Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 17,4 к.м. з лоджією, житлову кімнату площею 12,3 кв.м. з лоджією та житлову кімнату площею 12,3 кв.м. без лоджії залишити в користуванні [PERSON] , інші допоміжні приміщення квартири, а саме кухню площею 8,2 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м. та коридор площею 13,8 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників. Зазначає, що вона та відповідачка не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, оскільки між ними склалися неприязні відносини, вона зайняла дві кімнати у користування зі своєю сім`єю, а сплачує за комунальні послуги тільки за свою частку, тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. До початку судового засідання позивачка подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. До початку судового засідання відповідачка подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просила ухвалити відповідне рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.08.2007 року квартира [ADDRESS] була приватизована на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 20.08.2007 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації. Спірна квартира складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею 42,0 кв.м., а саме: 1-а кімната - 17,4 кв.м. з лоджією 4,2 кв.м., 2-а кімната - 12,3 кв.м. з лоджією 4,2 кв.м., 3-а кімната - 12,3 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., ванна кімната- 2,7 кв.м., вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 13,8 кв.м., загальна площа квартири становить 68,0 кв.м., відповідно до технічного паспорту виготовлено КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , третьої особаю [PERSON] та відповідачкою [PERSON] існує спір з приводу користування квартирою, що визнається сторонами. При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. Частки співвласників у квартирі є рівними і на одержання грошової компенсації їх вартості сторони наразі не погоджуються. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону, суд дійшов висновку, що вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з ізольованих жилих кімнат площею 42,0 кв.м. з лоджією 4,2 кв.м. та лоджією 4, 2 кв.м. та місць загального користування: кухні, санвузла, ванної кімнати та коридору. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідають вимогам закону, частці у спільному майні та такий встановлений порядок не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved