Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

01 червня 2022 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 червня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 1381. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 червня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1381. Від шлюбу спільних дітей не мають. Зазначила, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, у зв`язку з втратою між ними почуття взаємної поваги та любові. Останнім часом між ними змінилися життєві інтереси, виявилася несхожість характерів, все частіше стали виникати конфліктні ситуації та суперечки, які і переконали її в тім, що подальше спільне подружнє життя є неможливим. Сімейно-шлюбні відносини не підтримують тривалий час, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Застосування заходів щодо примирення подружжя є неможливим та недоцільним. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Строк для примирення просить не застосовувати. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, правом надання відзиву на позов не скористався, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань не надходило. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 22 червня 2022 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 16). У зв`язку з чим відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано: 29.07.2022 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не ставить перед судом питання, щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, тому після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище - [PERSON] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved