Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

У червні 2022 року до Машівського районного суду Полтавської області, як до суду якому змінено територіальну підсудність судових справ Вовчанського районного суду Харківської області (розпорядження Голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022), від адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича, який представляє інтереси [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ №1022127 від 13.12.2021, надійшла позовна заява до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в якому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим №6620 про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», заборгованість за Кредитним договором №б/н від 22.03.2010 за період з 22.03.2010 по 30.04.2017 на загальну суму 95\~628,06 гривень. Короткий зміст позовних вимог Позов мотивовано тим, що 22.03.2010 між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір б/н. 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем у зв`язку з невиконанням зобов`язання був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6620, бланк № НМЕ 321561, яким стягнено із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», заборгованість за Кредитним договором №б/н від 22.03.2010 за період з 22.03.2010 по 30.04.2017 на загальну суму 95\~628, 06 гривень. Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, позивач категорично не визнає, а період за який за який стягнено кошти, виходить за межі строку позовної давності. Більш того, позивач вважає, що безумовною підставою для скасування виконавчого напису нотаріуса є обставина того, що останній вчинений на підставі кредитного договору, який не посвідчений в нотаріальному порядку, тобто нотаріусом не враховано судове рішення у справі №826/20084/14, постановлене Київським апеляційним адміністративний судом 22.02.2017, яким визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині. Відтак, позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною. Позиція відповідача У відзиві на позовну заяву представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» Христян Ольга Миколаївна вказала на те, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, 22.03.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, який не визнаний недійсним та його правомірність презюмується. Дана обставина відповідачем не оспорювається. Оскільки [PERSON] було порушено умови укладеного договору, 29.06.2017 за заявою банку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис №6620, яким стягнено з боржника [PERSON] на користь банку заборгованість за договором від 22.03.2010 у розмірі 95\~628,06 гривень. Приводячи доводи про незаконність оспорюваного виконавчого напису, позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність заборгованості, факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Більш того, банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, що вказує на безспірність заборгованості, оскільки нотаріус не зобов`язаний записувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 №910/12265/20). Доводи позивача про те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм законодавства, оскільки вчинено після набрання чинної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, відповідачем спростовується обставиною, що виконанням відповідної постанови було зупинено на період касаційного оскарження, а відтак виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог закону в період зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідачем також заявлено, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки за оспорюваний виконавчим написом 26.04.2018 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, і станом на 24.12.2021 залишок заборгованості складав 45251,37 гривень. Відтак, ще з 2018 року із пенсії позивача розпочалися відрахування в межах виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом, а тому боржник не міг не знати про утримання з нього сум. Отже, звернувшись у 2022 році із позовом, ним було пропущено трирічний строк для звернення із позовом до суду для захисту порушених прав. Таким чином, у тексті відзиву представником відповідача заявлено клопотання про застосування у даній справі наслідків пропуску позовної давності. Разом з тим, відповідачем заявлено вимогу про зменшення витрат на правову допомогу позивача, які безмірно завищені та не відповідають складності справи, обсягу опрацьованої судової практики, поширеності даної категорії спору. У зв`язку чим, з врахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, банк заявляє вимогу про заперечення заявленого розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 21 червня 2022 року вказана справа надійшла в провадження судді Шинкарчука Я.А. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху, окреслено недоліки, які має усунути позивач, надано строк для їх усунення. 08 липня 2022 року на електронну адресу Машівського районного суду Полтавської області від адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича надійшла заява на усунення недоліків визначених ухвалою суду від 24.06.2022. Відтак, станом на 11 липня 2022 року недоліки позову усунуті, а тому ухвалою суду від 11 липня 2022 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 25 липня 2022 року від представника позивача адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича надійшла заява про розгляд справи без участі, разом із письмовими доказами для стягнення судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги (а.с. 34-37 том 1). 26 липня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, із заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] . В судове засідання, призначене на 23 серпня 2022 року, учасники справи не з`явилися. Від представника позивача адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» Христян Ольга Миколаївна, уповноважена на підставі довіреності №7025-К-О від 14 листопада 2019 року, у тексті відзиву на позов просила суд проводити розгляд даної справи у відсутність представника банку та відмовити у задоволенні позову з огляду на викладені у відзиві на позов мотиви. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович та Вовчанський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв, пояснень чи клопотань суду не направляли. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22 березня 2010 року між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у простій письмовій формі було укладено кредитний договір б/н. 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6620, бланк № НМЕ 321561, яким стягнено із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», заборгованість за Кредитним договором №б/н від 22.03.2010 за період з 22.03.2010 по 30.04.2017 на загальну суму 95\~628, 06 гривень (а.с. 8 том 1). Матеріалами справи також підтверджено, що 06 жовтня 2017 року державним виконавцем Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54847036, з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Оскільки позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 26 квітня 2018 року у виконавчому провадженні №54847036 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Відтак, як вказано у листі Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) за вих.№33717 від 24.12.2021, станом на 24.12.2021 у виконавчому провадженні №54847036 залишок боргу становить 45\~251,37 гривень (а.с. 7 том 1). Отже, можливо прийти до висновку, що близько з травня 2018 року, [PERSON] було відомо про існування порушень його прав, в частині винесення оспорюваного виконавчого напису, з огляду на проведення відрахувань з його доходу (пенсії). При цьому, за захистом порушеного права останній звернувся лише у червні 2022 року. Заперечень чи будь-яких доводів зі сторони позивача щодо пропуску позовної давності, не було приведено. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до положень статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності. Виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (глава 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). На підставі викладеного слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідно право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 закону України «Про нотаріат»). З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відтак, судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Судом установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Також суд відхиляє посилання відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662 (пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21)). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Як встановлено судом, укладений між сторонами кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, при цьому суд враховує, що належним чином повідомлений відповідач зворотного суду не довів, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Також при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-887 цс17). Отже, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що фінансовою компанією нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Однак, нотаріус не з`ясував, станом на час вчинення спірного виконавчого напису, чи не пропущено банком строк позовної давності, а так само, трирічний строк з дня виникнення у нього права вимоги, що вимагає пункт 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, не встановив, коли було здійснено останню оплату по кредиту. Суду також не представлено будь-яких доказів докази направлення позивачеві, як боржнику, вимоги про усунення порушень за вказаним кредитним договором. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З приводу інших заперечень відповідача щодо предмету спору, суд вважає, що приведені вище обґрунтування у рішенні суду спростовують їх, і немає необхідності описувати кожен із аргументів. Щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що щонайменше з травня 2018 року, позивачу стало відомо про існування порушень його прав, в частині винесення оспорюваного виконавчого напису, з огляду на те, що з його доходу (пенсії) проводилось щомісячне відрахування. Відтак, трирічний строк позовної давності сплинув ще у травні 2021 року. За захистом же порушеного права позивач звернувся у червні 2022 року (штамп вхідного документа 21.06.2022 №1701), вже з пропуском позовної давності. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. У даній справі відповідачем у відзиві на позов викладено клопотання про застосування позовної давності до позову [PERSON] . Заперечень чи будь-яких обґрунтувань зі сторони позивача щодо пропуску позовної давності у даній справі, суду не було приведено. Доводів щодо переривання чи зупинення відповідного строку позивачем не приведено, а посилання про те, що позивачу про порушення його права стало відомо лише у 2021 році, не відповідають наявним у справі письмовим доказам (копія листа Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) за вих.№33717 від 24.12.2021). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як приведено у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] та в ході розгляду справи встановлено, що позов подано поза строком позовної давності, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності. Висновок за результатами розгляду справи Суд дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням порядку його вчинення, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Проте представником відповідача було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності та судом встановлено, що позивачем позов подано поза трирічним строком позовної давності, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити саме через пропуск позовної давності. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України. Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на висновок суду щодо суті позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача, в тому числі витрати на правову допомогу за клопотанням адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича про стягнення суми у розмірі 11\~600, 00 гривень (а.с. 34-37 том 1).

Outcome: dismissed