Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №005-28199-300513 від 30.05.2013р., яка складає 28 869,00 грн., з яких: 21 215,465 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 617,42 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 3% річних у розмірі 1 884,98 грн., інфляційні витрати в розмірі 4 151,14 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання кредиту відповідач звернувся до ПАТ «Дельта Банк», підписав Кредитний договір №005-28199-300513 від 30.05.2013р. та отримав кредит. Оскільки зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконував, у нього утворилась заборгованість. Вказану заборгованість було передано позивачу від ПАТ «Дельта Банк» за Договором факторингу №409/К від 27.04.2018р. Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість, то заявлені відповідні вимоги для стягнення боргу в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2021р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Росвен інвест України», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від відповідача надійшов відзив, за яким він не погоджується з позовними вимогами, просить відмовити в їх задоволенні. Вказує про те, що боргові зобов`язання, на які посилається позивач, були оформлені не ним, а іншою особою із використанням викрадених документів, про що було заявлено до органів поліції, та в подальшому відділом управління внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №12013110010010940 від 28.08.2013р. за ч. 1 ст. 190 КК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. У матеріалах справи наявна копія заяви №005-28199-300513 від 30.05.2013р. про отримання в ПАТ «Дельта Банк» кредиту. Заява містить наступні відомості: клієнт - [PERSON] ; сума кредиту - 21 215,46 грн.; розмір процентної ставки - 0,01%; строк кредиту - 15 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,27% в місяць; споживчий кредит наданий на придбання товару (рідкокристалічний телевізор (2 шт.)). На вказаній заяві навпроти прізвища « [PERSON] » проставлений підпис кульковою ручкою та вказано, що підпис клієнта вчинений ним власноручно на цій пропозиції, про що засвідчено працівником банку [PERSON] . Відповідач зазначає, що не укладав Кредитного договору з ПАТ «Дельта Банк», про що ним було заявлено до відділку поліції і про що було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України номер провадження 12013110010010940 від 28.08.2013р. Разом з тим, Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12013110010010940, суд не може взяти до уваги, оскільки він є лише наслідком виконання слідчим, прокурором обов`язків, передбачених ст. 25, ч. 1 ст. 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Вирок у кримінальній справі чи постанова суду, які набрали законної сили та свідчили б про те, що треті особи, заволодівши документами позивача, оформили та отримали кредит від його імені, відсутні. Також відсутні в матеріалах справи, зокрема, експертні дослідження щодо проставленого підпису на заяві №005-28199-300513 від 30.05.2013р., які б підтвердили несправжність підпису відповідача. У матеріалах справи наявний Договір №409/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 27.04.2018р., за яким ПАТ «Дельта Банк» передав новому кредитору ТОВ «Росвен Інвест Україна» належні банку права вимоги до позичальників - фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. За витягом з реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу №409/К від 27.04.2018р. вбачається передача за цим Договором вимоги до [PERSON] , номер кредитного договору 005-28199-300513, дата кредитного договору 30.05.2013р. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок переданні ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо зміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Положеннями ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Разом з цим, згідно п. 2 Договору №409/К від 27.04.2018р. за цим Договором новий кредитор у день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору набуває усі права кредитора за основними договорами. Оскільки позивачем не надано до матеріалів справи Договір №409/К від 27.04.2018р. у повному обсязі, в тому числі і в частині п. 4 цього Договору, а також доказів перерахування банку грошових коштів у повному обсязі за відступлення права вимоги, суд не може встановити, чи набув позивач прав кредитора за основними договорами, і в тому числі, право вимоги до відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не підтверджено належними засобами доказування обставини, наведені в позові. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України залишається за відповідачем.

Outcome: dismissed