Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивач\~ свої\~вимоги мотивує\~тим,\~що 13\~липня 2020\~року він звільнений з роботи на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак відповідачем ні в день звільнення, ні в подальшому не проведено остаточний розрахунок та не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі. Тому просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 липня 2019 року по 13 липня 2020 року та вихідну допомогу, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 14 липня 2020 року по день винесення рішення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача та третя особа визнали позов частково. Відповідач подав письмові заперечення, в яких зазначив, що нарахована заробітна плата за період з 1 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року виплачена позивачу в повному обсязі в сумі 39\~767,00 грн. За період з 1 січня 2020 року по 13 липня 2020 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалась, оскільки він перебував у відпустці за свій рахунок. На день звільнення з займаної посади підприємство повністю розрахувалося з позивачем. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 23 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 23 грудня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 23 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 26 січня 2022 року за клопотанням відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 26 січня 2022 року відкладено розгляд справи до 21 березня 2022 року за клопотанням представника позивача. Згідно довідки від 5 травня 2022 року 24 лютого 2022 року справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 2 травня 2022 року відновлено розгляд справи, призначено справу до судового розгляду на 11 травня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 травня 2022 року відкладено розгляд справи до 21 червня 2022 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 21 червня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 4 липня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 4 липня 2022 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін до 13 липня 2022 року. 13 липня 2022 року відкладено розгляд спарви у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги до 11 серпня 2022 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] 1 серпня 2018 року прийнятий на постійну роботу токарем 4 розряду до ТОВ «ЕНЕРГОМАШ». 13 липня 2020 року звільнений з роботи на підставі №8 від 13.07.2020 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с.7). 4 серпня 2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про виплату йому всіх належних від підприємства коштів (а.с.10). Згідно довідки про нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року, [PERSON] нарахована заробітна плата в сумі 49\~400,00 грн. (сума для виплати 39\~767,00 грн.) (а.с. 50). З цієї ж довідки вбачається, що заробітна плата за період з 1 січня 2020 року по 13 липня 2020 року позивачу не нараховувалася. На підтвердження того, що з позивачем проведений розрахунок за період з 1 липня 20219 року по 31 грудня 2019 року, товариством надано копії касової книги, заявки на видачу готівки та розрахункові листи по заробітній платі, однак вони підтверджують лише факт нарахування та розподілу між працівниками коштів призначених для виплати заробітної плати, але жодним чином не підтверджують того факту, що кошти фактично були отримані позивачем. Доказів на підтвердження особистого отримання позивачем вищевказаної грошової суми суду надано не було. Відповідач посилається на те, що позивач з 1 січня 2020 року по 13 липня 2020 року перебував у відпустці, на підтвердження цього надав копію заяви позивача на ім`я директора ТОВ «ЕНЕРГОМАШ» про надання йому відпустки за свій рахунок з 1 січня 2020 року по 13 липня 2020 року (а.с.90). Однак, доказів на підтвердження того, що позивачу була надана така відпустка та в цей період він фактично перебував у відпустці суду, у встановлений законом термін, надано не було. Посилання на проставлення інформації про перебування позивача у відпусті без збереження заробітної плати в табелі обліку робочого часу на думку суду не є переконливим доказом того, що дійсно оформлювалася така відпустка. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Таким чином, судом встановлено, що позивач фактично працював з 1 липня 2019 року по 13 липня 2020 року, однак заробітну плату за вказаний період не отримав. Доказів протилежного суду не надано. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 8300, 00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Вих. №25 від 25 січня 2022 року (а.с.107). Таким чином, розмір заробітної плати позивача за період з 1 січня 2020 року по 13 липня 2020 року становить 53\~274,45 грн. (за 6 міс. 9 роб. днів). Сума визначена відповідно до розрахунку, наданого позивачем, з яким представник відповідача погодився в судовому засіданні. Тому вимога про стягнення заробітної плати в сумі 102\~674,45 грн. (49400,00 грн. + 53\~274,45 грн.) за період з 1 липня 2019 року по 13 липня 2020 року підлягає задоволенню. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога з підстав, зазначених в ст. 38 КзпП України - внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Таким чином, розмір вихідної допомоги, яка підлягає виплаті позивачу становить 22\~583 грн. 94 коп. Згідно ст.\~47\~КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. І ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При звільненні розрахунок з позивачем проведений не був. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на час винесення рішення у справі), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Отже, вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку за період з 14 липня 2021 року по день винесення рішення, підлягає частковому задоволення, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 117 КЗпП України, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки, але не більше ніж за 6 місяців. Сторони в судовому засіданні погодилися, що середньомісячна заробітна плата позивача складає 8300, 00 грн., вказана обставина підтверджується і довідкою-розрахунком Вих. №25 від 25 січня 2022 року (а.с.107). Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, складає 49800 грн. 00 коп. (8300,00 грн.х6 міс.). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та\~стягнення звідповідача на користь позивача заробітної плати за період з 1 липня 2019 року по 13 липня 2020 року у розмірі 102\~674 грн. 45 коп., вихідної допомоги в сумі 22\~583 грн. 94 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 49\~800 грн. 00 коп. Згідно \~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~ суд\~допускає негайне\~виконання рішень\~у справах\~про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 8300 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови №\~13\~від 24.12.1999\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1742 грн. 86 коп.

Outcome: partial