Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Усерпні 2020 року представник [PERSON] - адвокат Руляков В. В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 159 533 грн 48 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі10 000 грн. Також просив судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 15 лютого 2020 року, відповідач, керуючи автомобілем CITROEN, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Б. Берлінського та вул. Шусева в м. Києві, скоїв зіткнення з автомобілем позивача HYUNDAI, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності. Зіткнення сталося внаслідок невиконання відповідачем правил дорожнього руху, останній здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е ПДР. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року відповідача визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді що сталася 15.02.2020 року. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), позивач, потерпілий в даній ДТП, отримав значні матеріальні збитки у вигляді пошкодження власного автомобіля. Вказував, що відповідач на момент здійснення ДТП мав поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, серія АО/3748079 у ПрАТ СК «Граве Україна», яка відшкодувала позивачу заподіяну шкоду частково - 99 000 грн. Оцінку автомобіля позивача для визначення дійсної суми матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля HYUNDAI 130, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження після ДТП було проведено за заявою ПрАТ СК «Граве Україна», що є страховиком відповідача. Відповідно до Звіту № 7938, складеного 15 березня 2020 року СПД [PERSON] загальна сума матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля HYUNDAI 130, державний реєстраційний номер [NUMBER] - позивачу становить 258 553,48 грн. Відтак, вважав, що з урахуванням отриманої суми від страховика відповідача в розмірі 99 000 грн, відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальні збитки в сумі 159 553,48 грн (258 553,48 - 99 000). Також вважав, що крім матеріальної шкоди, відповідач своїми діями завдав позивачу немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, у виглядінегативних переживань та спогадів, настороги, тривоги, емоційної та тілесної реакції при згадуванні про можливу загрозу здоров`ю чи життю, які переніс позивач під час ДТП, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, емоційної напруги, нервозності від згадувань події того дня. Позивач та його сім`я до сьогодні позбавлена можливості використовувати власний автомобіль, оскільки він потребує ремонту та значних коштів, які позивач не має можливості самостійно вкласти для його відновлення. Така життєва ситуація супроводжується постійним емоційним стресом. За таких обставин, зазначав, що моральна шкода оцінюється позивачем у сумі 10 000 грн та підлягає стягнення з відповідача. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с. 53). Представник відповідача - адвокат Волобуєв І.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що справедливим є покриття збитків від пошкодженого транспортного засобу позивача внаслідок ДТП за рахунок страхового відшкодування. Водночас, вказував, що розмір шкоди, заявлений позивачем понад страхового відшкодування є істотно завищеним, незважаючи на проведення його оцінки оцінювачем на замовлення страхової компанії, в якій застрахований відповідач. Зазначав, що Звіт № 7938 від 15.03.2020 року про оцінку є неналежним доказом з огляду на численні порушення, допущені при його складанні, зокрема: він не містить джерела середньої ринкової ціни автомобіля, відомостей про комплектність та укомплектованість КЗТ, викладення змісту використаних методів в рамках методичних підходів та відомостей про включення або не включення до ринкової вартості суми податку на додану вартість, обґрунтування вибору бази оцінки, також посилання на договір із замовником, тобто не містить підстави для проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав на професійну оціночну діяльність в Україні» та обгрунтування використання комп`ютерної програми AUDATEX для складання калькуляцій відновлювального ремонту, а додаток 1 до Звіту заповнено не розбірливо, в зв?язку з чим неможливо проаналізувати зміст виявлених пошкоджень автомобіля. З урахування викладеного, вважав, що відсутня можливість довіряти запропонованій ринковій вартості транспортного засобу позивача, розрахованій вартості відновлювального ремонту та, відповідно, розміру матеріальних збитків, завданих позивачу. Крім того, вказував, що відповідач заперечує щодо відшкодування моральної шкоди як такої, та в розмірі 10 000 грн. взагалі, оскільки обставини, що виникли внаслідок ДТП не були обумовлені умисними діями відповідача, вони виникли ситуативно. Просив визнати наданий позивачем Звіт неналежним та недостовірним доказом і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 65-67). Представник позивача надіслав відповідь на відзив, у якому вказував, що позиція відповідача є помилковою, оскільки відповідач обгрунтовує свої заперечення проти позову виключно своєю незгодою з оцінкою збитків оцінювачем, акредитованим саме страховою компанією, клієнтом якої є відповідач, при цьому останній Звіт № 7938 від 15.03.2020 року не оскаржував, своїм правом надати суду докази у вигляді Звіту про оцінку збитків зробленого за його замовленням не скористався, клопотання про призначення судової експертизи з даного питання також не заявляв. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 73-74). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ СК «Граве Україна» (а.с. 86-87). ПрАТ СК «Граве Україна» подало письмові пояснення, в яких зазначено, що згідно зі Звітом вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (далі - ТЗ) становила 306 406, 17 грн, при цьому ринкова вартість пошкодженого ТЗ до ДТП становила 258 553, 48 грн, відтак матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого ТЗ, встановлений оцінювачем становить 258 553, 48 грн. Отже, виходячи зі Звіту витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ перевищують вартість цього ТЗ до ДТП. Відтак, пошкоджений ТЗ позивача вважається фізично знищеним згідно звимогами п. 31.1 ст.30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням цього, позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП (п. 30.2 ст.30 вищевказаного Закону). Вартість ТЗ після ДТП згідно з оцінкою на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів (ТОВ «Українсько-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») становила 90 700 грн, з якою був ознайомлений позивач 08.07.2020 р. Таким чином, різниця між вартістю ТЗ до ДТП та після ДТП становить 167 853,48 грн = 258 553,48 (вартістю ТЗ до ДТП) - 90 700 грн (вартість ТЗ після ДТП). Разом з цим, зважаючи на те, що згідно з Полісом встановлена страхова сума за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн та 1000 грн., 21 липня 2020 року ПрАТ СК «Граве Україна» перераховано на рахунок позивача 99 000 грн страхового відшкодування. За таких обставин, сума вимоги в розмірі 159 553, 48 грн, заявлена позивачем до відповідача, що становить різницю між сумою вартості матеріального збитку 258 553,48 грн, встановлена звітом, за мінусом 99 000 грн отриманого позивачем страхового відшкодування від страховика, є неправомірною, оскільки розрахунок суми вимоги повинен включати вартість ТЗ після ДТП (а.с.107-108). 17.06.2021 року від ПрАТ СК «Граве Україна» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи з урахуванням наданих письмових пояснень щодо суті спору від 10.06.2021 року (а.с.106). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 137-138). 18 жовтня 2021 року представник позивача - Руляков В.В. подав заяву про розгляд справи без участі, в якій зазначив, що позивач в повному обсязі підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Також просив судовий розгляд проводити без участі позивача та його представника (а.с. 140). У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення або розгляд справи до суду не надходили (а.с. 151, 152). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на відзив позивача, письмові пояснення третьої особи відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають упорядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вчинення 15.02.2020 року о 20 год. 15 хв., керуючи автомобілем CITROEN, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Б. Берлінського та вул. Щусєва в м. Києві, зіткнення з автомобілем HYUNDAI, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіляHYUNDAI, модель 130, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску (а.с. 9-10). Відповідно до Полісу №АО/3748079 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] власника автомобіля CITROEN BERLINGO, номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ СК «Граве Україна» (а.с. 12, 129). З вказаного Полісу вбачається, що строк його дії до 21.08.2020 року, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, розмір франшизи - 1000 грн. Відповідно до Звіту № 7938 про оцінку, складеного 15.03.2020 року СПД « [PERSON] » на підставі заяви ПрАТ СК «Граве Україна» по визначенню матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля HYUNDAI, 130, держ. № [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 306 406,17 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження його автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді -258 553,48 грн, ринкова вартість автомобіля (КТЗ) перед ДТП становила 258 553, 48 грн (а.с. 14-22, 111-123). Згідно з пропозицією визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс-Україна» вартість автомобіля HYUNDAI, 130 після ДТП становила 90 700 грн, з якою був ознайомлений позивач 08.07.2020 р (а.с.126). 18 червня 2020 року від [PERSON] до ПрАТ СК «Граве Україна» надійшла заява про виплату страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн за пошкодження автомобіля, яке сталося 15.02.2020 року на перехресті вул. Б. Берлінського та вул. Щусєва в м. Києві, внаслідок ДТП за вказаних обставин (а.с.127). 21 липня 2020 року ПрАТ СК «Граве Україна» сплатило [PERSON] страхове відшкодування в сумі 99 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 94797 від 21 липня 2020 року (а.с. 109). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі Звітом № 7938, складеного 15.03.2020 року СПД «Горобець Ю. М.» на підставі заяви ПрАТ СК «Граве Україна», вартість відновлювального ремонту, що становить 306 406,17 грн перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП - 258 553, 48 грн (а.с.14-22, 111-123). Таким чином, з огляду на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль HYUNDAI, модель 130, реєстраційний номер [NUMBER] , вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди. Водночас відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається технічно знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом вартість автомобіляпозивача до ДТП становить 258 553, 48 грн відповідно до Звіту № 7938. Вартість вказаного автомобіля після ДТП становила 90 700 грн, згідно з пропозицією визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс-Україна» (а.с.126). 21 липня 2020 року ПрАТ СК «Граве Україна» сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 99 000 грн (а.с. 109). За таких обставин, враховуючи, що належний позивачу автомобіль HYUNDAI, модель 130, реєстраційний номер [NUMBER] , в розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним, суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 167 853,48 грн (258 553,48 грн - 90 700 грн = 167 853,48 грн), а з урахуванням сплаченого страхового відшкодування в сумі 99 000 грн, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 68 853, 48 грн. (167 853,48 грн - 99 000 = 68 853,48 грн). Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 68 853, 48 грн. матеріальної шкоди. Посилання представника відповідача на те, що Звіт № 7938 від 15.03.2020 року про оцінку є неналежним доказом так як на його думку зазначений Звіт має численні порушення, допущені при його складанні, є не обгрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки відповідач у встановленому законом порядку вказаний Звіт, що складений за заявою страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, останній не оспорював, клопотання про призначення судової експертизи з даного питання не заявляв. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи знищення належного йому майна, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, ступінь вини відповідача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою, при цьому з урахуванням принципу розумності і справедливості суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди складає 1000 грн. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить наступного. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представник позивача в позовній заяві просив покласти на відповідача судові витрати. Судом встановлено, що згідно з квитанціями про сплату №№ 79890, 79913 від 05.08.2020 року сплачено судовий збір у розмірі 1595,53 грн. та 840,80 грн. (а.с. 5-6). За змістом ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що судовий збір у розмірі 4 117,93 грн (1595,53 грн + 840,80 грн = 4 117,93 грн) покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 998,90 грн, понесених витрат по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач поніс витрати на правову (правничу) допомогу. На підтвердження наявності підстав для стягнення витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: Договір (Угода) про надання правової (правничої допомоги від 03.08.2020 року з адвокатом Руляковим В.В., акт приймання-передачі послуг за Договором (угодою) про надання правової (правничої) допомоги від 03.08.2020 року, банківську виписку на суму 8 000 грн, що на думку суду, є підставою для відшкодування судом витрат на правничу допомогу (а.с. 76-79). Однак, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено без участі сторін, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню позивачем, у розмірі 4000 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial