Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У грудні 2021 року Білоцерківська міська рада Київської області (далі «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , державного реєстратора відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Харченко К.Ю., Державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Крупки О.Г. (далі «Відповідачі») про скасування рішень та усунення перешкод у користуванні комунальною власністю територіальної громади м. Біла Церква шляхом зобов`язання за власний рахунок знести об`єкт самочинного незавершеного будівництва. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні\~ обставини. Юридичним управлінням Білоцерківської міської ради при опрацьовані відомостей з Публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі по тексту Реєстр), виявлено факт незаконної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку комунальної форми власності кадастровий номер: 3210300000:04:021:0227, що полягає в наступному. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 серпня 2021 року, номер НВ-9901168862021, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227 за [PERSON] , зареєстровано 08 червня 2021 року, державним кадастровим реєстратором відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Харченко Катериною Юріївною, на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 26 травня 2021 року, яке виготовлено ТОВ «Землевпорядне агентство». Окрім цього, у витязі зазначено документ який посвідчує право приватної власності [PERSON] , а саме: Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522. З відповіді Відділу №1 Управління у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16 вересня 2021 №60/76-21 слідує, що в архіві місцевого фонду Відділу №1 Управління у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутні: - «рішення Білоцерківської міської ради №289 від 17.02.2004 року про передачу громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0664 га адресою: [ADDRESS] »; - «другий примірник державного акту на право приватної власності на землю від 19.05.2004 року серія КВ IV №003522»; - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в [ADDRESS] ». Вказано, що розробник ТОВ «Землевпорядне агентство» не передав до місцевого фонду згаданої вище землевпорядної документації. З електронної копії Державного акту щодо права приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522 (яка підвантажена в системі Держгеокадастру) убачається, що він виданий на підставі рішення Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 2004 року №289, яким [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0664 га та розташована за адресою: [ADDRESS] . За інформацією архівного відділу Білоцерківської міської ради від 15 вересня 2021 року №101/06-03, засідання сесії Білоцерківської міської ради XXIV скликання 17 лютого не проводилось, рішення сесії Білоцерківської міської ради від 17 лютого 2004 року №289 щодо передачі у приватну власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,0664 гектарів, яка розташована на території [ADDRESS] для ведення садівництва не приймалось. Рішення яке згадується вище, і сам Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522 є підробленими. Так, на підставі підроблених документів із земель комунальної власності Білоцерківської міської територіальної громади незаконно вибула земельна ділянка з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227, оскільки будь-які рішення щодо передачі в оренду чи у власність громадянину [PERSON] , Білоцерківською міською радою не приймались. Рішення, яке стало підставою для проведення державної реєстрації речового права приватної власності, а саме «нібито» рішення Білоцерківської міської ради від 17 лютого 2004 року №289, щодо земельної ділянки площею 0,0664 га, яка розташована на території [ADDRESS] для ведення садівництва не існує та не існувало раніше. Окрім того, за інформацією відділу №1 Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16 вересня 2021 року №60/79-21, Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522, на ім`я [PERSON] не виготовлявся та не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №561 від 19 травня 2004 року. Відсутність цього запису ще раз підтверджує позицію Білоцерківської міської ради, щодо підроблення документів, які стали підставою для відчуження земельної ділянки комунальної власності. Таким чином, на підставі підроблених документів з комунальної власності територіальної громади, незаконно вибула земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:04:021:0227. Отже, в результаті прийняття вищевказаного незаконного рішення державного кадастрового реєстратора з комунальної власності\~ Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради без волі власника вибула земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:04:021:0227. Окрім зазначеного вище, юридичним управлінням Білоцерківської міської ради при опрацьовані інформації з Реєстру, на земельній ділянці з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227 виявлено зареєстроване право власності на садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 83 кв.м. Згідно інформації з Реєстру, за адресою: [ADDRESS] , 22 жовтня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради, Київської області Крупка Олександром Григоровичем, зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83 кв.м., за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1944369032103. Підставою виникнення права власності на садовий будинок, згідно Реєстру став Технічний паспорт, виданий 25 вересня 2019 року б/н, видавник ФОП [PERSON] та довідка «Про технічні показники об`єкту нерухомого майна», яка видана 25 вересня 2019 року номер: 167 видавник ФОП [PERSON] . На час державної реєстрації права власності на садовий будинок, а саме 22 жовтня 2019 року діяв Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367. 20 березня 2014 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення за №1184-57-VI «Про скасування рішення міської ради від 27 вересня 2012 року №728-29-VІ «Про затвердження Положення про реєстр адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів міста Біла Церква» та затвердження Положення про реєстр адрес у місті Біла Церква» (надалі - Положення). Згідно пункту 1.7. даного Положення, розпорядником та адміністратором Реєстру адрес у місті Біла Церква від імені територіальної громади міста виступає Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради в особі Служби містобудівного кадастру Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради. Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 16 вересня 2021 року №1273/01-07, виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради рішень стосовно присвоєння адреси: [ADDRESS] , садовому будинку загальною площею 83 кв.м, не приймалось. Отже, на час вчинення реєстраційних дій у [PERSON] був відсутній офіційний документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а саме рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Білоцерківська міська рада звертає увагу суду, на порушення вимог чинного законодавства щодо Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, так як державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради, Київської області Крупка Олександром Григоровичем не перевірено достовірності поданого пакету документів та не виявлено, що [PERSON] пакет документів був поданий не в повному обсязі, внаслідок чого порушено вимоги Порядку та проведено державну реєстрацію і зареєстровано право власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 194436903210, що свідчить про подання державному реєстратору неповного пакету документів, а саме рішення уповноваженого органу з присвоєння адрес Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради. 11.01.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.42-43). 14.02.2022 року ухвалою суду визнано явку представника позивача - Білоцерківської міської ради Київської області та особисто відповідача [PERSON] у всі наступні судові засідання у даній справі обов`язковою (а.с.51-52). 14.04.2022 року ухвалою суду від було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (86-87). 20.06.2022 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про відвід судді (а.с.104). 27.06.2022 року ухвалою суду заяву [PERSON] про відвід головуючого судді від участі у справі визнано необґрунтованою та передано на вирішення іншому судді (а.с.105-107). 29.06.2021 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О.Я. у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді у даній справі відмовлено (а.с.108-110). 04.08.2022 року у судовому засіданні представник Позивача вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. Проти відкладення розгляду справи категорично заперечувала, надала згоду на ухвалення заочного\~ рішення, з приводу чого судом було на місті постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с. 119 зворот). \~ Відповідач [PERSON] \~ про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Втім, незважаючи на визнання судом його явки обов`язковою в судові засідання жодного разу не з`явився, свого представника до суду на направив, відзиву на позов суду не подав, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку (у тому числі із застосуванням власних технічних засобів) суду не заявив. В матеріалах справи містяться численні клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, подані у тому числі особисто через канцелярію суду, що спростовую його твердження про те, що він не буває у місті Біла Церква та свідчить про зловживання процесуальними правами і про недобросовісне виконання ним процесуальних обов`язків (а.с.47, 49, 58, 95, 97, 103, 111, 125, 129).\~ Клопотання Відповідача [PERSON] , яке надійшло на електронну адресу суду 02.08.2022 року, задоволенню не підлягає оскільки воно не підписане електронним цифровим підписом заявника. Крім того, право на доступ до правосуддя гарантоване Конституцією України. При цьому, дане право належить всім учасникам даної справи. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Дійсно, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте, не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Отже, право на судовий захист, встановлене ст.55 Конституції України, не може обмежуватись навіть за умови оголошення воєнного стану. При цьому суд ураховує, що на дату ухвалення рішення у справі, на території Білоцерківського району, як і на території всій Київській області, бойові дії не відбуваються. У той же час, судові засідання у даній справі призначалися шість разів і тому вона потребує на своє вирішення по суті. Відповідачі - державний реєстратор відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Харченко К.Ю. та державний реєстратор Виконавчого комітету Броварської міської ради Крупка О.Г. про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Втім, в судові засідання жодного разу не з`явились, відзиву на позов суду не подавали (а.с.45, 48, 69, 70, 72, 73, 112, 114, 126, 128). Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку\~ про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно інформації з Реєстру, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:04:021:0227 за [PERSON] , зареєстровано державним кадастровим відділом у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області - Харченко К.Ю., на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 26 травня 2021 року, яке виготовлено ТОВ «Землевпорядне агентство» ( а.с. 14-15). У витязі зазначено документ який посвідчує право приватної власності [PERSON] , а саме: Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522. З листа Відділу №1 Управління у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області слідує, що в архіві місцевого фонду Відділу №1 Управління у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутні: - «рішення Білоцерківської міської ради №289 від 17.02.2004 року про передачу громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0664 га адресою: [ADDRESS] »; - «другий примірник державного акту на право приватної власності на землю від 19.05.2004 року серія КВ IV №003522»; - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в [ADDRESS] » (а.с.30). Отже, в місцевому земельному фонді землевпорядної документації відсутні підтверджуючі документи щодо наявності згаданої вище документації, що в свою чергу є порушенням земельного законодавства України, яке діяло на час прийняття відповідних рішень. З копії Державного акту щодо права приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522 вбачається, що він виданий на підставі рішення Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 2004 року №289, яким [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0664 га та розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, засідання сесії Білоцерківської міської ради XXIV скликання 17 лютого не проводилось, рішення сесії Білоцерківської міської ради від 17 лютого 2004 року №289 щодо передачі у приватну власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,0664 гектарів, яка розташована на території [ADDRESS] для ведення садівництва не приймалось. Таким чином, рішення яке згадується вище, не ухвалювалося, а сам Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522 у встановленому законом порядку не виготовлявся. Отже, можна зробити висновок, що із земель комунальної власності Білоцерківської міської територіальної громади незаконно вибула земельна ділянка з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227, оскільки будь-яких рішень щодо передачі Білоцерківською міською радою в оренду чи у власність громадянину [PERSON] , не було. Окрім того, за інформацією відділу №1 Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16 вересня 2021 року №60/79-21, Державний акт на право приватної власності на землю від 19 травня 2004 року серія: КВ-IV 003522, на ім`я [PERSON] не виготовлявся та не зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №561 від 19 травня 2004 року. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. \~\~ У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до приписів ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Частиною 1 ст.83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно з п. «б» частини 1 статті 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частина 2 статті 152 Земельного кодексу України визначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляли майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст.10,16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади. Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на підставі підроблених документів з комунальної власності територіальної громади, незаконно вибула земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:04:021:0227. В судовому засіданні встановлено, що згідно з інформацією з Реєстра, за адресою: [ADDRESS] , 22 жовтня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради, Київської області Крупка Олександром Григоровичем, зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83 кв.м, за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1944369032103. Підставою виникнення права власності на садовий будинок, згідно Реєстру став Технічний паспорт, виданий 25 вересня 2019 року б/н, видавник ФОП [PERSON] та довідка «Про технічні показники об`єкту нерухомого майна», яка видана 25 вересня 2019 року номер: 167 видавник ФОП [PERSON] . Відповідно до пункту 41 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2015 року за №1127 (далі по тексту Порядок), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Отже, згідно вказаної норми, для державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомості повинен бути документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження: прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно з ч.2 ст.263 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. На час державної реєстрації права власності на садовий будинок, а саме 22 жовтня 2019 року діяв Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367. Відповідно до пункту 6 Порядку, рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна відповідно до цього Порядку приймає уповноважений орган містобудування та архітектури. Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути виконавчий орган сільської, селищної, міської ради якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюється повноваження сільської, селищної, міської ради. Судом встановлено що, 20 березня 2014 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення за №1184-57-VI «Про скасування рішення міської ради від 27 вересня 2012 року №728-29-VІ «Про затвердження Положення про реєстр адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів міста Біла Церква» та затвердження Положення про реєстр адрес у місті Біла Церква» (надалі - Положення). Згідно п.1.7. даного Положення, розпорядником та адміністратором Реєстру адрес у місті Біла Церква від імені територіальної громади міста виступає Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради в особі Служби містобудівного кадастру Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради. Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 16 вересня 2021 року №1273/01-07, виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради рішень стосовно присвоєння адреси: [ADDRESS] , садовому будинку загальною площею 83 кв.м, не приймалось. Матеріалами справи доводиться, що на час вчинення реєстраційних дій у [PERSON] був відсутній офіційний документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а саме рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 3 статті 10 вищевказаного Закону передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року. Так, в п.40 вказаного Поряду передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Так, згідно п.6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктом 9 Порядку передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст.24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Ураховуючи викладене, за результатами розгляду поданих [PERSON] документів, державний реєстратор мав відмовити у реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. 14 вересня 2021 року було проведено комісійне обстеження земельної ділянки площею 0,0664 га з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227, з метою встановлення факту наявності на земельній ділянці садового будинку загальною площею 83 кв.м., в результаті обстеження земельної ділянки було встановлено ряд обставин за наслідками чого складено акт обстеження земельної ділянки від 14 вересня 2021 року №90/09, з якого слідує наступне. За результатами обстеження земельної ділянки з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227 встановлено відсутність садового будинку загальною площею 83 кв.м., та виявлено об`єкт незавершеного будівництва (зведено фундамент та стіни). В судовому засіданні розглянуто документи що підтверджують, що частина вищезазначеної земельної ділянки розташована на території прибережної захисної смуги р. Рось. Відповідно до ст.89 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Згідно з ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». Однак, відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реєстрація права власності на садовий будинок за [PERSON] проводилась за відсутності документів, які підтверджують прийняття об`єкта до експлуатації, а відповідно до інформації наданої відділом державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради від 16 вересня 2021 року №17-06/57 встановлено, що у відділі відсутня будь-яка інформація стосовно надання [PERSON] дозвільної документації про початок виконання та завершення будівельних робіт (декларація, сертифікат, тощо) щодо будівництва за адресою: [ADDRESS] . Так, як встановлено в судовому засіданні управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради повідомлено, що жодних документів, які могли стати підставою для будівництва зазначеного садового будинку (в тому числі архітектурно-планувальне завдання, будівельний паспорт, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки) не видавалось. Внаслідок таких неправомірних дій грубо порушено вимоги чинного законодавства (Земельного та Водного кодексів України) та права Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради. А саме ст.12, п. «б» ч.1 ст.80, ч.2 ст.83, ч.1-2 ст.152 Земельного кодексу України. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст.10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади. Згідно з ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. До акту обстеження земельної ділянки від 14 вересня 2021 року №90/09 долучено містобудівну документацію, а саме: - викопіювання з детального плану території сектору №45 міста Біла Церква з орієнтовним відображенням розташування земельної ділянки; - викопіювання із генерального плану міста Біла Церква з орієнтовним відображенням місця розташування земельної ділянки; - викопіювання з плану зонування території міста Біла Церква з орієнтовним відображенням місця розташування земельної ділянки. Із зазначеної вище документації убачається, що земельна ділянка знаходиться у зоні унікальних природних ландшафтів та прибережній захисній смузі річки Рось. З чого можна зробити висновок, що навіть сам факт формування земельної ділянки з таким цільовим призначенням є порушенням вимог чинного законодавства. Про будь яке будівництво взагалі мови йти не може, оскільки це рекреація і захисна смуга. В контексті вищевикладеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є саме справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, органом уповноваженим здійснювати відповідні функції щодо розпорядження земельними ділянками, які перебувають у спірних правовідносинах, є Білоцерківська міська рада, як власник земельної ділянки. В результаті прийняття вищевказаного незаконного рішення державного реєстратора з комунальної власності територіальної громади без волі власника вибула земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:04:021:0227. Згідно з ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». Однак, відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реєстрація права власності за [PERSON] проводилась за відсутності документів, які б підтверджують прийняття об`єкта до експлуатації, а відповідно до інформації наданої відділом державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради від 16 вересня 2021 року №17-06/57 встановлено, що у відділі відсутня будь-яка інформація стосовно надання [PERSON] дозвільної документації про початок виконання та завершення будівельних робіт (декларація, сертифікат, тощо) щодо будівництва за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради повідомлено, що жодних документів, які могли стати підставою для будівництва зазначеного садового будинку (в тому числі архітектурно-планувальне завдання, будівельний паспорт, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки) не видавалось. До того ж, управлінням самоврядного контролю Білоцерківської міської ради 14 вересня 2021 року було проведено обстеження даної земельної з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227, за результатними обстеження цієї земельної ділянки встановлено, що на ній розміщено об`єкт незавершеного будівництва (зведено стіни і фундамент) проте, це будівництво здійснено у прибережно захисній смузі р.Рось в порушення ст.89 Водного кодексу України, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки та фото. Крім цього згаданим вище актом зафіксовано\~ ряд інших порушень чинного законодавства\~ на які звертала увагу суду Білоцерківська міська рада. Отже, суд приходить висновку про те, що вищевказана реєстрація проведена щодо самочинно збудованого об`єкта, без відповідного дозволу на будівництво та належним чином затвердженого проекту та за відсутності права власності чи користування земельною ділянкою. До того ж, сам об`єкт нерухомого майна є незавершеним будівництвом, проте зареєстрований як введений в експлуатацію об`єкт нерухомого майна. Тому, рішення державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради, Київської області Крупки О.Г., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1944369032103, на садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 83 кв.м. та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 3210300000:04:021:0227 є таким, що прийнято з порушенням і підлягає скассуванню. Лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України). Однак, як було встановлено судом в даній справі, Білоцерківська міська рада жодних рішень щодо відчуження цієї земельної ділянки не приймала. При цьому, судом встановлено, що спір у даній справі виник між Білоцерківською міською радою та [PERSON] , а держреєстратори є неналежними відповідачами у даній справі, а тому у задоволенні позовних вимог до них слід відмовити. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, де зокрема, зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 357/ 7734/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує на тому, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила Відповідачами не дотримані. Даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги до [PERSON] та відмовляє в задоволенні вимог до Державного реєстратора відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Харченко К.Ю. та Державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Крупки О.Г. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих доказів. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на\~ ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За правилами п.1 ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з Відповідача [PERSON] на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 6810,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial