Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] у заяві, поданій до відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 08.07.2021 про вчинення, [PERSON] , щодо останнього кримінального правопорушення (нанесення тілесних ушкоджень); зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом подання [PERSON] до відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області заяви наступного тексту спростування: «08.07.2021 до відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області мною, [PERSON] , подано заяву, в якій написано недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що [PERSON] , житель с. Черемхів, який 08.07.2021 приблизно в 11:00 год. в с. Черемхів поблизу моєї земельної ділянки бензопилою наніс мені удари в праву частину обличчя, і праву ключицю, праву руку та мізинець правої руки, спричинивши мені тілесні ушкодження» та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дізнавачем СД відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Василенком О.В. внесено відомості за заявою громадянина [PERSON] про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - за № 12021142200000096 від 09.07.2021 - попередня кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України. Даною заявою [PERSON] повідомив про вчинення позивачем щодо нього кримінального правопорушення. У зв`язку із чим дізнавачем СД відділення поліції № Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Василенком О.В. неодноразово проводився виклик його до відділення поліції. Вважає, що відомості викладені у заяві [PERSON] про кримінальне правопорушення зачіпають його інтереси, законні права, честь та гідність, тощо. Інформація щодо нього була поширена відповідачем не лише в заяві до поліції у 08 липня 2021, а також в протоколі допиту свідка [PERSON] (серпень 2021), а також в присутності мешканців села, де він проживає, працює тощо. Зазначає, що інформація, поширювана щодо нього відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, так такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належного процес виховання дітей та взаємодії з ними. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом. 12.07.2022 відповідачем [PERSON] подано заперечення на позовну заяву в яких останній зазначає, що заперечує позовні вимоги [PERSON] та вважає їх безпідставними та надуманими, а також надані суду з метою дискредитувати його перед судом. В своїй позовній заяві позивач стверджує, що відомості викладені у його заяві про кримінальне правопорушення зачіпають інтереси, законні права, честь та гідність. Проте на дату подання позовної заяви відомості про те, що позивач ознайомлений із його заявою про вчинення кримінального правопорушення суду не надано. Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у заяві про кримінальне правопорушення, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні. Тлумачення ст. 2 та ст. 11 ЦПК України свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про захист честі, гідності та ділової репутації не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками для спростування заяви про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку із чим просить відмовити в задоволення позовної заяви в повному обсязі. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 03.06.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків /а.с.19-20/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 13.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначеного до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 30.06.2022 /а.с.26-27/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.06.2022 клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження - задоволено. Визнано справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації - малозначною. Перейдено від розгляду справи в порядку загального позовного провадження до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження /а.с.42-43/. 30.06.2022 у справі було оголошено перерву до 21.07.2022 /а.с.37-39/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.07.2022 в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування з відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області матеріалів кримінального провадження №12021142200000096 від 09.07.2021 - відмовлено /а.с.67-68/. 21.07.2022 за клопотанням представника позивача [PERSON] справу розглядом було відкладено на 02.08.2022 /а.с.60-64/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.08.2022 до розгляду прийнято заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог від 01.08.2022. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.08.2022 в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження в цивільній справі 443/487/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.08.2022 в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування з відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області висновку судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень завданих [PERSON] відмовлено. Розгляд справи по суті відбувся 02.08.2022 за участі позивача [PERSON] та його представника [PERSON] , відповідача [PERSON] та його представника адвоката Гриніва Т.В. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги з мотивів наведених в позові та в уточненій позовній заяві. [PERSON] додатково пояснив, що ним не було завдано [PERSON] тілесних ушкоджень, а він бензопилою захищався від палки, якою його бив [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі з мотивів наведених у запереченнях. Адвокат Гринів Т.В. пояснив, що станом на дату звернення до суду із даним позовом, позивач навіть не був ознайомлений із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відтак позов є передчасним. Відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами цивільного судочинства. Аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши аргументи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заяви [PERSON] адресованої начальнику ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, [PERSON] просить притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , який 08.07.2021 приблизно о 11:00 год в с. Черемхів поблизу його земельної ділянки бензопилою наніс йому в праву частину обличчя і праву ключицю, ліву руку та мізинець правої руки, спричинивши йому тілесні ушкодження /а.с.59/. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2022 за заявою [PERSON] ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, номер кримінального провадження 12021142200000096 /а.с.34/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з частиною першою статті 3Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 28, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації розуміється: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширення інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним Судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Судом встановлено, що відповідач з метою перевірки компетентними органами незаконних дій звернувся заявою до правоохоронних в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , щодо на його думку, незаконних дій осіб, [PERSON] . Звернувшись до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , [PERSON] реалізував своє право на звернення, передбачене статтею 40 Конституції України, що не можна вважати поширенням недостовірної інформації. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатись поширенням інформації, як обов`язковий елемент юридичного складу правопорушення, для складу якого є необхідним наявність сукупності обставин, що може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації особи. Також відсутні докази, які б доводили, що зазначена відповідачами інформація про кримінальне провадження, на яку посилається [PERSON] , мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Оскільки подання [PERSON] заяви до правоохоронних органів з метою перевірки компетентними органами незаконної, на його думку, діяльності позивача свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вищенаведене узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного суду від 31 травня 2021 року справа № 638/9228/18. Щодо розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог, відтак і судові витрати понесені позивачем слід залишити за ним. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат, а тому питання про судові витрати, понесені відповідачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат. Крім того, враховуючи, що представником відповідача разом з позовною заявою подано заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 141, п.5 ч.7 та п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України слід надати позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат до 08.08.2022, включно та призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 02.08.2022 о 10:00 год.

Outcome: dismissed