Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у них з відповідачем [INFO] народилася дочка [PERSON] . Після припинення спільного проживання, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання вказаної дочки не надає, а позивачу важко самостійно забезпечувати дочку всім необхідним. Останній повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку. Такий рівень у будь-якому разі не повинен бути менший, ніж прожитковий мінімум. Тому батько дитини, який є здоровим та працездатним, зобов`язаний та має можливість утримувати дочку. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаної дочки в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно до досягнення останньою повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, 03.08.2022 року її представник, адвокат Дикун І.В. подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримує, а розгляд справи просить проводити у його та позивача відсутності (а.с. 46). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику, а також його особиста розписка. 19.07.2022 року він подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи відкласти за сімейними обставинами, 21.07.2022 року його представник, адвокат Фармуга В.С. електронною поштою надіслав до суду письмову заяву про відкладення судового засідання за станом здоров`я, однак, підтверджуючих документів не надали. 28.06.2022 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими з підстав, вказаних у відзиві на позов. Зазначає, що після народження дитини відповідач постійно піклувався про її здоров`я, матеріально забезпечував, купляв їй продукти харчування, одяг та іграшки. Після приїзду в 2022 році матері позивача, в сім`ї почались суперечки та сварки, в результаті чого спільне життя припинилось. 01.06.2022 року мати позивача вигнала з дому [PERSON] , до дитини не пускає, при її відвідуванні створює конфліктні ситуації. Заява позивача про те, що вона фактично самостійно забезпечує дочку не відповідає дійсності. Припинивши спільне проживання, відповідач не припиняв намагання бачитись та спілкуватись з дитиною та зберегти сім`ю. Однак, в цьому не зацікавлена мати позивача та сама позивач, яка почала зловживати спритними напоями, неналежно ставитися до своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення інтересів дитини. Вимога позивача про нагальну необхідність стягнення аліментів в судовому порядку є передчасною, оскільки відповідач донедавна матеріально забезпечував сім`ю. Оскільки відповідач має проблеми зі здоров`ям, вимушений наймати житло, є пенсіонером, та його матеріальне забезпечення не дозволяє сплачувати аліменти в порядку та розмірі, який вказаний позивачем, просить стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача, адвокат Дикун І.В. 01.07.2022 року подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що 2/3 частини відзиву побудовано на обставинах, які не є предметом розгляду справи. Як вбачається з відзиву, відповідач та його представник опосередковано згідні з позовними вимогами, адже погоджуються сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, при цьому, позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, яка обґрунтована і жодним чином не спростована стороною відповідача. Відповідно до законодавчих норм стягувачу аліментів надано право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів, а платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу такого стягнення, однак, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Також зазначає, що до відзиву долучено копію пенсійного посвідчення [PERSON] , що підтверджує, що інтереси малолітньої дитини будуть більш захищені, коли стягнення аліментів проводитиметься в частці від доходу відповідача, адже зі збільшення розміру його пенсії (її індексації) одразу збільшуватиметься розмір аліментів на утримання їхньої дитини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 22.07.2010 року, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років ( а.с. 29 ). Згідно з даними довідки про склад сім`ї № 10, виданої ОСББ Факт, стверджується, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] за даною адресою з нею проживає з 2018 року [PERSON] (а.с. 30 ). Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою\~ст. 12 зазначеного Закону\~встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи вік дочки сторін та пов`язані з цим витрати на її харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, майновий стан платника аліментів, а також те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці. Представник позивача, подавши відзив на позов, заперечував лише проти способу стягнення аліментів та вказав, що відповідач згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. При цьому, свою позицію мотивував наявністю у відповідача проблем зі здоров`ям та необхідністю орендування житла, що унеможливлює сплату аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку, однак, доказів на обґрунтування даної позиції не подав. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року в справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. Судом встановлено,\~що\~стороною\~позивача на\~підтвердження\~понесених\~витрат на\~правничу\~допомогу\~до матеріалів\~позову\~долучено\~договір про\~надання\~правової\~допомоги від\~09.06.2022\~року,\~ордер\~від\~09.06.2022\~року\~та\~квитанцію від\~09.06.2022\~року\~на\~2\~000\~грн.,\~однак,\~представником\~позивача\~не надано\~детального\~опису\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та\~здійснених\~ним витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги,\~тому\~відсутні\~підстави для\~стягнення\~витрат\~на правничу\~допомогу. Крім того, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial