грн. / 51\~125,23 грн.). Оскільки судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні ст. 509 ЦК України та відсутні підстави для стягнення їх на підставі ст. 543 ЦК України в солідарному порядку, тому з відповідачів на користь позивача підлягає частковому стягненню судовий збір в сумі 814,37 грн., тобто по 271,46 грн. з кожного.

Outcome: partial