Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

02.08.2021 Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд: - відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] у гр. [PERSON] та у гр. [PERSON] , з позбавленням їх батьківських прав. - відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] у гр. [PERSON] , з позбавленням її батьківських прав. - стягнути з матері - гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ЄДРПОУ - [NUMBER] та батька гр. [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 пункту 2 статті 182 Сімейного кодексу України). - сягнути з матері - гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ЄДРПОУ - [NUMBER] , аліменти на користь її малолітньої дитини [PERSON] ; [INFO] , у розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 пункту 2 статті 182 Сімейного кодексу України). В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дітям належних умов життя та виховання. Вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Ухвалою Печерського районного сулу м. Києва від 20.09.2021 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дітей. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на безпідставність доводів викладених у позові, мотивуючи тим, що вони люблять своїх дітей та піклуються про їх моральний, фізичний та духовний стан. Свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що матір піклується про своїх дітей, займаються розвитком їх морального, фізичного та духовного стану. Одночасно зазначили, що за їх спостереженнями [PERSON] алкогольними напоями не зловживає. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторони послалися як на підставу своїх позицій та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі судового рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Під час судового розгляду судом встановлено, що 27.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2015 року розірвано. В шлюбі відповідачів [INFO] народилася [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої являється [PERSON] , батьком - [PERSON] . Також, [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої являється [PERSON] . Відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Діти проживають та зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до вимог ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право р постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Так, Наказом від 02.11.2020 року № 88 В.о. начальника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню [PERSON] , поставлено на облік служби, у зв`язку з тим, що дитина, проживає у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Наказом від 02.11.2020 року № 89 В.о. начальника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню [PERSON] , поставлено на облік служби, у зв`язку з тим, що дитина, проживає у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. 21 липня 2021 року, на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 478 та № 479 «Про відібрання дитини» - малолітню [PERSON] , [INFO] у гр. [PERSON] та у гр. [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] у гр. [PERSON] , з позбавленням їх батьківських прав. Так, листом від 03.12.2020 року, за підписом начальника СЮП ВП Печерського УП ГУНП в м. Києві Демяненка В., повідомлено, що сектором ювенальної превенції відділу превенції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведеної перевірки встановлено, що гр. [PERSON] 1989 р.н., домашнього насильства по відношенню до своїх малолітніх дітей не вчиняла. Окрім іншого, під час судового розгляду встановлено, що 21.07.2021 року до Печерського УГІ ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення гр. [PERSON] [INFO] , (тел.: [NUMBER] ) проживає: [ADDRESS] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , донька гр. [PERSON] [INFO] , (тел.: [NUMBER] ) неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх малолітніх дітей (онуків заявниці) [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Під час перевірки гр. [PERSON] , за місцем проживання було встановлено, що в квартирі брудно, розкидане взуття та одяг, підлога захаращена сміттям, відчувається неприємний запах, продукти харчування в невеликій кількості, ванна кімната в аварійному стані, квартира потребує ремонту, умови для проживання м/л дітей відсутні. Гр. [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння. З гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей та складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП. Окрім цього, в судовому засідання [PERSON] , як свідок пояснила, що її повідомлення до Печерського УП ГУНП у м. Києві мало досить суб`єктивний характер, оскільки підґрунтям вказаного повідомлення були її ревнощі, насправді її донька не зловживає алкогольними напоями та належним чином займається вихованням своїх дітей, тобто її внуків. На виконання листа Служби у справах дітей сім`ї Печерської районної м. Києві Державної адміністрації від 31.05.2021 № 105/78-912 щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] адміністрація КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва зазначила, що діти спостерігаються в амбулаторії 11 КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва. Декларація з лікарем-педіатром [PERSON] . Окрім іншого повідомлено, що дитина [PERSON] періодично хворіє простудними захворюваннями. Дитина [PERSON] в жовтні 2020 р. знаходилась на санаторно-курортному лікуванні. Діти регулярно проходять медичне обстеження. Діти привиті із порушенням Календаря щеплень. Відмова матері від профілактичних щеплень. Рекомендації лікаря мати виконує. Так, відповідно до характеристики Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», виданої [PERSON] , вбачається, що під час проживання за адресою: [ADDRESS] , від сусідів прилеглих квартир, мешканців будинку та працівників міліції скарг щодо незадовільної поведінки гр. [PERSON] до ЖЕД «Печерськжитло» не надходило. Окрім цього, відповідно до довідки від 30.06.2022, виданої [PERSON] , вбачається, що вона пройшла курс протиалкогольного лікування з використанням препарату, який хімічно несумісний з алкоголем. Так, що стосується відповідача [PERSON] , судовим розглядом відповідно до наданої службової характеристики встановлено, що останній займає посаду механіка - водія - кранівника обслуги реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] . Так, за час проходження служби на займаній посаді солдат [PERSON] зарекомендував себе, як військовослужбовець, який завжди добросовісно відноситься до виконання наказів та розпоряджень командирів, службові стосунки з начальниками будує вірно. Веде себе спокійно, не схильний до конфліктів. У конфліктні ситуації не вступав. Статути Збройних Сил України, нормативні документи підготовки знає на достатньому рівні. Підвищує особисті професійні знання та навички. Посаду опанував добре. Задачі які ставляться виконує своєчасно. Витриманий по відношенню до старших та начальників, зберігає службову субординацію, гідно відстоює свою точку зору. Розумну ініціативу проявляє: Українську мову знає достатньо, на критику та зауваження реагує адекватно, правильні висновки робити вміє. Здатний критично оцінювати свою діяльність. За характером врівноважений. Фізично підготовлений добре. Стан здоров`я добрий. Що стосується відповідача [PERSON] , то в судовому засіданні встановлено, що за освітою вона педагог, проте на даний час працює продавцем . Так, пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини). Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так, під час судового розгляду встановлено, що матір та батько піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечують необхідним харчуванням, медичний догляд, лікування дітей, надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; створюють умови для отримання дітьми освіти. При вивченні особи батьків, судом встановлено, що за місцем проживання матір характеризується позитивно, які і батько за місцем роботи, обоє батьків працюють. Аналіз обставин під час судового розгляду красномовно свідчить про те, що матір не тільки не ухиляється від обов`язку по вихованню дітей, а навіть вчиняє активні дії, спрямовані на повноцінне відновлення батьківських прав. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей, проте під час судового розгляду не встановлено обставин, які б дали підстави прийти до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачів та, що розрив сімейних зв`язків буде передувати інтересам дітей. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що негативним впливом на дітей буде позбавлення батьківських прав відповідачів. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Таким чином у судовому засіданні не встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не намагаються облаштувати належні умови для повноцінного розвитку дітей, забезпечити їх необхідним, не виявляють турботи. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем жодним чином не обґрунтовано вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed