Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» Ужгородської міської ради Закарпатської області, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29 жовтня 2021 року [PERSON] повідомленням №01-28/266 p , з боку відовідача було письмово попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, яке відповідач вимагав надати до 05 листопада 2021 року. В подальшому, напротязі тижня відповідач неодноразово вимагав надати медичну інформацію щодо її вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, чим вважає позивач грубо порушувалось її конституційне право на повноцінну роботу в дошкільному закладі . 08 листопада 2021 року директором Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» Ужгородської міської ради Закарпатської області [PERSON] було видано наказ №183-к/тр від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », яким відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ, наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153, п.416 Постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236, [PERSON] , вихователя ГПД, відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Позивач вважає наказ про відсторонення її від роботи незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує її трудові права, оскільки, відповідач незаконно позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй сім`ї на життя. Позивачем не порушувалось законодавство про працю, яке б стало підставою для відсторонення, а такої підстави відсторонення, як відмова виконувати розпорядження державного органу нормами ст.46 КЗпП України не передбачено, натомість відсторонення працівника від роботи можливе тільки з підстав, що визначені законодавством, зокрема ст.46 КЗпП. Також позивач вказує, що обов`язкової вакцинації від COVID-19 в переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я немає та цим законом не встановлена, а нормативно-правовий колапс викликаний виключно діями влади, а тому, відсторонення працівника з підстав ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб є незаконним та безпідставним. Крім того, позивач у позові вказує на добровільність проведення вакцинації, зокрема, добровільна вакцинація проводиться пацієнтові за його бажанням з метою профілактики виникнення певних захворювань і не охоплюється календарем обов`язкових профілактичних щеплень. Обмеження прав громадян, зокрема права на працю, можливе лише в умовах військового чи надзвичайного стану. З урахуванням наведеного в позові, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №183-к/тр від 08.11.2021 року Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» Ужгородської міської ради Закарпатської області «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; стягнути з Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року по день допущення до роботи та судові витрати, і витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.12.2021року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21.01.2022 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про доповнення підстав позову, в яких вказує на відсутність законних підстав для відсторонення позивача від роботи, обмеження права позивача на працю в неконституційний спосіб, неповідомлення позивача про зміну умов праці, відсутність передбачених Законом підстав для прийняття спірного наказу: відсутність відмови у вакцинації, зафіксованої у порядку передбаченому законом, а також щодо незаконності вимоги відповідача надати конфіденційну інформацію про стан здоров`я позивача без її згоди. 13.04.2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи відзив зазначає, що Міністерство охорони здоров`я України своїм наказом від 04.10.2021року № 2153, зареєстрованим в Мін`юсті 07.10.2021 року за №1306/36928, затвердило перелік організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, зокрема це працівники центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно- технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до наказу №183-к/тр від 08.11.2021 року виданого директором УПШ Первоціт О.В. Макара, [PERSON] , було відсторонено від роботи, так як вона займає посаду, вихователя групи продовженого дня Ужгородської початкової школи Первоцвіт, на час відсутності щеплення від COVID-19. Повідомлення відповідача про обов`язкове профілатичне щеплення проти COVID-19, позивачка отримала від 29.10.2021року №01-28/266 та умисно ухилялась від проходження вакцинаціїї . Як стверджує відповідач, своєю відмовою та навмисим ухиленням від проходження щеплення, позивачка [PERSON] , яка є виховатилем та постійно спілкується та перебуває в оточенні малолітніх дітей поставила під загрозу життя та здоров`я, як дітей котрі відвідують даний заклад УПШ Первоціт , так і своїх колег та членів їх сімей, а також, інших осіб з котрими є допустимий контакт в даному дошкільному закладі. Відповідач стверджує , що відповідно до наказу №183-к/тр від 08.11.2021 року виданого директором УПШ Первоціт О.В. Макара, про відсторонення від посади [PERSON] , у діях відповідача відсутні будь які порушення, і у наказі зазначено, як причину відсторонення вихователя [PERSON] від посади так і строк такого відсторонення. З урахуванням наведеного у відзиві, а також беручи до уваги, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей, які перебувають у дитячому дошкільному закладі УПШ Первоціт, відповідач просить суд відмовити у задоволення позову [PERSON] 14.04.2022 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення в порядку ст. 92 ЦПК України, в яких останній заперечує щодо доводів відповідача викладених у відзиві. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2022 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Пересоляк О.С. підтримали позовні вимоги викладені у позові та просили задовольнити такі з підстав наведених у позовній заяві та заяві про доповнення підстав позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі , просила відмовити з підстав наведених у відзиві. Крім того зазначила, що позивача [PERSON] від 01.03.2022року було допущено до роботи вихователя ГПД, у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 , а тому, підстави наведені позивачем щодо скасування наказу відповідача про відторонення [PERSON] від роботи взагалі відсутні. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представика [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з травня 2021 року працювала на посаді вихователя ГПД УПШ «Первоцвіт» м.Ужгород , що підтверджується довідкою про доходи позивача за № 37 від 11.11.2021 року виданою УПШ "Первоцвіт" . \~ \~ \~ \~Як встановлено судом , 29.10.2021 року відповідач Ужгородська початкова школа «Первоцвіт» Ужгородської міської ради письмово, під підпис повідомив свого працівника позивача [PERSON] про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153. Як вбачається з вищевказаного письмового повідомлення, відповідач просив [PERSON] до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджувати наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання [PERSON] відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. №595. Як встновлено в судовому засіданні, [PERSON] у період з 29.10.2021року ухилялась від проходження профілактичного щеплення від COVID-19 та не надала ГПД УПШ «Первоцвіт» жодних дкументів чи довідки про абсолютні протипоказання [PERSON] відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. №595. Як встановлено судом , в подальшом, згідно наказу директора Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» Макари О. № 183-к/тр від 08.11.2021 року, позивача [PERSON] , вихователя ГПД, відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення від СОVID-19 без збереження заробітної плати, про що останню 08.11.2021 року ознайомлено з наказом. Так, згідно з статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27\~\~ Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»\~\~в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Як встановлено судом, Наказом Міністерством охорони здоров`я України від 04.10.2021року №2153 було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Так, згідно вищенаведеного Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021року на період дії карантину, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: 1.центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; 2.місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; 3.закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої,\~\~у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Отже, як вбачається , серед професій, які визначені у вищевказаному переліку працівників які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, є також і працівники дошкільної освіти , яким є і позивач . Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Слід зазначити, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України від 28.12.1992 №731). Відповідно до постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року, з наступними змінами, керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням\~частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України,\~частини першої\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» та\~частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження\~керівника державного органу (державної служби) або\~підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. В подальшому, Постанову також доповнено пунктом 41-6 згідно з Постановою КМ\~№ 1096 від 20.10.2021року. Усі вище наведені законодавчі акти є чинними та у встановленому порядку не скасовувались і не визнавалися недійсними, пройшли процедуру державної реєстрації у Міністерстві юстиції України. Зокрема, як вбачається з практики ЄСПЛ а саме справи «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року та «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 08 квітня 2021 року, суд вказав на те, що порушення фізичної недоторканності заявника може бути виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Так, ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Зокрема, Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 року у справі № 331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто, в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак, лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим. Положеннями статей 3, 27, 49 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно ч. 2 ст.54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічні працівники зобов`язані поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу. Як встановлено судом , Наказом Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» №183-к/тр від 08.11.2021року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », [PERSON] було відсторонено від роботи з 08.11.2021року у зв`язку із ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, на час відсутності у [PERSON] щеплення від СОVID-19, без збереження заробітної плати. Відповідний Наказ №183-к/тр від 08.11.2021року «Про відсторонення від роботи [PERSON] » був винесений на підставі ст.46 КЗпП України, ч. 2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] не погоджується із вищевказаним наказом відповідача в частині відсторонення її від виконання посадових обов`язків та просить визнати незаконним і скасувати цей наказ з підстав його незаконності та необґрунтованості. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Так, статтею 2-1 КЗпП України проголошено рівність трудових прав громадян України та заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема, порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників. Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Одак, у відповідності до\~\~ст.46 КЗпП України, роботодавець може відсторонити працівника від роботи, якщо працівник: з`явився на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмовляється або ухиляється від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Тобто, так як позивач [PERSON] є вихователем державного навчального закладу початкової школи «Первоцвіт», не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19, не має протипоказань до вакцинації, керівник відповідача зобов`язаний був вжити заходів щодо відсторонення від роботи останньої та діяти відповідно до діючого законодавства з метою дотримання цілей охорони здоров`я та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання . Слід зазначити, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Отже, відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Разом з тим суд наголошує, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за\~статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~Порушення правил щодо карантину людей, яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених\~Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - він може бути притягнений до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до частини четвертої\~\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відсторонення позивача від роботи є обґрунтованим, містить належні посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення позивача від роботи. Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та налогошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. На думку суду, обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95року № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції. Як встановлено судом , 01.03.2022 року відповідачем видано наказ №37-к/тр про допуск до роботи вихователя [PERSON] . Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення її від роботи. Окрім того, у судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] , що згідно наказу відповідача Ужгородської початкової школи «Первоцвіт» № 37-к/тр від 01.03.2022 року, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153», позивача допущено до роботи на посаді ихователя ГПД з 01.03.2022 року та така продовжила вконувати свої обов`язки та отримувати заробітну плату. Суд також приходить до висновку , що відсутні і підстави і для задоволення похідної вимоги позивача про стягнення з відповідача УПШ «Первоцвіт» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день допущення до роботи позивача.. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову у відповідності до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed