Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі договору дарування серії ВАВ № 658016 від 23.10.2002, зареєстрованого в реєстрі за № 1949, позивач [PERSON] є власником 41/50 частки житлового будинку загальною площею 56,8 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] . 41/50 частка, житловою площею 29,7 кв.м., що перебуває у власності позивача, складається з коридору 1-3 площею 2,7 кв.м, кімнати житлової 1-5 площею 11,8 кв.м, кімнати 1-6 площею 17,9 кв.м, веранди 1-1 площею 14,1 кв.м, погребу ПГ, 1/2 частини паркану № 1-3, розташована на земельній ділянці площею 0,0661 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що належить позивачеві на праві спільної часткової власності (41/50 частина), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 26.03.2003. З 2002 року позивач безперервно володіє та користується зазначеним майном. У 2004 році частина житлового будинку, а саме 9/50 частин, яка не перебувала ні в чиєму користуванні, та не належить на праві приватної власності позивачеві, була вкрай в занедбаному, аварійному стані, а тому порушилася. Відбувся зсув нежитлових стін, що спричинило повне руйнування однієї з нежитлових кімнат та частини даху над цими кімнатами, що в результаті потягло за собою зсув житлових кімнат, що перебували у власності позивача. Позивач [PERSON] одразу звернулася до міської ради з проханням встановити власника 9/50 частини, що частково зруйнувалася та почала порушувати право власності позивача. Окрім цього, позивач [PERSON] просила орган місцевого саморядування, аби останній відновив "безхазяйне" зруйноване майно. Звернення не мало результатів, відповідач попросив зачекати рік. Оскільки зруйнована до фундаменту кімната, що не належить позивачеві, спричинила руйнування вже житлової кімнати, що належить позивачеві, остання була змушена за власні кошти відновлювати як свою 41/50 частину, так і аварійну "безхазяйну" 9/50 частину житлового будинку. Поступово позивач відновила весь житловий будинок та в 2007 році провела опалення на весь будинок, включаючи 9/50 частину житлового будинку. У листопаді 2019 року, оскільки власники зазначеної ділянки так і не з`явилися, позивач ще раз звернулася до Путивльської міської ради із проханням встановити власника 9/50 частини будинку [ADDRESS] . У разі неможливості встановити власників, позивач просила розпочати оформлення відумерлої спадщини для подальшого викупу нею даної частини житлового будинку. У відповідь на дане звернення, 12.12.2019 міський голова Путивльської міської ради у письмовій відповіді порадив звернутися до Путивльського БТІ. 25.06.2021 позивач повторно звернулася до Путивльської міської ради. У відповідь їй було надано копію правовстановлюючого документу на 9/50 частини її домоволодіння, а саме - договір дарування цієї частини від 21.05.1969 [PERSON] (дарувальник) [PERSON] (обдарована), зареєстрованого в реєстрі за № 760. У даному договорі дарування була зазначена адреса проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . На вказану адресу позивачем було направлено поштовий лист з метою врегулювання даної проблеми, що виникла. Однак, лист був повернутий, в зв`язку з неіснуванням такого отримувача. Позивач ще раз звернулася до Путивльської міської ради, де їй порадили звернутись до суду із позовом про визнання права власності на 9/50 частину житлового будинку [ADDRESS] . Оскільки з 2002 року позивач фактично володіє, користується та утримує весь житловий будинок за власні кошти, з моменту придбання 41/50 частини житлового будинку власник 9/50 частини будинку, або її спадкоємці не з`являлися, позивач просила суд на підставі ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності за набувальною давністю на 9/50 частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з кухні 1-4 площею 4,0 кв.м, кімнати 1-2 площею 7,2 кв.м, сараю В-1 та чатини огорожі, а також 9/50 частини земельної ділянки площею 0,0661 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та при її розгляді покладався на розсуд суду. Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 21.02.2022 відкрито провадження у даній справі, визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 14.07.2022 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 14-30 год. 25.08.2022. З`ясувавши\~ обставини,\~ якими позивач\~ обґрунтовує свої\~ вимоги,\~ дослідивши надані\~докази,\~суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Встановлено судом, що позивач є власником 41/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,06 га, яка знаходиться у комунальній власності, де розташовані житловий будинок А-1, літня кухня Б, сарай В, прибудова Б, паркан № 1-3. 41/50 частка складається з коридору 1-3 площею 2,7 кв.м, кімнати 1-5 площею 11,8 кв.м, кімнати 1-6 площею 17,9 кв.м, веранди 1-1 площею 14,1 кв.м, погрібу Пг, 1/2 частка паркану № 1-3, житловою площею 29,7 кв.м, що вбачається з фотокопії договору дарування від 23.10.2002, зареєстрованого в реєстрі за № 1949 (а.с. 10). З фотокопії інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що загальна площа вказаного будинку 56,8 кв.м, а житлова площа 30,0 кв.м (а.с. 11-13). З фотокопії державного акту серії ІІ-СМ № 048003 від 26.03.2003 вбачається, що його видано [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , в тому, що на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Путивльської міської ради народних депутатів від 05.02.2003 їй передається у власність 41/50 частина земельної ділянки площею 0,0661 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована по [ADDRESS] , її передано для обслуговування жилого будинку та господарських будівель в спільній частковій власності з [PERSON] (9/50 частин) (а.с. 14). З фотокопії заяви позивача від 27.11.2019 на адресу Путивльського міського голови вбачається, що остання зверталася до міської ради з заявою про встановлення власника частини будинку по [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що будівля завалилася, а вона була вимушена відновити її за власні кошти. В разі відсутності співвласника позивач просила міську раду розпочати процедуру оформлення відумерлої спадщини з наступним викупом позивачем зазначеної частки (а.с. 15). Листом Путивльської міської ради від 12.12.2019 позивача повідомлено про необхідність звернення до Путивльського БТІ та суду (а.с. 16). 25.06.2021 позивач звернулася з заявою на ім`я міського голови з проханням встановити власника другої частки житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 17). На виконання звернення позивача міською радою було надано копії відповідних документів, а також рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю (а.с. 18). З фотокопії договору дарування від 21.05.1969, зареєстрованого в реєстрі за № 760, вбачається, що власником 9/50 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 20-23). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідачем у даній справі позивачем зазначено Путивльську міську раду. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї правовстановлюючих документів на спірне майно, у ній зазначено, що власником 9/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] , мешканка [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" звернення з позовом до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. В силу положень ст. 51 ЦПК України залучення до участі у справі співвідповідача чи заміна неналежного відповідача можливе лише за клопотанням позивача. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Таким чином, зважаючи на те, що Путивльська міська рада Конотопського району Сумської області не є належним відповідачем по даній справі, то заявлений до неї позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed