Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

15 лютого 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. 25 лютого 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов Договору, 25.02.2021 він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 20000,00 грн., а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 25.08.2021. Тобто, позика була надана строком на 6 (шість) календарних місяців. Відповідно до умов Договору, у разі неповернення суми позики у строк до 25.08.2021, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу неустойку в розмірі одного відсотка від суми, що залишилась невиплаченою за кожен тиждень прострочення виплати. Факт укладення договору позики та його умов (крім самого письмового Договору позики від 25.02.2021) підтверджується розпискою від 25.02.2021, яка була написана [PERSON] власноручно (оригінал розписки знаходиться у позивача). Факт передачі позивачем грошових коштів у сумі 20000,00 грн. відповідачу підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 25.02.2021. Позивач вказав, що грошові кошти, які відповідач зобов`язувався повернути у строк до 25.08.2021 так і не було повернуто. Позивачем подано розрахунок неустойки за невчасно виконане зобов`язання, відповідно до якого загальна кількість тижнів прострочення виплати становить 24, відповідно загальна сума неустойки складає 4800,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості відповідача за договором позики становить 24800,00 грн., з яких 20000,00 грн. - сума отриманих коштів в день укладення Договору, 4800,00 грн. - неустойка за невчасно виконане зобов`язання. Обґрунтування заперечень відповідача. Відповідачем [PERSON] у встановлений, згідно ухвали судді про відкриття провадження у справі, строк письмовий відзив на позовну заву подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 20). Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, 18.07.2022 на електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні, перевіркою доводів і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу виникнення зобов`язань за договором позики. Матеріалами справи підтверджено, що 25 лютого 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики 2021/02/25 від 25.02.2021 (а. с. 6-8). Відповідно до умов Договору позивач (позикодавець) передав у власність відповідачу (позичальнику) грошові кошти в розмірі 20000,00 грн., а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 25.08.2021. Тобто, позика була надана строком на 6 (шість) календарних місяців. Відповідно до п. 7.3 Договору, у разі неповернення позики у розмірі, передбаченому у п. 2.1 цього договору (20000,00 грн.) у строк, передбачений п. 4.1 цього Договору (до 25.08.2021), відповідач зобов`язався виплатити позивачу неустойку в розмірі одного відсотка від суми, що залишилась невиплаченою за кожен тиждень прострочення виплати. Факт укладення договору позики та його умов підтверджується розпискою від 25.02.2021, яка була написана відповідачем [PERSON] власноруч, копія якої долучена до матеріалів справи (а. с. 9). У судовому розгляді не спростовано доводів позивача, що розписка написана та підписана власноруч відповідачем. Факт передачі позивачем грошових коштів у сумі 20000,00 грн. відповідачу підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 25.02.2021, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 10). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростований у належний та допустимий спосіб. Судовим розглядом не спростовано доводів позивача, що станом на момент звернення до суду кошти повернуті не були. Законодавство, що застосоване судом при розгляді спірних правовідносин. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво - чи багатосторонніми (договори). Частиною першою та другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Нормами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відтак, суд дійшов переконання, що відповідачем порушено зобов`язання перед позивачем за Договором позики, оскільки у встановлений строк відповідачем не повернуто коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам, що подані позивачем, суд дійшов висновку, що позов є підставним, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем понесені судові витрати у вигляді та розмірі сплаченого судового збору за подання позовної заяви у сумі 992,40 грн. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved