Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить відібрати малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] від мати [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей, які будуть перераховуватись на особистий рахунок дітей. Позов обґрунтовано тим, що відповідачка [PERSON] неналежним чином виконує свої материнські обов`язки, було проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї, яка там проживає. Під час обстеження в будинку умови проживання в даному будинку відсутні, є 2 ліжка в будинку брудно, є водогін, продукти харчування відсутні. Їжу бере у знайомих та як відсутнє місце для приготування, відсутнє місце для збереження продуктів харчування. Для виховання та розвитку дітей відсутні. Діти перебувають в КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради». З метою захисту прав та законних інтересів дітей, слід відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 24.11.2021 р. було відкрито загальне позовне провадження (а.с.20). Представник позивача в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с.61). Відповідачка в судове засідання не з`явилась причини неявки суду невідомі, була повідомлена належним чином про, що свідчить повідомлення та довідка про доставку SMS (а.с.25,40,48, 59). Третя особа Біляївська окружна прокуратура в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, був повідомлений належним чином про, що свідчить розписка (а.с.41, 49,55). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є матір`ю [PERSON] [INFO] про, що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №07 (а.с.8), [PERSON] , [INFO] про, що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого Біляївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №321 (а.с.7). Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 17.09.2021р. [PERSON] [INFO] який проживав за адресою: [ADDRESS] , дитина не доглянута та хвора, наявність ліків відсутні, будинок занедбаний, продукти харчування в обмеженій кількості, умови для проживання дитини відсутні. Мати пояснює, що їжу та продукти бере у знайомих, у будинку не виявлено посуду, плити на якій готують їжу та гріють воду, відсутня ванночка для купання дитини. Будинок не придатний для життя дітей, продукти харчування в обмеженій кількості, меблі майже відсутні (а.с.9-13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Маяківської сільської ради від 17.09.2021р. №18/1-2021 від [PERSON] відібрано малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.5). Згідно листа КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 21.10.2021р. №940 дійсно, 20.09.2021р. до педіатричного відділення закладу були госпіталізовані діти [PERSON] [INFO] з діагнозом: ГРВІ та [PERSON] [INFO] , з діагнозом: бронхіт. На даний час [PERSON] не потребує перебування в умовах стаціонару, [PERSON] закінчує лікування. 02.10.2021р. у вихідний день, до відділення прийшла жінка, яка назвалась матір`ю дітей [PERSON] . Але, зважаючи на відсутність у неї будь-яких документів, що засвідчує особу, їй цього дня було відмовлено у відвідуванні та заплановано прийти наступного разу з посвідченням особи. З того часу ні вона, ні інші родичі станом дітей не цікавились, участь у догляді та лікуванні не беруть (а.с.34). Згідно висновку про стан здоров`я, фізичних і розумовий розвиток дитини [PERSON] [INFO] здоровий (а.с.35). Згідно висновку про стан здоров`я, фізичних і розумовий розвиток дитини [PERSON] [INFO] має захворювання, діагноз підтверджено в умовах стаціонару (а.с.36). Згідно листа КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 13.04.2022р. №219 закладом повідомлено, що 26.10.2021р. в закладі тимчасово на повному державному забезпеченні знаходяться малолітні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які влаштовані за рішенням Виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області №19/17-2021 від 23.09.2021р. За час перебування [PERSON] та [PERSON] , їх ніхто з родичів та близьких не відвідує, допомоги у вихованні та утриманні не надає (а.с.49). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами 1, 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком їх винної поведінки. При цьому суд зазначає, що відібрання дітей у відповідачки буде відповідати інтересам дітей і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Цей спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дітьми, та не позбавить відповідачку права в подальшому ставити питання про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи наданні для вивчення докази, суд вважає правильним відібрати неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] . При задоволенні позову про відібрання дітей від матері, без позбавлення її батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з неї аліментів на дітей (ч.4 ст.170 СК України). У нормі ст.180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наведеного вбачаються підстави для стягнення аліментів із відповідачки на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ЗУ Про Державний бюджет України на 2022 рік (на час ухвалення рішення суду), прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Відтак, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів і присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] в сумі 1050 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 24.09.2021 року. Рішення щодо платежу по аліментах в межах одного місяця підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави 908,00 грн. судового збору за позовну вимогу майнового характеру та 908 грн. за позовну вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved