Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Представник позивачка АТ «Кредобанк» - адвокат Павленко С.В. звернувся у суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідачки на користь позивача - Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за договором (Автоматичний овердрафт) №О4919899/1 від 19.11.2018р. в розмірі 24803 гривні 64 коп., яка складається з: 13727 гривень 16 коп. неповернутої суми кредиту; 10927 гривень 77 коп. прострочених відсотків та 148 гривень 71 коп. нарахованих відсотків станом на 01.11.2021р., а також судові витрати по справі: суму сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн. та суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2480,36 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 19.11.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) №4919899 (надалі - Договір), відповідно до у мов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної карти, банк встановлює по рахунку клієнта № [NUMBER] , ліміт кредитування в сумі, на строк та умовах визначених договором та тарифами банку для тарифного пакету SMART, на умовах якого обслуговується рахунок. Відповідно до п.1.2 договору, необхідними, але невиключними умовами для отримання кредитів в межах встановленого банком ліміту кредитування є: передбачені цим договором та або додатками до нього, обсяги надходжень коштів на рахунок у вигляді: заробітної плати/пенсії/отриманих від підприємницької діяльності та інших регулярних грошових надходжень. Згідно з п.1.3.договору,банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 30000,00грн., при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених п.1.2. договору за кожен один календарний місяць в продовж перших чотирьох календарних місяців з дати укладення договору про встановлення ліміту кредитування, в сумі, що становить або перевищує 2000,00грн. Датою утворення овердрафту по рахунку Наконечної є - 19.11.2018р. Банком 15.10.2020р. здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку [PERSON] та віднесено прострочений кредит за Договором №О4919899/1 (Автоматичний Овердрафт) від 19.11.2018р., в якості доказу додають меморіальний ордер №55697935 від 15.10.2020р., який підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та подальше нарахування відсотків на прострочену суму кредиту. Вказав, що згідно розрахунку заборгованості по Договору про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) №О4919899/1 від 19.11.2018р. станом на 01.11.2021р. заборгованість відповідачки перед АТ «Кредобанк» становить суму у розмірі 24803,64грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 13727,16грн.; прострочені відсотки 13927,77грн.; нараховані відсотки станом на 01.11.2021р. в сумі 148,71грн. Ствердив, що на даний час відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Кредобанк». 02.11.2021р. та 02.12.2021року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за договором до відповідачки, однак, остання не вжила жодних заходів спрямованих на мирне врегулювання спору. На підставі вищевикладеного, АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, визначивши, що звернення до суду є способом захисту прав та інтересів передбачений законом. Представник позивача АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві містися клопотання останнього про здійснення розгляду справи у його відсутності, а також зазначив, що вимоги поданої позовної заяви підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідачки здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та остання вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останню повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення за останньою відомою адресою місця її реєстрації, які повернулись із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідачки чи про її офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Ухвалою судді від 02.03.2022 року позовну заяву АТ «Кредобанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 05.08.2022 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надіслав, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.06.2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) №4919899. Згідно з п.1.3. Договору, банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку у розмірі 30000, 0 гривень при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених у п.1.2. договору за кожен один календарний місяць впродовж перших чотирьох календарних місяців з дати укладення договору про встановлення ліміту кредитування, в сумі, що становить або перевищує 2000,0 гривень. Відповідно до п.1.16 Договору за користування кредитом, отриманим по цьому Договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів. Пунктом 1.17.1 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в строки, передбачені цим Договором (п.1.5) та/або в останній день дії трудових (цивільно-правових) відносин з організацією, та/або в інших випадках визначених Правилами та цим Договором, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Згідно з п.1.30 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного зобов`язання клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості клієнта. З матеріалів справи вбачається, що датою утворення овердрафту по рахунку [PERSON] є 19.11.2018 року. 15.10.2020 року банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку відповідача та віднесено прострочений кредит за Договором №О4919899/1 (Автоматичний овердрафт) від 19.11.2018 року, що вбачається з меморіального ордеру №55697935 від 15.10.2020 року, який підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та в подальшому нарахування відсотків на прострочену суму. Взятих на себе зобов`язань відповідачка [PERSON] не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.11.2021р. виникла заборгованість у розмірі 24803,64грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 13727,16грн.; прострочені відсотки 13927,77грн.; нараховані відсотки станом на 01.11.2021р. в сумі 148,71грн Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Невиконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме, неповернення нею позивачу отриманих сум кредитних коштів також підтверджується розрахунком заборгованості за даним договором, згідно якого заборгованість станом на 01.11.2021 року становить 24803,64грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 13727,16грн.; прострочені відсотки 13927,77грн.; нараховані відсотки станом на 01.11.2021р. в сумі 148,71грн . Таким чином, ухиляючись від повернення отриманих кредитних коштів і сплати заборгованості і відсотків за кредитом у вказаному розмірі, відповідачка [PERSON] порушує зобов`язання за вказаним договором і права позивача. На час розгляду справи судом, відповідачкою [PERSON] не надано відзиву на позовну заяву, як і не надано даних, що свідчать про погашення нею вказаної суми заборгованості. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та з відповідачки [PERSON] в користь позивача АТ «Кредобанк слід стягнути суму боргу за кредитним договором у розмірі 24803,64 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481грн., що підтверджується поданим позивачем платіжним дорученням №2187232 від 12.01.2022р. (платник: АТ «Кредобанк»). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача 2481 грн. сплаченого ним судового збору. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2480,36 гривні, суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивач АТ "КРЕДОБАНК" пред`явив вимогу про стягнення з відповідачки 2480,36 гривень відшкодування витрат за надання правничої допомоги. На підтвердження цих витрат надав Договір про надання правової допомоги від 11.02.2019, довіреність №12372 від 28.12.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката №000531, виданого 30.11.2018р., але суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті), платіжні документи про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги тощо, що позбавляє суд вирішити питання стягнення в користь АТ "КРЕДОБАНК" витрат на правничу допомогу, однак це не позбавляє його звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у визначений законом строк.

Outcome: approved