Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 17 жовтня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 17 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №99. Від даного шлюбу у них (сторін) дітей немає. Покликається на те, що спільне подружнє життя у них (сторін) не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, сімейні відносини та обов`язки. Крім того, відповідач [PERSON] зловживає алкоголем, не поважає її (позивачку) як дружину, не реагує на її прохання переглянути свій спосіб життя. З цього приводу між ними постійно виникають скандали та суперечки, що негативно впливає на її (позивачки) здоров`я та моральний стан. Вказує, що їхні шлюбні відносини носять лише формальний характер, а формальне перебування у шлюбі є недоцільним та небажаним. Зазначає, що залишатись надалі у такому шлюбі не бажає, примирення між ними не можливе, а тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві зазначала, що просить здійснювати розгляд даної справи у її (позивачки) відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду заяву у формі телефонограми, у якій зазначив наступне: він (відповідач) просить суд не брати до уваги попередньо подану ним заяву про зупинення провадження у справі, оскільки позов визнає, згідний на розірвання шлюбу з [PERSON] та просить розглядати справу у його відсутності. Ухвалою судді від 12.07.2022р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 17 жовтня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №99. Від подружнього життя в сторін дітей немає. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не бажають зберегти шлюб, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб між сторонами серії [NUMBER] , виданим повторно 24.06.2022 року; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією №ПН1403864 від 24.06.2022р. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачці [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 469,20 грн., а іншу частину сплаченого позивачкою та документально підтвердженого судового збору в розмірі 496,20 грн. необхідно стягнути з відповідача. Щодо клопотання позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] понесених нею судових витрат в частині відшкодування витрат за оплату повторно виданого свідоцтва про шлюб, то суд вважає за необхідне зазначити, що витрати, пов`язані з отриманням свідоцтва про шлюб, не відносяться до судових витрат у справі, а тому підстави для їх покладення на відповідача - відсутні.

Outcome: approved