Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубко Вероніка Володимирівна про визнання заповіту недійсним. У своїй позовній заяві просила суд визнати недійним заповіт, складений [INFO] [PERSON] 1959 р.н. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що [INFO] помер [PERSON] . Позивачка, як дружина померлого є спадкоємцем першої черги за законом. Від нотаріуса позивачка дізналася про існування складеного померлим заповіту, відповідно до якого останній заповідав все своє майно своєму сину - [PERSON] . Вважає, що вказаний заповіт необхідно визнати судом недійсним оскільки померлий не виказував за життя наміру про складання заповіту, а також за тиждень до дня укладення шлюбу перебував поза межами Києва, а тому не міг особисто підписати заповіт. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2018 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було повернуто заявнику. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 19 вересня 2018 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , відповідно до змісту якого відповідач заперечує щодо позовних вимог у повному обсязі. 16 листопада 2018 року на адресу суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко Вероніки Володимирівни, відповідно до якої було повідомлено, що нею спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. 08 січня 2019 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Наталії Володимирівни. 25 липня 2019 року на адресу надійшла заява від представниці відповідача - адвокатки Зернової Анастасії Андріївни про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, відповідно до змісту якої просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 01 листопада 2019 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення експертизи від [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 28 лютого 2020 року було залучено Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року у справі було призначено почеркознавчу експертизу. Для проведення експертизи було витребувано у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] оригінали документів на яких містяться підписи [PERSON] за період часу з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року. Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. 19 травня 2020 року надійшла заява про надання оригіналів документів від представниці відповідача - адвокатки Зернової Анастасії Андріївни. 20 липня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання експертів щодо отримання необхідних матеріалів для проведення експертизи, а також попередньої оплати висновку експертів. 14 серпня 2020 року надійшла заява про надання оригіналів документів від представниці відповідача - адвокатки Зернової Анастасії Андріївни. 29 серпня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання про залучення документів для проведення судової експертизи від [PERSON] . Також 29 серпня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів від [PERSON] . На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-849 від 30 вересня 2020 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв`язку із наданням судді Кондратенко О.О. відпустки по вагітності та пологам. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В. 28 грудня 2020 року на адресу суду надійшли матеріали справи разом із повідомленням про неможливість надання висновку від 14.12.2020 № 17564/17565/20-32 Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року було відновлено провадження у справі, призначено до розгляду. 18 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи від [PERSON] . Також 18 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів від [PERSON] 18 травня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі від представника відповідача - адвокатки Зернової А.А., відповідно до змісту яких представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року було витребувано у Київському державному нотаріальному архіві (код ЄДРПОУ 43030363, адреса: 03151. м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 76-Г ) спадкову справу на померлого [INFO] [PERSON] з оригіналом заповіту від 26 червня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко Веронікою Володимирівною, зареєстрованому в реєстрі за № 1265, що передана до архівної установи від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко Вероніки Володимирівни орієнтовно, зареєстрованої в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 56240556. 02 серпня 2021 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи на померлого [INFO] [PERSON] . 01 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів від [PERSON] 07 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи від [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Наталії Володимирівни (адреса: [ADDRESS] ) оригінал заповіту від 26 червня 2014 року [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко Веронікою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1265. 30 листопада 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі від представника відповідача - адвокатки Зернової А.А., відповідно до змісту яких представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 17 лютого 2022 року на адресу суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Мединської Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 15 червня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів від [PERSON] . Позивач зі своїм представником у судовому засіданні просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач зі своїм представником у судовому засіданні просили суд позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчого судового засідання. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва по шлюб серії [NUMBER] від 01 липня 2014 року вбачається, що 01 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №746. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 січня 2018 року вбачається, що [INFO] у віці 59 років помер [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50693518 від 26.01.2018 вбачається, що було заведено спадкову справу відносно майна останнього, номер у спадковому реєстрі 61916723. [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (заповідач ) - є рідними особами - сином та батьком. 26 червня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Зубко Веронікою Володимирівною посвідчено заповіт, по якому [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження на все майно, яке йому належне з чого б воно не складалось і взагалі, все те на що він за законом матиме право буде належати заповів своєму сину - [PERSON] . Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається зі ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 1223 Цивільного Кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1233 Цивільного Кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1244 Цивільного Кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно із вимогами частини другої статті 1248 Цивільного Кодексу України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, що батько [PERSON] - [PERSON] не мав жодних фізичних вад, а заповіт складений [PERSON] записаний власноручно. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 Цивільного Кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, який складений [PERSON] 26 червня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Зубко Веронікою Володимирівною посвідчено заповіт повністю відповідає вимогам статті 1247 Цивільного Кодексу України, що підтверджується матеріалами справи та не спростовуються позивачем у викладеній позовній заяві. Стаття 1257 Цивільного Кодексу України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 Цивільного Кодексу України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного Кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Позивач не надав доказів того, що [PERSON] особисто не підписував заповіт, або підписуючи його не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що свідчило б про відсутність волі спадкодавця на його укладення. При цьому в матеріалах справи є всі докази, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений у встановлений законодавством України спосіб та формі. Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22 лютого 2012 року, у відповідній редакції. Суд зазначає, що позивачем на підставу своїх вимог щодо визнання недійсним заповіту не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що заповіт вчинений з порушенням вимог законодавства. Враховуючи надану копію спадкової справи, є всі підстави визначити, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті, нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема, послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б мали наслідком недійсність заповіту. Припущення позивача про те, що сама по собі та обставина, що заповіт складений за тиждень до одруження спадкодавця, не є підставою для висновку про те, що особа заповідач - [PERSON] повинен був повідомити про заповіт громадянку [PERSON] та що це якось б впливало на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо виявити свою волю. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті, нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема, послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б мали наслідком недійсність заповіту, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1228, 1262, 1268 ЦК України, а також Закону України «Про нотаріат», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування», Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: dismissed