Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 16 квiтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у формі розписки, згідно якого вiдповiдач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 9350 доларів США, які вiдповiдач зобов`язувався повернути до 19 квітня 2019 року. Однак, відповідач станом на момент звернення до суду з вказаним позовом своїх зобов`язань з приводу повернення грошової суми, отриманої на підставі вищевказаного договору позики, так i не виконав. Перед зверненням до суду з даним позовом позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути вищевказану суму у розмірі 9350 доларів США, однак, відповідач відмовився її повертати, тому з метою захисту своїх порушених майнових прав та інтересів, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 9350 доларів США. Окрім того, як зазначає позивач, у разі порушення зобов`язання, згідно вимог ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентiв не встановлений договором або законом. Тому, зважаючи на вищевикладене, оскiльки відповідач не повернув отримані ним вiд позивача грошові кошти у сумі 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) доларів США на підставі вищезазначеного договору позики, вказана сума (9350 доларів США) з врахуванням 3 % річних (690,11 доларів США) за користування чужими коштами, на переконання позивача, має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 01.07.2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з`являлася, хоча неодноразово, належним чином повідомлялася про час та місце таких (шляхом надсилання судових повісток засобами поштового зв`язку, а також розміщенням таких повісток на офіційному веб-сайті судової влади України), відзиву на адресу суду не направляла. \~ \~ \~ \~Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . За цією адресою відповідачу неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання». Разом із тим, судові повістки на 04.02.2022 року та на 22.08.2022 року [PERSON] отримала. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК\~України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 16.04.2019 року [PERSON] взяла в борг в [PERSON] 9350 доларів США. Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконала, позику в строк до 19.04.2019 року не повернула. \~\~В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року\~у справі\~№ 6-79\~цс 14\~зазначено,\~що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1\~ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст.625 ЦК України.\~ Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розписки від 16.04.2019 року, [PERSON] отримала від позивача 9350 доларів США. У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Враховуючи викладене,\~ приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача в користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 16.04.2019 року в загальній сумі 9350 доларів США. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказала, що\~визначення 3 % річних у доларах США є правильним, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналізуючи наведені\~норми,\~беручи до\~уваги правову\~природу трьох\~процентів річних,\~передбачених ст.625\~ЦК України,\~як особливої\~міри відповідальності,\~суд приходить\~до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних, обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 20.04.2019 року, вираженої в іноземній валюті - доларах США. При цьому, враховується, що за період з 20.04.2019 року по 04.10.2021 року здійснено прострочення заборгованості на 899 днів, тому з урахуванням суми боргу 9350 доларів США 3% річних за цей період становить 690,11 доларів США. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 16.04.2019 року в загальній сумі 9350 доларів США, а також 690,11 доларів США - 3% річних за період 20.04.2019 року по 04.10.2021 року. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2671 грн. 68 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved