Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 25 лютого 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №121. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває із відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу мають трьох малолітніх дітей. Зазначає, що з часом сімейне життя з відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вважає причиною припинення шлюбних відносин відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, постійні сварки. За викладених обставин на розірванні шлюбу наполягає та примирення не бажає. Позивач та відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. При цьому, позивачкою подано до суду заяву, де вона просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, одночасно позивачка підтримує позовні вимоги. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 25 лютого 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №121 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). На даний час сторони сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивачка просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, з огляду на відносини, що склались між ними, суд вважає що подальше їх спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам останніх, а відтак позов необхідно задовольнити. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, сплачена позивачкою сума судового збору у розмірі 992,40 гривень підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved