Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому належав на праві приватної власності гараж за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що батько заповів їй вищевказаний гараж. Однак, вона не може оформити права власності на гараж, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати за нею право власності на вказаний гараж. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. 15 вересня 2021 року на адресу Державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т.Б. було надіслано запит з проханням надати інформацію щодо спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідь на запит від 23 вересня 2021 року державний нотаріус повідомив, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа Першою Луцькою державною нотаріальною конторою заведена 23.07.1998 за №575/1998 і передана на зберігання до Волинського обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою суду від 4 жовтня 2021 року до Волинського обласного державного нотаріального архіву надіслано запит про витребування інформації. 16 листопада 2021 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №575/98 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року здійснено зміну процесуального статусу Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, на співвідповідача по справі. 29 червня представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Луцьку міську раду. Ухвалою суду від 29 червня 2022 року залучено до участі у справі як співвідповідача Луцьку міську раду. Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав, викладених в останньому. Представник відповідача 3 у судовому засіданні та у поясненнях від 06.12.2021 просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача 2 просив здійснювати розгляд справи без їх участі, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Заглухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.03.1998 (а.с. 15). Водночас,\~за життя\~ [PERSON] \~склав заповіт\~від 24.12.1996,\~яким на\~випадок смерті\~все належне\~йому майно,\~де б\~воно не\~знаходилось та\~з чого\~б не\~складалося,заповів дочці [PERSON] \~(а.с.\~77).Заповіт не змінено, не скасовано та посвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори. Серед майна, зокрема є цегляний гараж за адресою м. Луцьк, вул. Прогресу, 7. Матеріалами спадкової\~справи №575/98,\~заведеної після\~смерті [PERSON] , стверджується, що позивачка спадщину прийняла, оскільки в установленому законом порядку подала відповідну заяву до нотаріальної контори. 23 вересня 1998 року [PERSON] . Першою Луцькою державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру, автомобілі за реєстровими №32-3438, №2-3439, №2-3440 та 5 грудня 2003 року на грошові заощадження за реєстровим №4-3536. Однак, постановою державного нотаріуса від 10.09.2021 №1825/02-31 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цегляний гараж у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що стало причиною звернення до суду із позовною заявою (а.с. 51). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи. Суд виходить з таких норм права. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на день смерті спадкодавця) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] , є день його смерті, [INFO] , а тому відносини спадкування регулюються чинним на той час ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно із заповітом, який був посвідчений державним нотаріусом\~Першої Луцької\~державної нотаріальної\~контори 24 грудня 1996 року, і який не змінено та не відмінено, [PERSON] заповів все своє майно позивачці [PERSON] . У відповідності до ст. 534 ЦК України (в ред. 1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.\~\~Не допускається прийняття спадщини\~\~ під\~\~ умовою\~\~ або\~\~ з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Матеріалами спадкової справи №575/98, заведеної після смерті [PERSON] , стверджується, що позивачка спадщину прийняла, оскільки в установленому законом порядку подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Позивачка вказує, що спадкодавцю належить гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надає суду такі документи. На підставі розпорядження виконкому Луцької міської Ради депутатів трудящих від 18.12.1969 №274-р [PERSON] дозволено побудувати гараж (а.с. 7). На підставі розпорядження виконкому Луцької міської Ради депутатів трудящих від 12.04.1973 №67-р гр. [PERSON] дозволено перенести власний гараж до гаражів облфінвідділу у зв`язку із знесенням їх під добудову облфінвідділу (а.с. 8). Зазначене розпорядження є чинним та не скасованим. Так, постановою господарського суду Волинської області від 05.09.2006, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.2007, у справі №1/68-11А, ухвалено в позові Головного фінансового управління Волинської обласної державної адміністрації до Луцької міської ради про скасування розпорядження виконкому Луцької міської ради від 12.04.1973 №67-Р відмовити (а.с. 22-24). 30 липня 1998 року [PERSON] Волинське обласне бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на побудований на бетонному фундаменті цегляний гараж площею 23,0 кв.м. (а.с. 9). Суд зауважує, що земельною ділянкою, на якій розташований гараж, користується Департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серія та номер ІІ-ВЛ000388, 29.11.1995 (а.с. 11-13). У листі виконавчого комітету Луцької міської ради від 12.05.2006 №4.24-1183, адресованого начальнику головного фінансового управління Волинської ОДА, вказано, що при видачі Державного акту на право постійного користування фінансову управлінню були враховані інтереси громадян. Які мали дозвіл встановити гаражі згідно викопіровки плану міста (розпорядження №274-р від 18.12.1969) (а.с. 19). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~\~2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Так, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України\~\~від 21 лютого 2005 року № 19-32/319). Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, на час набуття права власності [PERSON] права власності на гараж чинне законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що спірний гараж, який побудований у 1973 році, є предметом спадкування та спадкоємець обґрунтовано звернувсь до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено. Вказане нерухоме майно - гараж не є самочинним та самовільним будівництвом так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, відповідно до чинного на час побудови законодавства. Таким чином, будівництво гаража за адресою: [ADDRESS] проводилось за наявності дозволу виданого компетентними органами, технічний паспорт виготовлено на ім`я спадкодавця, а чинне на той час законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна. Вищезазначеним спростовуються заперечення відповідача 3 щодо відсутності у спадкодавця права власності на даний гараж. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку шляхом подачі заяви до нотаріуса. При цьому, суд зауважує, що спору щодо спадкового майна не має, інших спадкоємців не має. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що на день смерті [PERSON] належало право приватної власності на гараж. Його право на дане майно ніким не оспорюється, тому позивачка, будучи спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно. За таких обставин суд вважає, що право позивача на спадщину, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, порушено, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо позовної давності до заявлених вимог, суд вказує таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст.256 ЦК). У постанові ВС від 30.09.2020 у справі №584/639/19 (провадження №61-10930св20) зазначено, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Аналогічний висновок викладений і у наступних постановах, зокрема у постанові ВС від 18.08.2021 у справі №543/994/17. Решта доводів та заперечень відповідача 3 не спростовують правових висновків суду. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тому, у задоволені позову [PERSON] до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

Outcome: partial