Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Пащук Т.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 09.01.1982. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 3.06.2021 у справі № 559/370/21 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного сімейного життя сторонами набуто в шлюбі майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 115 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок був придбаний подружжям 09.11.1983 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.1983. Будинок оформлений на відповідача. Окрім того, була придбана земельна ділянка площею 0,15 га з кадастровим номером 5621655900:01:003:0339, яка знаходиться в смт. Смига, Дубенський район, Рівненська область. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва обслуговування житлового будинку. Підстава власності - державний акт на право власності на земельну ділянку від 30.03.2012, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 562165591000600. Вказана земельна ділянка зареєстрована на відповідача. Також була придбана земельна ділянка площею 0,048 га з кадастровим номером 5621655900:01:003:0389, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Підстава власності - свідоцтво про право власності від 01.06.2013, індексний номер 4254131. Вказана земельна ділянка зареєстрована на відповідача. 24.12.2021 позивачка у письмовому вигляді зверталася до відповідача з пропозицією укладення договору про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності (для вирішення даного питання у досудовому порядку), яким поділити зазначене нерухоме майно в натурі у рівних частках. Відповідач на вказану пропозицію не відреагував. У зв`язку з цим, позивачка просить поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності в судовому порядку, визнавши за сторонами право власності по 1/2 частині на вищевказане спільне майно подружжя. Ухвалою суду від 17.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали суду від 19.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка, згідно поданої до суду заяви, просить розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.01.1982 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2021 у справі №559/370/21 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8-9). На підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 1983 року, який зареєстрований Дубенським державним комунальним малим підприємством "Архітектор" 05.07.2001 року, запис в реєстровій книзі № 22, реєстр № 69-969, на ім`я [PERSON] придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 115 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-14). Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 30.03.2012 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 562165591000600, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 0,1500 га з кадастровим номером 5621655900:01:003:0339, яка знаходиться в смт. Смига, Дубенський район, Рівненська область. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва обслуговування житлового будинку (а.с. 15). На підставі свідоцтва про право власності від 01.06.2013 року, індексний номер 4254131, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 0,048 га з кадастровим номером 5621655900:01:003:0389, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16, 17). 24.12.2021 року позивачка у письмовому вигляді зверталася до відповідача з пропозицією укладення договору про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності (а.с. 18). Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5621655900:01:003:0339 складає 241147, 50 грн, а земельної ділянки з кадастровим номером 5621655900:01:003:0389 складає 656, 93 грн (а.с. 22). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено:\~«Відповідно до\~положень статей\~81,\~116\~ЗК окрема\~земельна ділянка,\~одержана громадянином\~у період\~шлюбу в\~приватну власність\~шляхом приватизації,\~є його\~особистою приватною\~власністю,\~а не\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~оскільки йдеться\~не про\~майно,\~нажите подружжям\~у шлюбі,\~а про\~одержану громадянином\~частку із\~земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК». З огляду на викладені обставини, враховуючи, повне визнання відповідачем позову та те. що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя в рівних частках. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2045,97 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved