Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

27 червня 2022 року до Нетішинського міського суду Хмельницької області, відповідно до Ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2022 року, надійшла, за підсудністю, позовна заява [PERSON] до ДП «НАЕК «Енергоатом», від імені і за довіреністю якого діє ВП «Хмельницька АЕС», - про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначено, що позивача [PERSON] , яка з 02 листопада 1998 року працює інженером з ремонту 2 категорії загально цехового персоналу цеху вентиляції та кондиціювання підрозділу ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», з 09 грудня 2021 року, на підставі Наказу №4668-к від 08 грудня 2021 року, відсторонено від роботи - на час відсутності щеплення проти «COVID-19», без збереження заробітної плати, що вмотивовано відсутністю у позивача щеплення проти «COVID-19», а також, повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти «COVID-19» від 22 листопада 2021 року, з яким останню було ознайомлено. Позивач [PERSON] вважає Наказ №4668-к від 08 грудня 2021 року - незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки, безпосередньо Наказ МОЗ України не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`яковим профілактичним щепленням», і щеплення проти «COVID-19» не віднесено до Переліку обов`язкових, відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», і тому відсторонення від роботи з підстав відсутності такого щеплення - є незаконним та безпідставним. До цього ж, профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», до Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак, посилання та обґрунтування відповідачем необхідності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», є незаконним. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що, відповідно до положень ст.3, ст.19 ч.1, ст.2 ч.1, ст.2 ч.2 Конституції України, та ст.286 ЦК України, - вона має право на таємницю про стан свого здоров`я, а тому, вимога про надання конфіденційної інформації про вакцинацію є незаконною. Водночас, позивач [PERSON] вважає, що вимога про обов`язковість профілактичного щеплення проти «COVID-19» - є фактично істотною зміною умов праці, що суперечить вимогам трудового законодавства, так як, Постанова КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року, якою керувався відповідач при винесенні оспорюваного Наказу, - як підзаконний акт, не може встановлювати обмеження прав та свобод громадян, які визначені Конституцією України та іншими законами України, оскільки, уряд не має законодавчих повноважень на такі обмеження, і, відповідно п.41-6 зазначеної Постанови, який покладає на керівника роботодавця обов`язок відсторонення працівників від роботи, суперечить Конституції України, а тому, - не підлягає застосуванню. За таких обставин позивач [PERSON] вважає, що у зв`язку з відсутністю в оспорюванному Наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідемілогічної служби про відсторонення позивача від роботи, зазначений Наказ - є однозначно безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню, оскільки, у роботодавця не було правових підстав відсторонювати її від роботи, примушуючи вакцинуватися від «COVID-19». Також, позивач [PERSON] звертає увагу, що під час вирішення спору необхідно перевірити чи дотрималась держава обов`язків, покладених на неї Конвецією про захист прав людини і основоположних свобод, один з яких полягає в тому, щоб утримуватися від втручання з метою поваги до прав людини, оскільки, відповідно до положень ст.2 Загальної Декларації про права людини та міжнародного пакту про громадські та політичні права - передбачено, що кожна людина повинна мати всі права і всі свободи, проголошенні Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статті, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища. Таким чином, на думку позивача [PERSON] , відповідач, вручивши позивачу повідомлення про неохідність подання перелічених документів, та, відсторонивши останню від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від «COVID-19», фактично поклав на неї обов`язок чинити дії, які не визнані державою як примусові. Одночасно, позивач [PERSON] акцентує увагу, що через відсутність протипоказань до вакцинації - відповідач відсторонив її від роботи без збереження заробітної плати, поки вона не буде вакцинована, не дивлячись ні на терміни дії карантину, ні на стан її здоров`я, хоча інші працівники підприємства, які мають протипоказання до вакцинації, можуть безперешкодно працювати без тестів на перевірку наявності у них вірусів. На підставі наведеного, позивач [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати Наказ ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №4668-к від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », зобов`язати відповідача допустити її до роботи інженером з ремонту 2 категорії загально цехового персоналу цеху вентиляції та кондиціювання підрозділу ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», зобов`язати відповідача нарахувати за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, та виплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме, з 09 грудня 2021 року по дату фактичного допуску до роботи, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, а також, стягнути понесені нею судові витрати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 25 липня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на позовну заяву, в якій останній зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, оскільки, вони - є безпідставними, необґрунтованими і непідтвердженими належними та допустимими доказами, мотивуючи відзив, що Наказом МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою КМ України №83 від 04 березня 2015 року, включили до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», і, оскільки, Постановою КМ України №83 від 04 березня 2015 року до об`єктів стратегічного значення у складі паливно-енергетичного комплексу країни віднесено ДП «НАЕК «Енергоатом», ВП якого є «Хмельницька АЕС», працівники ДП «НАЕК «Енергоатом», у том у числі, ВП «ХАЕС», підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від «COVID-19». Наказ МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1452/37074 від 08 листопада 2021 року, що свідчить про те, що зазначений нормативно - правовий акт пройшов правову експертизу на відповідність Конституції та законодавству України. Так, на виконання вимог ст.12 ч.2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.41-6 Постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року, Наказу МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року (з доповненням, внесеним Наказом МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року) Генеральним директором ВП «ХАЕС» видано Наказ №4328-к від 16 листопада 2021 року «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП «ХАЕС», яким організовано ознайомлення всіх працівників про необхідність виконання вимог нормативних документів щодо обов`язкового щеплення проти «COVID-19» та надання підтверджуючих документів у строк до 09 грудня 2021 року, з одночасним ознайомленням невакцинованих працівників з Повідомленням про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти «COVID-19», в тому числі, і позивача [PERSON] , з чим позивач [PERSON] була обізнана 22 листопада 2021 року, та що остання не спростовує і у своїй позовній заяві. Листом №26-06-2299/16000 від 01 грудня 2021 року відповідач ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» повідомив позивача [PERSON] про обов`язковість профілактичного щеплення проти «COVID-19» та необхідність надання у строк до 09 грудня 2021 року документів, що підтверджують отримання працівником курсу вакцинації від «COVID-19», або документи, що підтверджують медичні протипоказання, відповідно до Переліку медичних протипоказань та затверджень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ України №595 від 16 вересня 2011 року (довідка форми 028), з чим позивач [PERSON] була ознайомлена 01 грудня 2021 року, та що остання також не спростовує і у своїй позовній заяві. І, у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] , станом на 09 грудня 2021 року, не надала документів, які підтверджують проведення щеплення проти «COVID-19», чи документу про абсолютні протипоказання до проведення такої вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я, Наказом №4686-к від 08 грудня 2021 року позивача [PERSON] було відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що його зумовили, оскільки, зазначені дії працівника свідчили про відмову у проведенні щеплення проти «COVID-19». В подальшому, відповідно до Наказу МОЗ України №308 від 25 лютого 2022 року «Про призупинення дії Наказу МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року» - відповідач Наказом №903-к від 01 березня 2022 року «Про призупинення дії наказу ВП «ХАЕС» №4328-к» від 16 листопада 2021 року» - призупинив дію Наказу №4328-к від 16 листопада 2021 року «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП «ХАЕС» до завершення воєнного стану в Україні, а також, допустив до роботи відсторонених працівників ВП «ХАЕС», в тому числі, і позивача [PERSON] . На підставі наведеного, представник відповідача ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» вважає, що відсторонення позивача [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати проведено на підставі та в порядку, встановленому чинними нормативно-правовими актами України, у зв`язку з чим, відсутні будь-які правові підстави для задоволення зазначеного позову. 04 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] - адвоката Соболівського А.М., у якій останній вказує, що наведені у відзиві доводи відповідача - не спростовують законності та обґрунтованості позовних вимог, зокрема: твердження відповідача, що позивач не надав згоди на профілактичне щеплення через незаконність Наказу МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року та Постанови КМ України №1263 від 09 жовтня 2020 року - є безпідставним, оскільки, позивач у позовній заяві не вказував на незаконність вказаних нормативно-правових актів, а зазначав про підзаконність документів, твердження відповідача, щодо дотримання порядку відсторонення позивача [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати - не відповідає чинним нормативно-правовим актам України, а саме, за відсутністю подання відповідної особи державної санітарно-епідеміологічної служби, оскільки, в Перелік обов`язкових для щеплення хвороб, визначених Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», - відсутня гостра респіраторна хвороба «COVID-19», при цьому, згодом відповідач вказує протилежне, що до Переліку обов`язкових для щеплення хвороб включається гостра респіраторна хвороба «COVID-19», оскільки, перелік хвороб, зазначений у цьому ж Законі, не є вичерпним, так, з тверджень відповідача прямо вбачається, що до гострої респіраторної хвориби «COVID-19» мають застосовуватися положення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного балогополуччя населення», а саме, положення ст.7 ч.1 п.5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного балогополуччя населення», які зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, і, у зв`язку з відсутністю в оспорюваному Наказі посилання на підставу його винесення, а саме, подання відповідної посадової осіби державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи - він є безпідставним та підлягає скасуванню, крім того, сам факт безпідставного відсторонення від роботи і вказує на порушення та обмеження прав позивача [PERSON] , яка, в межах своїх життєвих та ділових відносин, зазнала кардинальних змін, усталеної ділової оцінки, зниження ділової активності та зменшення ділових контактів, душевних страждань, психологічних переживань, відчула сором, душевний біль, приниження, постійну тривогу, все це призвело до погіршення її загального стану, і, відповідно, підтверджує завдання моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Соболівський А.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» - Шадрін І.О. позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову - відмовити, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Соболівського А.М. та представника відповідача ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» - Шадріна І.О., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] до ДП «НАЕК «Енергоатом», в особі ВП «ХАЕС», - про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди, - задоволенню не підлягає. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у трудових відносинах з 02 листопада 1998 року, на даний час позивач [PERSON] - працює на посаді інженера з ремонту 2 категорії загально цехового персоналу цеху вентиляції та кондиціювання підрозділу ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 16 листопада 2022 року Генеральний директор ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», на виконання вимог ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та, у відповідності до Наказу МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року і Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно яких - обов`язковим профілактичним щепленням підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою КМ України №83 від 04 березня 2015 року (в тому числі ДП «НАЕК «Енергоатом»), видав Наказ №4328-к від 16 листопада 2022 року «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП «ХАЕС» - щодо необхідністі виконання вимог нормативних документів з обов`язкового щеплення проти «COVID-19» та надання підтверджуючих документів чи медичного висновку про абсолютні протипоказання для такої вакцинації, у строк до 09 грудня 2021 року, з яким ознайомлено всіх працівників підприємства, в тому числі, і позивача [PERSON] , яка, ознайомившись з зазначеним Наказом під підпис 22 листопада 2021 року, зауважила щодо своєї не згоди з вимогами останнього. 01 грудня 2021 року позивач [PERSON] ознайомилася під підпис із зареєстрованим в установленому порядку Повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти «COVID-19», яким працівників попереджали про необхідність отримати обов`язкове профілактичне щеплення від «COVID-19» та пропонували надати керівнику підрозділу документ чи сертифікат, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від «COVID-19», або медичний висновок про абсолютні протипоказання для проведення такої вакцинації, з одночасним попередженням, що, в разі не надання до 09 грудня 2021 року, одного із зазначених документів, працівника буде відсторонено з 09 грудня 2021 року від роботи без збереження заробітної плати. У визначений термін позивач [PERSON] не надала роботодавцю довідки про профілактичне щеплення проти «COVID-19», а також, не пред`явила медичний висновок про абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19». 08 грудня 2021 року, у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] від виконання вимог щодо обов`язкового профілактичного щеплення від «COVID-19», Генеральний директор ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», у відповідності до ст.46 КЗпП України, ст.12 ч.2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п.41-6 Постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року, на підставі Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 №26-06-2299/16000 від 01 грудня 2021 року, - видав Наказ №4668-к від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », яким позивача [PERSON] - інженера з ремонту 2 категорії загально цехового персоналу цеху вентиляції та кондиціювання ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року, на час відсутності у останньої щеплення проти «COVID-19», без збереження заробітної плати, з яким позивач ознайомилася під підпис 09 грудня 2021 року. Відповідно до ст.5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон №2801-XII) - державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України та інших прийнятих відповідно до Основного Закону нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я. Згідно з приписами ст.6 ч.1 п.г) Закону №2801-XII - кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає безпечні і здорові умови праці, навчання, побуту та відпочинку. При цьому, ст.10 п.а), п.б» Закону №2801-XII встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, - піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП України). Відповідно до ст.46 ч.1 КЗпП України - відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством. І перелік підстав для відсторонення - не є вичерпним, оскільки, законодавець у цій нормі вжив сполучення «в інших випадках, передбачених законодавством», що означає можливість визначення таких підстав і в інших нормативно-правових актах. Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі №17/81-97 (№12-рп/98), зазначено, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні - як сукупність законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права, і цей термін, без визначення змісту, використовує і Конституція України (ст.9, ст.19, ст.118, п.12 Перехідних положень). У законах, залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, термін «законодавство» вживається в різних значеннях: в одних - маються на увазі лише закони, в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти ВР України, так і акти Президента України, КМ України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України - термін «законодавство», в цілому, вживається у широкому значенні. І до інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, - відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи - слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків, в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Оскільки, під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством - не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи, у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19». Положеннями Конституції України визначено, що - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ст.43). Однак, ст.3 Конституції України наголошує, що - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон №1645-III), який встановлює правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, - а саме, ст.1 - протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій, профілактичні щеплення - це введення в організм людини медичних імунобіологічних препаратів для створення специфічної несприйнятливості до інфекційних хвороб. При цьому, положеннями ст.11 ч.1, ч.3 Закону №1645-III встановлено, що організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема, щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі, лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також, організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень, покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також, на громадян, і проведення профілактичних щеплень забезпечують - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та органи державної санітарно-епідеміологічної служби. У відповідності до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» - профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Одночасно - працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб, у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Таким чином, зі змісту норми ст.12 Закону №1645-III вбачається, що - перелік хвороб, передбачених ст.12 ч.1 Закону №1645-III проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, не є вичерпним. Профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими, обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників, у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, у разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються, групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі, обов`язковим, а також, порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон №4004-XII). Наказом МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року (зі змінами та доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року), затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого - обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», на період дії карантину, встановленого КМ України, з метою запобігання поширенню на території України хвороби, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою КМ України №83 від 04 березня 2015 року (п.6). Винятком - є працівники, що мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ України №95 від 16 вересня 2011 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1161/19899 від 10 жовтня 2011 року (у редакції Наказу МОЗ України №2070 від 11 жовтня 2019 року). Крім того, Міністерство юстиції України зробило висновок, що Наказ МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року (зі змінами та доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України №2393 від 01 листопада 2021 року) - відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, ст.8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також, практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація документу у Міністерстві юстиції України, оскільки, державна реєстрація нормативно-правового акта - полягає у проведенні правової експертизи на відповідність документу - Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколам до останньої, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС). У відповідності до вимог п.41-6 Постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» (набрав чинності з 08 листопада 2021 року), керівникам державних органів (державної служби), керівником підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти «СОVID-19» працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153, 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти «СОVID-19» яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти «СОVID-19», відповідно до ст.46 КЗпП України, ст.12 ч.2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.5 ч.3 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти «СОVID-19» та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ст.94 ч.1 КЗпП України, ст.1 ч.1 Закону України «Про оплату праці» та ст.5 ч.3 Закону України «Про державну службу», відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу державної служби або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються, строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обвязковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У Рішенні ЄСПЛ від 15 березня 2012 року (справа «Соломахін проти України») сформулювано висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, - є втручанням у гарантоване ст.8 п.1 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, однак - порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. У Рішенні ЄСПЛ від 08 квітня 2021 року (справі «Вавржичка та інші проти Чеської республіки») вкотре зазначено, що обов`язковість щеплень - є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване ст.8 Конвенції, і, разом із тим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення ст.8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій, тобто, встановити: 1) чи є втручання виправданим «відповідно до закону», 2) чи має воно на меті законні цілі, 3) чи було воно «виправдано в демократичному суспільстві». Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Так, у Постанові ВС від 17 квітня 2019 року (справа №682/1692/17) зазначено, що - вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також, здоров`я заінтересованих осіб, є виправданою, тобто, в даному випадку, принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак, лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто, - є виправданим. У Постанові ВС від 10 березня 2021 року (справа №331/5291/19) наголошено, що - інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Отже, відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому, в наказі про відсторонення повинно бути зазначено - підстави та строки такого відсторонення, і керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи, на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Таким чином, як встановлено судом у судовому засіданні, позивач [PERSON] , як працівник ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», яке, у відповідності до Постанови КМ України №83 від 04 березня 2015 року, включено до об`єктів стратегічного значення у складі паливно-енергетичного комплексу країни, підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», на період дії карантину, встановленого КМ України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, згідно п.6 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідач - ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» повідомив позивача [PERSON] про необхідність щеплення проти «COVID-19» та надання відповідних документів про проходження цієї процедури або про наявність абсолютних протипоказань до такого щеплення, а також, роз`яснив наслідки ненадання одного з таких документів - у вигляді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати. І, у зв`язку з ненаданням роботодавцю довідки про профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», а також, не пред`явлення медичного висновку про протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», з боку позивача [PERSON] , остання - відсторонена від роботи, тобто, тимчасово увільнена від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, що, відповідно, потягло не отримання позивачем [PERSON] заробітної плати. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] - щеплення проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», не має, будь-яких доказів про наявність у позивача [PERSON] абсолютних протипоказань до проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19» - до суду не надано. Системний аналіз норм ст.12 Закону №1645-III та ст.27 Закону №4004-XII дозволяє дійти висновку, що наведений у зазначених нормах Перелік хвороб, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, не є вичерпним, і профілактичні щеплення від інших хвороб, за певних (встановлених у цих нормах) обставин, можуть бути також обов`язковими. Відсутність коронавірусної хвороби («COVID-19») в Переліку хвороб, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, не дає підстави стверджувати, що щеплення проти цієї хвороби не є обов`язковим для певних працівників, оскільки, зазначене питання може бути врегульовано іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Наказами МОЗ України - як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії соціально небезпечних захворювань. І Постанова КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року - є нормативно-правовим актом, який обов`язковий до виконання, в силу положень ст.117 Конституції України, оскільки, профілактичні щеплення - є одним із засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення, з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб. Крім того, усі дозволені в Україні вакцини для профілактики «COVID-19» - зареєстровані у Порядку, визначеному Постановою КМ України №95 від 08 лютого 2021 року «Деякі питання державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SADS-CoV-2», під зобов`язання для екстреного медичного застосування». Твердження позивача [PERSON] , що КЗпП України не передбачає відсторонення від роботи у разі відсутності вакцинації від гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», - спростовується положеннями ст.46 КЗпП України, якими саме визначено можливість відсторонення працівників від роботи в інших випадках, передбачених законодавством, що зазначено у ст.12 ч.2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до якої - у разі ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, що, на думку суду, мало місце і в даному випадку. І право позивача [PERSON] на працю, визначене ст.43 Конституції України, на переконання суду, - не порушено, оскільки, трудовий договір з позивачем [PERSON] - не припинявся і за останньою зберігалося робоче місце, а тимчасове обмеження її прав зумовлено самою поведінкою позивача. Крім того, з 01 березня 2022 року позивач [PERSON] - допущена до виконання своїх трудових обов`язків. У даному випадку, вакцинація - не є змінами в організації виробництва і праці, у розумінні ст.32 ч.3 КЗпП України, а лише, умовою за дотримання якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Крім того, у випадку, якщо працівник відмовляється або ухиляється від профілактичного щеплення, - він підлягає відстороненню від виконання своїх професійних обов`язків, а не звільненню, як це відбувається при зміні істотних умов. Можливість продовження роботи лише за умови проходження вакцинації від «COVID-19» не може вважатися дискримінацією по відношенню до працівників за критерієм наявності або відсутності вакцинації. Вимога проходження вакцинації фактично є лише однією з вимог для зайняття тієї чи іншої посади поряд з іншими вимогами, до яких також відносяться, в залежності від виду посади, наявність профільної освіти, стажу роботи, проходження медичного огляду, досягнення певного віку, тощо. І за вказаних обставин, положення ст.3 Конституції України - мають пріоритет і інтереси позивача [PERSON] - не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від «COVID-19», яке, згідно Наказу МОЗ України №133 від 19 липня 1995 року, належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, задля попередження поширення захорювання серед населення, в умовах пандемії, - є виправданим і таким, що не порушує ст.8 Конвенції. Отже, у даному конкретному випадку втручання у право на повагу до приватного життя у вигляді обов`язковості щеплення від гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» ґрунтується на Законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві. Інші доводи позивача висновків суду не спростовують. Таким чином, підсумовуючи наведене, суд вважає, що Наказ №4668-к від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », виданий уповноваженою особою, відповідно до чинного законодавства України, - право на працю позивача [PERSON] не порушує, а тому, відсутні правові підстави для визнання Наказу незаконним та скасування. Вимоги позивача [PERSON] про зобов`язання допустити до роботи, а також, нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - є похідними, а тому, задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed