Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Женева», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що спірні кошти було стягнуто під час примусового виконання у ВП № 62639437 виконавчого напису приватного нотаріуса ЖМНО Горая О.С. № 12352 від 16.07.2020, який в подальшому судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2021 у справі № 405/5376/20, яке набрало законної сили, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так з позивачки, поки тривав розгляд справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за період з серпня 2020 року по травень 2021 року, включно, було відраховано суму у розмірі 10 375 гривень 26 копійок. Отже позивачка вважає, що зазначені спірні кошти стягнуті без достатньої правової підстави. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить позов задовольнити. Ухвалою від 10.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачкою до суду подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представником відповідача ТОВ «ФК «Женева» до суду подано відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача ТОВ «ФК «Женева» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи в судове засідання 04.08.2022 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 12352 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованості за кредитним договором № 1543/DCLRKZPT від 29.09.2014 за період з 22.03.2018 по 11.03.2020 у розмірі 22 979,72 грн. З метою примусового виконання вказаного виконавчого документа приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження № 62639437. 22 червня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 405/5376/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16 липня 2020 року, зареєстрований у реєстрі під № 12352, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., рішення набрало законної сили. Однак, у межах виконавчого провадження, з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 16.07.2020 було стягнуто з позивача грошові кошти за період з серпня 2020 року по травень 2021 року у сумі 10 375,26 грн. Дані обставини підтверджуються наданими позивачкою доказами, а саме платіжними дорученнями про перерахування коштів та довідкою № 65 від 19.08.2021, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області щодо суми коштів, утриманих з позивачки за виконавчим написом № 12352 від 16.07.2020. Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 22 червня 2021 року визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивачки стягнуті грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Суд бере до уваги, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «Женева» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпадала грошові кошти у розмірі 10 375,26 грн. підлягають поверненню позивачці у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивачки відповідач ТОВ «ФК «Женева» суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачкою судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.2362239649.1 від 01.12.2021 про сплату судового збору у сумі 908,00 грн. за подачу позовної заяви, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved