Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, посилаюсь на те, що 04.06.2013р. було укладено шлюб у Комінтернівському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №258. Від вказаного шлюбу народилась спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини по причині постійних сварок та непорозумінь, близько року проживають окремо, тому подальше спільне проживання та збереження сім"ї неможливе, а також те, що неповнолітня дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні при цьому мати не цікавиться життям дитини, а саме: не опікується, участі у їх вихованні та утриманні не бере. Від позивача до суду надійшла заява за змістом якої він вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась з невідомих підстав будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивача та відповідач, уклали шлюбу 04.06.2013р., у Комінтернівському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №258. Від вказаного шлюбу народилась спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося, сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині непорозумінь на побутовому ґрунті. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Відповідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком, [PERSON] , який самостійно її виховує та повністю утримує, без участі матері [PERSON] , а саме: готує їй їжу, купляє одяг, взуття, подарунки, іграшки, проводе оплату за додаткові заняття у гуртиках. Окрім цього судом встановлено, що відповідачка з середини 2021 року проживає окремо від сім`ї, участі у вихованні та її утриманні не бере, перебігом відвідувань додаткових гуртків, психологічним станом та здоров`ям дітей. Також із позову вбачається, що останнє відоме місце проживання відповідачки є [ADDRESS] . Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач, [PERSON] з середини 2021 року по даний час самостійно виховує та повністю утримує свою малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , без участі матері дитини, [PERSON] у її вихованні та утриманні, тому вимоги про встановлення даних фактів підлягає задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved