Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

19.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (далі ПАТ «Банк Золоті Ворота»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі ТОВ «ФК «Фінрайт»), треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович про визнання договору недійсним, в якому просив суд визнання недійсним договір про відступлення права вимоги від 21.09.2017, укладений між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Фінрайт». Позов мотивовано тим,\~що спірні договори про відступлення права вимоги за своєю правовою природою фактично є договорами факторингу, які можуть укладатися лише між фінансовими установами, проте ТОВ «ФК «Фінрайт» не має статусу фінансової установи, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу. ТОВ «ФК «Фінрайт» не може бути належним кредитором за похідними зобов`язаннями за кредитним договором, оскільки не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, тому не може приймати участі в реалізації права вимоги за кредитним договором, зобов`язання за яким позичальник має виконувати в іноземній валюті. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, в цьому випадку ТОВ «ФК «Фінрайт», не є фінансовою установою у розумінні цивільного законодавства, а отже, не має права здійснювати факторингові операції. ПАТ «Банк Золоті Ворота» неправомірно було здійснено відступлення права вимоги за договорами, укладеними з фізичними особами, оскільки ТОВ «ФК «Фінрайт» є факторинговою установою. 28.12.2018 року представником ТОВ «ФК «Фінрайт» подано відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що [PERSON] є майновим поручителем у правовідносинах, що виникли на підставі укладеного ним договору іпотеки та його відповідальність обмежується законом виключно в межах вартості предмета іпотеки. Оскаржуваний позивачем договір про відступлення права вимоги не впливає на обсяг зобов`язань майнового поручителя. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2015 року, зміненим судом апеляційної інстанції, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ «Банк Золоті Ворота» будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Заборгованість за кредитним договором боржником не сплачена, рішення суду не виконане. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.10.2018 року, яке набрало законної сили, замінено ПАТ «Банк Золоті Ворота» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт». Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав. В матеріалах справи містяться довідки про доставку смс-повідомлень про виклик до суду в призначені на 30.06.2022 року та 29.08.2022 року судові засідання, які були отримані позивачем 06.06.2022 року та 11.07.2022 року. Зважаючи на що позивач був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, правом на подання до суду заяви про участь у судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції між судами або з використанням власних технічних засобів не скористався, станом розгляду справи на цікавився. Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, зважаючи на наступне. Згідно п. 3\~ст. 2 ЦПК\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі\~перенесення\~розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників\~справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідачі скористалися належним їм правом подання до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи необхідність\~забезпечення розумних\~строків розгляду\~справи,\~ту обставину,\~що справа\~перебуває в\~провадженні суду\~з 13.09.2018\~року,\~позивач з\~2018\~року в\~численні судові\~засідання з`являвся\~декілька разів,\~систематично подавав\~до суду\~клопотання про\~відкладення розгляду\~справи,\~суд приходить\~до висновку\~щодо відсутності\~підстав для\~відкладення судового\~засідання,\~зважаючи на\~що розглядає справу по суті за відсутності учасників справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 16.01.2007 року між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 14, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 22000,00 доларів США на споживчі потреби шляхом перерахування з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок № [NUMBER] в банку, а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 13.01.2014 року, та сплатити проценти за користування ним за ставкою 11 відсотків річних (далі кредитний договір). Відповідно до п. 5.7. кредитного договору позичальник не заперечує проти відступлення права вимоги за договором іншій особі (а.с. 35, 36, том 1). 13.03.2014 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] укладено договір про зміни № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони підтверджують наявність заборгованості позичальника перед банком за договором на момент укладення договору про зміну у розмірі 16546,28 доларів США та 12026,06 грн., без урахування штрафних санкцій, що складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 13166,01 долар США, суми прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 3380,27 доларів США, суми простроченої щомісячної комісії у розмірі 12026,06 грн. Сторони домовились провести реструктуризацію заборгованості позичальника в порядку, визначеному п. 3 договору про зміни (далі договір про зміни). Відповідно до п. 4 договору про зміни п. 1.1. кредитного договору викладено в наступній редакції: «Банк зобов`язується 16.01.2007 року надати позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 22000,00 доларів США шляхом перерахування з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок № [NUMBER] в банку, а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів в розмірі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту, але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 12.03.2015 року, та сплатити проценти за користування ним за ставкою 10 відсотків річних. Відповідно до п. 5.7. договору про зміни позичальник не заперечує проти відступлення права вимоги за договором іншій особі (а.с. 37-41, том 1). 16.01.2007 року у забезпечення виконання всіх вимог іпотекодержателя до [PERSON] за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього, між АКБ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 07-007, відповідно до умов якого [PERSON] передав у іпотеку іпотекодержателю - АКБ «Банк Золоті Ворота» житловий будинок [ADDRESS] партизан (далі договір іпотеки) (а.с. 42-44, том 1). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 517136,82 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] партизан, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ «Банк Золоті Ворота» будь-якій особі покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 596280,00 грн. (а.с. 70-78, том 1). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 01.12.2016 року № 2642 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Золоті Ворота» та делегування повноважень ліквідатора (а.с. 45, том 1). З матеріалів справи вбачається, що проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом № UA-EA-2017-08-18-000216-с. До активів лоту віднесене право вимоги за кредитним та іпотечним договором. За результатом електронних торгів 21.09.2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладено договір про відступлення прав вимоги № 168, відповідно до якого ПАТ «Банк Золоті Ворота» відступив на користь ТОВ «ФК «Фінрайт», а ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло право вимоги банку до фізичної особи позичальника та фізичної особи іпотекодавця, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитним договором та договором іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, зазначених цим договором. Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору права вимоги за договором іпотеки, що був укладений в забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором та був посвідчений нотаріально, відбувається за окремим договором, що укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню. Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 73000,00 грн. (ціна відступлення) (пункт 4). Банк не відповідає перед новим кредитором за невиконання або неналежне виконання боржниками своїх зобов`язань за основними договорами (пункт 7) (а.с. 45-48, том 1). Крім того 21.09.2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 07-007 від 16.01.2007 року, з урахуванням всіх змін до нього, відповідно до якого ПАТ «Банк Золоті Ворота», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, передала ТОВ «ФК «Фінрайт», а ТОВ «ФК «Фінрайт» прийняло від ПАТ «Банк Золоті Ворота» всі права та обов`язки, належні ПАТ «Банк Золоті Ворота» за іпотечним договором № 07-007 від 16.01.2007 року з урахуванням всіх змін до нього, який був укладений між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] . Відповідно до п.2 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки договір іпотеки не містить заборони щодо зміни іпотекодержателя у зобов`язанні. Вказаний договір зареєстрований у реєстрі за № 6690. Зі змісту даного договору вбачається, що його укладено у зв`язку з укладення договору про відступлення права вимоги від 21.09.2017 року № 168 (а.с. 49, 50, том 1). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.10.2018 року, зміненою судом апеляційної інстанції, замінено ПАТ «Банк Золоті Ворота» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт» у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Золоті Ворота» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 79, 80, том 1). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «ФК «Фінрайт» зареєстровано 64.19 інші види грошового посередництва, 64.91 фінансовий лізинг, 64.92. інші види кредитування, 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (а.с. 128-130, том 1). 26.01.2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг видано ТОВ «ФК «Фінрайт» свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с. 133, том 1). Пункт 3.2 ст. 3 Статуту ТОВ «ФК «Фінрайт» містить виключний перелік видів фінансових послуг, які надає товариство, як виключний вид його діяльності: надання послуг з фінансового лізингу, надання послуг з факторингу, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 123-127, том 1). 31.01.2018 року ТОВ «ФК «Фінрайт» направлено на ім`я [PERSON] та [PERSON] письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному письмовому повідомленні [PERSON] та [PERSON] також повідомлено про укладення між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Фінрайт» договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами (а.с. 148-151, том 1). З досліджених матеріалів справи вбачається, що п. 5.7. кредитного договору та договору про зміни містить умову, відповідно до якої позичальник не заперечує проти відступлення права вимоги за договором іншій особі, договір іпотеки на містить заборони щодо зміни іпотекодержателя у зобов`язанні. Після укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «Фінрайт» письмово повідомило [PERSON] та [PERSON] про зміну кредитора та іпотекодержателя у зобов`язанні. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Визначення факторингу міститься у\~ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною першою\~ст. 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1054 ЦК України\~визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У п.1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права слідує, що наділеними правом надавати фінансові послуги є лише спеціалізовані установи, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому\~ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~№ 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Наслідками початку процедури ліквідації банку є, зокрема, завершення\~банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання\~строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду. При проведенні процедури ліквідації банку\~Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку. Згідно із 6 ст. ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (ст. 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Пунктом 5.11 глави 5 розділу\~V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що\~реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)». Договір відступлення прав вимоги було укладено 21.09.2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» (який перебуває в стані ліквідації) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію та ТОВ «ФК «Фінрайт» за результатами проведення електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Умови договорів про відступлення права вимоги не містять застереження, яке передбачає що жодне з положень договорів, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання договорів про відступлення права вимоги, вважаюються та можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. В той же час Фонд\~гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом. Положення\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами або фінансовими установами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України. За умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у ТОВ «ФК «Фінрайт» виникло право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор. Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі\~№ 295/3588/14-ц та від\~31 липня 2019 року у\~справі № 910/4816/18. Викладені в позові доводи позивача є аналогічними правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 909/968/16, № 465/646/11, № 638/22396/14-ц, проте за обставин даної справи дані доводи є необґрунтованими, а зазначені правові позиції Великої Палати Верховного Суду такими, що не підлягають застосуванню, оскільки у цій справі (на відміну від справ № 909/968/16, № 465/646/11, № 638/22396/14-ц, судові рішення у яких ухвалені Великою Палатою Верховного Суду) спірні договори відступлення прав вимоги були укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами. Отже підстави для визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та про відступлення прав за іпотечним договором відсутні. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК України). До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (ч. 5\~ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Фінрайт» мало право, як юридична особа, брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Крім того ТОВ «ФК «Фінрайт» відповідно до зазначених у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуті та Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи відноситься до фінансових установ у розумінні\~ЗУ\~«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги. При цьому укладенні спірні договори про відступлення права вимоги відповідають вимогам статей 512, 513, 514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, передбачені ст. 203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 161/5127/17-ц, відповідно до якої договори про відступлення права вимоги, які укладені внаслідок електронних торгів, проведених на підставі ст. 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є договорами факторінгу, а отже учасником електронних торгів із продажу вимоги може бути фізична або юридична особа, а не лише банк або інша фінансова установа. Крім того Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 року у справі № 640/14873/19 висловлена правова позиція, відповідно до якої положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. Викладені у позові доводи стосовно того, що ТОВ «ФК «Фінрайт» не може бути належним кредитором за похідними зобов`язаннями за кредитним договором, оскільки не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, тому не може приймати участі в реалізації права вимоги за кредитним договором, зобов`язання за яким позичальник має виконувати в іноземній валюті, не заслуговує на увагу, оскільки на передачу права вимоги за кредитною заборгованістю новий кредитор не зобов`язаний мати ліцензію на здійснення валютних операцій. Дана правова позиція також висловлена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 161/5127/17-ц. Доводи позивача стосовно неправомірності здійснення банком відступлення права вимоги за договорами, укладеними з фізичними особами, факторинговій компанії є необґрунтованими, суперечать іншим доводам позивача, стсвно того, що та спростовуються зазначеними вище правовими позиціями, оскільки спірні договори відступлення прав вимоги були укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог позивач не надав суду належних і допустимих доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оцінюючи інші доводи та аргументи позивача, викладені у позові, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed