Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Долинського районного суду від 01.09.2014, в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн, на стягнення їх у частці від заробітку у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповіданого віку, які стягувати з часу звернення до суду з цим позовом і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2014 задоволено її позовні вимоги та постановлено стягувати з відповідача на її користь по 600 грн аліментів щомісячно на двох неповнолітніх дітей. На даний час визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для задоволення базових потреб дітей, які з часу постановлення рішення виросли, відповідно збільшились потреби на їх утримання. Сплачувати більшу суму коштів добровільно [PERSON] відмовляється, незважаючи на те, що він є дієздатною особою працездатного віку, проживає у Німецькій ФРН, де і працює, інших утриманців не має. Враховуючи наведені обставини, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни способу стягнення аліментів, а також те, що зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка та її представник - адвокат Комарницький Е.Г. в судове засідання не з`явилися, однак від другого поступила заява, в якій він просить справу розглядати без їхньої участі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач та його представник - адвокат Кажук В.Б. у судове засідання повторно не з`явилися, хоча були повідомлені у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні розписки представника відповідача (а.с. 34, 44). Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2022 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. 14 липня 2022 року від представника відповідача - адвоката Кажука В.Б. поступило клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 15 липня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 01 серпня 2022 року від представника позивачки поступило клопотання про долучення доказів, від представника відповідача - заява про відкладення розгляду справи. 04 серпня 2022 року представник позивачки подав клопотання про проведення розгляду справи у їх відстуності, у якому не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відзив на позов відповідач не подавав, однак його представник у підготовчому судовому засіданні долучив докази, що мають значення для даної справи. Інших заяв та клопотань щодо процесуальних питань до судового засідання, призначеного на 04.08.2022, не заявляв. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання, призначеного на 04.08.2022, не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останнього та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 18.11.2013, серії [NUMBER] від 24.01.2021, відповідно [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Їхніми батьками є сторони по справі (а.с. 7, 8). На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] ухвалено стягувати аліменти у розмірі по 600,00 гривень щомісячно на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочато з 08.08.2014 (а.с. 9-10). Позивачка з травня 2019 року не працює, доходів немає, на що вказує довідка форми ОК-5 (а.с. 37 звор. - 39). У лютому 2022 року змушена була виїхати з неповнолітніми дітьми, місце проживання яких рішенням суду про розірвання шлюбу визначено разом з нею, до Чеської Республіки через воєнні дії на території України, на що вказує рішення Окружного суду м. Мельзунген з офіційним перекладом (а.с. 36-37, 39 звор. - 40). 13 грудня 2018 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.12.2018 (а.с. 28). Від даного шлюбу у відповідача народилася [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з книги реєстрації актів народження за № G 590/2021 від 02.06.2021 (а.с. 29-30). Таким чином, суд встановив, що відповідач на користь позивачки на підставі рішення суду від 01.09.2014 повинен сплачувати аліменти на малолітніх дітей у розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину. Однак такий їх розмір є недостатнім для їх утримання, що суттєво погіршує матеріальне становище позивачки, яка після ухвалання рішення про стягнення аліментів залишилась без роботи та офіційного стабільного джерела доходу, несе значно більшу частину витрат на утримання їхніх спільних дітей, тому між сторонами виник спір щодо підстав для зміни способу стягнення аліментів на малолітніх дітей з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. В добровільному порядку спір не врегульовано. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. В силу вимог ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями\~150,\~180 СК України, батьки\~зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч. 1-2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.\~183\~СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається зі змісту ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, виходячи з вищевикладених положень закону, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. Позивачці за рішенням суду від 01.09.2014 визначено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривень на кожну дитину. Однак, визначена попереднім рішенням суду сума аліментів, на переконання позивачки, є недостатньою для утримання дітей сторін, оскільки за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, значно збільшилися видатки на їх утримання. З часу присудженна аліментів відбулися зміни матеріального стану [PERSON] , з травня 2019 року вона не отримує доходів. У зв`язку з військовими діями російської федерації на території України виїхала з двома неповнолітніми дітьми за кордон та перебуває у Чеській Республіці. З часу стягнення з відповідача аліментів, у нього як у платника аліментів, змінився сімейний стан: у 2018 році він зареєстрував шлюб, від якого у нього народилася ще одна дитина [PERSON] , [INFO] . З урахуванням обставин, які підлягали з`ясуванню при зміні способу стягнення аліментів, з огляду на погіршення матеріального становища отримувача аліментів, вимушений виїзд позивачки з неповнолітніми дітьми за межі країни, у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерарці, зміну сімейного стану платника аліментів, появу у нього ще однієї дитини, зважаючи на зростаючі потреби дітей сторін, суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку, визначивши аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповіданого віку. При цьому суд зазначає, що народження ще однієї дитини у відповідача не може бути підставою для погіршення становища двох інших дітей, тому враховуючи, що законодавчо визначений розмір аліментів на трьох дітей у частці від доходу складає 1/2, 1/3 частка доходу на утримання двох дітей буде справедливою та не порушить прав жодного з дітей, які будуть знаходитись у рівних умовах щодо їх матеріального забезпечення і не суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, у даному випадку має місце зміна розміру вже присуджених аліментів, новий розмір яких сплачується з дня набрання даним рішенням законної сили, а не присудження аліментів за рішенням суду, стягнення за якими проводиться від дня пред`явлення позову. Таким чином, позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~зміну способу\~стягнення аліментів слід задовольнити частково. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає таке: враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривні судового збору. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої\~постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial