Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

19 квітня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, визначивши третьою особою [PERSON] , із вимогою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 30 вересня 2020 року о 17 годині 25 хвилин, по вул. Шмідта у м. Дніпрі, в районі електроопори № 26, водій [PERSON] , керуючи трамваєм, номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивачки, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу із матеріальними збитками. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Відповідно до висновку експерта №1701/21/21 (товарознавчої експертизи визначенню вартості відновлювального ремонту), складеного судовим експерт Дроздовим Ю.В. 15 січня 2021 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Sciroca», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 214673 гривні 12 копійок. При цьому, витрати з оплати експертного дослідження становлять 2500 гривень, а дефектовка пошкоджень пошкодженого транспортного засобу становить 2280 гривень. Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці, становить 219453 гривні 12 копійок. Вказує на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР застрахована не була. Тому вважає, що оскільки, водій [PERSON] , працював водієм у Депо № 3 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, під час ДТП він саме виконував свої трудові обов`язки на транспортному засобі (трамваї) підприємства, рухаючись за його маршрутом, то завдану шкоду позивачці повинен відшкодувати власник транспортного засобу, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Також вказано, що внаслідок ДТП позивачка пережила сильніший стрес. Моральна школа полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її автомобіля на значну суму грошей, порушення звичайного укладу життя, чим була позбавлена можливості користуватись автомобілем для потреб своєї родини та для особистих потреб, оскільки її робочий графік передбачає відвідування протягом дня у короткий проміжок часу багатьох місць у різних кінцях міста, крім того, їй дуже соромно користуватися автомобілем у тому вигляді, у якому він зараз перебуває, для неї має значення сприйняття оточуючими людьми її, як особистості, та у професійному розумінні як адвоката, вона переживає, що вигляд її автомобіля на сьогоднішній час деякими людьми сприймається як характеристика її особисто. Протиправні дії третьої особи призвели зокрема до витрат її часу при оформленні наслідків ДТП поліцією, до витрат її часу для вирішення питання щодо проведення експертизи пошкоджень автомобіля, вибору місця проведення ремонту автомобіля, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні про обставини ДТП. Крім того, звертає увагу на те, що найсильніше душевне хвилювання вона пережила через те, що в автомобілі разом зі нею знаходився її неповнолітній син - [PERSON] , на передньому пасажирському сидінні. Зупинившись на трамвайних коліях та пропускаючи потік зустрічного транспорту, її син побачив, як зі сторони пр. Дмитра Яворницького в сторону їхнього автомобіля (з його боку) рухався трамвай. Він окремо звернув її увагу на те, що водій трамвая не бачить їх автомобіль, оскільки не збавляє швидкості, та був занепокоєний цим, натомість вона спробувала заспокоїти сина, запевнивши його, що водій трамваю не може не бачити їх автомобіль та обов`язково зупиниться. Потім син знову наголосив їй на тому, що водій трамваю вочевидь їх не бачить, він був дуже наляканий та кричав, а вона пережила найстрашніше в її житті хвилювання за свою дитину, оскільки трамвай рухався на автомобіль саме з боку її сина та дайно не збавляв швидкість. Вона з жахом відчула невідворотність подій, та свою абсолютну безпорадність, оскільки ніяким чином не могла цьому перешкодити, вона була позбавлена можливості завершити маневр та з`їхати з трамвайної колії внаслідок щільного потоку зустрічного транспорту, а трамвай, не збавляючи швидкості, рухався на них. Удар прийшовся на передню праву частину автомобіля, де на передньому сидінні сидів її син. Стверджує, що в результаті ДТП їм обом було завдано моральної шкоди, оскільки син дуже злякався події ДТП, а вона, в свою чергу, дуже злякалася за здоров`я свого неповнолітнього сина. Тому, також прохає суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 60000 гривень, разом із судовими витратами по справі. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 19 травня 2021 року (а. с. 48), яка надіслана учасникам справи 27 квітня 2021 року за вихідним № 9611/21-вих/2/204/1343/21 (а. с. 49), яка отримана відповідачем 05 травня 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 75). 02 червня 2021 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверт, яким третій особі [PERSON] надсилалася копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 80). 20 травня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив директора КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР Кобця В.В. на позовну заяву (а. с. 71-72 та на звороті), в якій він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР заперечує проти стягнення на користь позивачки вартості відновлювального ремонту у розмірі 214673 гривні 12 копійок, оскільки під час проведення товарознавчої експертизи судовим експертом Дроздовим Ю.В. не був застосований коефіцієнт фізичного зносу замінних складових частин при розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а пораховано вартість нових складових частин, які підлягають заміні. Крім того, експертом Дроздовим Ю.В. не була визначена величина матеріальної шкоди, що спричинена власнику колісного транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП яка сталася 30 вересня 2020 року. Експертом фактично без врахування фізичного зносу автомобіля була завищена вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивачки, що, в свою чергу, ставить під сумнів обґрунтованість та об`єктивність проведеного висновку експерта № 1701/21/21 від 15 січня 2021 року, та зацікавленості з боку позивачки стягнути з відповідача завищену суму вартості відновлюваного ремонту автомобіля. Також, звертає увагу на той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася 30 вересня 2020 року, а до судового експерта позивачка вернулась лише 23 грудня 2020 року тобто, майже через 2,5 місяці після ДТП. За цей період часу позивачка могла б потрапити в ДТП та отримати інші механічні пошкодження автомобіля, які ймовірно не були враховані експертом під час проведення авто товарознавчого дослідження 15 січня 2021 року. Також вказує на те, що йому не зрозуміло, яка була необхідність у позивачки замовляти наряд робіт щодо встановлення дефектовки пошкоджень автомобіля, якщо вони вже були під час огляду транспортного засобу виявлені експертом. Крім того, у висновку експерта не затрачено необхідність проведення дефектовки пошкодженого автомобіля. Тому вважає, що заявлені витрати позивачкою за складання дефектовки пошкоджень автомобіля є безпідставними. Відповідач також заперечує проти задоволення моральної шкоди у розмірі 60000 гривень, оскільки вважає, що моральна шкода є завищеною та не відповідає засадам розумності та справедливості. Більш того, позивачкою не надано жодних доказів до суду про звернення до лікувальних установ відповідного профілю, у зв`язку із погіршенням фізичного чи психічного стану, з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 вересня 2020 року. Не надані також докази про те, що позивачка не мала можливості користуватися автомобілем для своїх потреб та потреб своєї родини. При визначенні розміру моральної шкоди позивачка повинна була зазначити, якими діями відповідача заподіяна їй шкода, а також зазначити, з яких міркувань вона оцінила її в такому розмірі та з чого вона виходила. 08 червня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь позивачки на відзив (а. с. 86-88), в якій вона вказує на те, що відзив відповідача є необґрунтованим, а тому прохає суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що питання щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу на момент ДТП, не стосується предмету позову, при цьому спосіб захисту та підстави позову обирає саме позивач і на свій власний розсуд, а не відповідач. Судовим експертом Дроздовим Ю.В. у повній мірі проведено незалежну оцінку пошкодженого транспортного засобу та надано висновок по визначенню вартості відновлювального ремонту відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». Експертом належним чином встановлено обсяг всіх робіт, які треба провести для відновлення пошкодженого автомобіля, проведено відповідні розрахунки згідно з методикою, складено ремонтні калькуляції. Вважає твердження відповідача про необґрунтованість висновку експерта надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Крім того, зазначає, що технічний стан автомобіля визначається не з фотозображень зовнішніх пошкоджень, як на те вказує відповідач, а висновком судового експерта. Заперечення відповідача щодо відсутності необхідності понесення витрат на встановлення дефектовки автомобіля є необґрунтованими, оскільки для проведення експертизи є необхідність у розбірці автомобіля та його збірці після проведення експертизи, бо експерт вказані роботи самостійно не виконує. Також вказує на те, що при визначенні розміру моральної шкоди вона виходила із засад розумності та справедливості, а тому розмір компенсації моральної шкоди є співмірним втратам немайнового характеру, який вона зазнала При цьому, вказує на те, що не звернення до медичних закладів не спростовує позовних вимог в цій частині. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (а. с. 98-99). 23 грудня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3973-21 від 22 листопада 2021 року (а. с. 102-121). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Ільїн О.М., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити. Обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР - адвокат Трошин В.В., позовні вимоги визнав частково в частині відшкодування шкоди у розмірі 130923 гривні 25 копійок. Разом із цим вважав розмір заявленої моральної шкоди надмірним та значно завищеним. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - адвокат Тома В.П., підтримав доводи представника відповідача та погодився зі сумою стягнення у розмірі 130923 гривні 25 копійок. При цьому, вказав, завдана моральна шкода не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами. Зазначив, що в трамваї перебували пасажири, але жоден з них не звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, а позивачка та її син навіть не отримували медичної допомоги та не витрачали на це коштів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року (у справі 204/7017/20), яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року (а. с. 11-13), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян (а. с. 9-10). Із вказаної постанови вбачається, що 30 вересня 2020 року о 17 годині 25 хвилин у м. Дніпрі по вул. Шмідта, в районі електроопори № 26, керуючи трамваєм, номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність власника трамвая, номерний знак [NUMBER] , не зареєстрована. 15 січня 2021 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою позивачки проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості відновлювального ремонту № 1701/21/21 (а. с. 14-39), за яким вартість відновлювального ремонту КТЗ Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 214673 гривні 12 копійок. Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 446090 гривень 72 копійки; середня ринкова вартість КТЗ - 431840 гривень, вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 37890 гривень, вартість необхідних для ремонту матеріалів - 22766 гривень 72 копійки, вартість нових складових частин, які підлягають заміні - 154016 гривень 40 копійок, відсоток додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, залежний від умов його обслуговування, зберігання,експлуатації - -4,5+(-1,5)=-5,5 %. Вартість експертних послуг - 2500 гривень (а. с. 37). 23 грудня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3973-21 від 22 листопада 2021 року (а. с. 102-121). Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на день ДТП - становить 442836 гривень 77 копійок; середня ринкова вартість КТЗ - 428690 гривень; ціна КТЗ, який був у користуванні, з урахуванням строку його експлуатації - 428690 гривень; коефіцієнт фізичного зносу 0,4951; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу - 201125 гривень 23 копійки; вартість ремонтних робіт - 44564 гривні; вартість матеріалів - 14767 гривень 70 копійок; вартість деталей - 141793 гривні 53 копійки; втрата товарної вартості - 0 гривень; вартість матеріальної шкоди - 130923 гривні 25 копійок; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 130923 гривні 25 копійок. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18 (провадження № 61-12464св20), від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18). Так, судом встановлено, а сторонами не оспорено, що 30 вересня 2020 року о 17 годині 25 хвилин у м. Дніпрі по вул. Шмідта, в районі електроопори № 26, керуючи трамваєм, номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] виконував свої трудові обов`язки. Оскільки шкода була заподіяна працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, відповідальність за заподіяння такої шкоди має покладатись на саме відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року (у справі 204/7017/20), яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17. Судом встановлено, що у результаті ДТП автомобілю позивачки Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Так, позивачкою на підтвердження розміру завданого їй збитку у розмірі 214673 гривні 12 копійок надано висновок судового експерта Дроздова Ю.В. по визначенню вартості відновлювального ремонту № 1701/21/21 від 15 січня 2021 року. Однак суд не приймає вказаний висновок експерта до уваги, з огляду на наступне. Приписами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що вартість відновлювального ремонту більше або дорівнює ринковій вартості; якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. При цьому, п. 8.3 вказаної Методики визначено, що в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ (за формулою У=Ср+См+Сс*(1-Ез)+ВТВ). Натомість, висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 1701/21/21 від 15 січня 2021 року складений за результатами визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , без врахування коефіцієнту зносу цього транспортного засобу та без визначення вартості завданої матеріальної шкоди, через що суд не приймає його до уваги. Разом з цим, суд зазначає, що висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3973-21 від 22 листопада 2021 року (а. с. 102-121), який складений з урахуванням вимог п. п. 8.2 та 8.3 вказаної Методики, визначено вартість матеріальної шкоди, завданої власниці автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] , яка дорівнює вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та становить 130923 гривні 25 копійок. З огляду на викладене, з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 30 вересня 2020 року, з вини [PERSON] , що встановлено постановою Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, під час виконання останнім трудових обов`язків у відповідача, та, дії якого спричинили цивільно-правові наслідки у вигляді заподіяння шкоди майну позивачки, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума завданої матеріальної шкоди у розмірі 130923 гривні 25 копійок. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Крім того, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди поруч із позивачкою на пасажирському місці перебував її неповнолітній син, а також те, що удар прийшовся саме з боку пасажирського сидіння транспортного засобу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, суд погоджується з тим, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу дорожньо-транспортної пригоди, виходячи із того, що вона з жахом відчула невідворотність подій, та свою абсолютну безпорадність, оскільки ніяким чином не могла перешкодити настанню ДТП, вона була позбавлена можливості завершити маневр та з`їхати з трамвайної колії внаслідок щільного потоку зустрічного транспорту, а трамвай, не збавляючи швидкості, рухався на передню праву частину автомобіля, де на передньому сидінні сидів її син, за здоров`я та життя якого вона дуже сильно злякалася. За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат позивачки, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 гривень, оскільки на думку суду вимоги про стягнення із відповідача 60000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мають надмірний характер. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із вказаною позовною заявою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 3102 гривні 53 копійки, через що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1460 гривень 56 копійок, виходячи із розрахунку (908*(10000*100%/60000)+(2194,53*(130923,25*100%/219453,12). На підставі викладеного,

Outcome: partial