Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

В січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він надав відповідачу в борг грошові кошти за договором позики від 13.08.2021 року на суму 27 000,00 грн., терміном до 30.08.2021 року. Грошові кошти були передані ним та одержані відповідачем готівкою під час підписання договору позики, що додатково підтверджується розпискою. Відповідач умови договору позики не виконав, грошові кошти не повернув. Вимоги позивача про повернення суми боргу відповідачем залишені без уваги. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву або будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 13.08.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача 27 000,00 грн.. Відповідно до п. 2 Договору позики, позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених цим Договором, а саме до в строк до 30 серпня 2021 року. Встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики не виконав, суму позики у строк встановлений договором не повернув, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 13.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 13.08.2021 року в сумі 27 000,00 грн.. Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне повернення коштів за Договором позики у розмірі 23 220,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 7 договору позики від 13.08.2021 року у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором позики від 13.08.2021 року в сумі 23 220,00 грн.. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Outcome: approved