Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

20.08.2021 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області за підсудністю з Святошинського районного суду м. Києва, надішла вказана цивільна справа. В позові представник позивача АТ «Ідея Банк», просив суд вилучити у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] та передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації, в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.25215, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] в сумі 460779,66 грн. (складається з: 197070,04 грн. простроченого боргу, 257889,24 грн. прострочених відсотків, 5820,38 грн. дебіторської заборгованості), просив звернути стягнення на предмет застави, який належить [PERSON] , а саме вищевказаний автомобіль, шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. Крім цього, представник позивача просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що 05.12.2013 АТ «Ідея Банк» (найменування змінено з ПАТ «Ідея Банк») уклало кредитний договір № 910.25215 з [PERSON] , згідно якого останній отримав кредит у розмірі 192085 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , днз [NUMBER] . Частина коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вищевказаного автомобілю, решта перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних з купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами. Договором визначено строк кредитування до 05.12.2021, графік щомісячних платежів, відсоткову ставку за кредитом 16,99 % та інші обов`язкові платежі. З 06.06.2014 відсоткова ставка збільшена до 20,59 %, про що повідомлено [PERSON] . Таким чином позивач виконав свої обов`язки за договором кредиту в повному обсязі, але [PERSON] допустив порушення умов договору кредиту, останній платіж здійснив 05.06.2014, у зв`язку з чим станом на 23.09.2020 його заборгованість становила 460779,66 грн., яка залишається непогашеною. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] уклав договір застави транспортного засобу HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належав йому на праві власності. Відповідно до умов договору застави, відчудження предмета застави могло бути здійснено заставодавцем ( [PERSON] ) тільки за письмовою згодою заставодержателя (АТ «Ідея Банк»). Вказана застава була зареєстрована у визначеному законом порядку, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Однак, в порушення умов договору застави, норм чинного законодавства, [PERSON] відчужив предмет застави автомобіль HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальним власником якого є [PERSON] . Незалежно від відчуження предмета застави, застава зберігає свою силу та заставодержатель має переважне право перед іншими особами звернути стягнення на предмет застави у разі порушення позичальником умов основного зобов`язання. Оскільки [PERSON] порушив умови кредитного договору, має непогашену заборгованість за кредитом, виконання його зобов`язань за кредитним договором забезпечено заставою, яка зберігає свою силу, відчуження предмета застави відбулося без згоди заставодавця, тому з метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до суду, обравши способом захисту порушеного права саме звернення стягнення на предмет застави, шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, з його вилученням у [PERSON] та передання банку на період до його реалізації. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечуючи проти його задоволення вказував, що він не є боржником за кредитним договором № 910.25215 від 05.12.2013 та заставодавцем за договором застави, а характеристика транспортного засобу, власником якого є він, відмінна від тієї, що заявлена в позові. Крім цього, вважав що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права вилучення предмета застави та звернення стягнення на нього, передбачено в договорі застави як позасудовий спосіб захисту, а тому не підлягає судовому захисту. Також зазначав про звернення позивачем стягнення на предмет забезпечувального обтяження та не вичерпання позасудових способів захисту порушеного права. Вважав, що позивач обрав позасудовий спосіб захисту порушеного права, передбачений договором про заставу, та поряд з цим зазначав, що договором не передбачено способу захисту шляхом продажу предмета застави на публічних торгах (а.с. 109). Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій акцентував увагу на тому, що застава, яка була зареєстрована у визначеному законом порядку зберігала свою силу на момент відчуження [PERSON] автомобілю, який є предметом застави, та чинна й на даний час, а відповідно позивач має звернути стягнення на вказане майно з метою захисту порушеного права. Вказує, що основною характеристикою транспортного засобу є його номер шасі, який в даному випадку ідентичний на транспортному засобі відповідача та транспортному засобі, що є предметом застави, тобто саме належний відповідачу автомобіль є предметом застави, незалежно від зміни його кольору та реєстраційного номеру, змінених після відчуження автомобілю, що встановлено постановою Киїського апеляційного суду від 18.09.2020 у справі № 759/5974/16-ц. Позивач зазначив, що звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку є його правом, адже позивач має право обирати спосіб для захисту свого порушеного права. Відповідач правом на подання заперечень не скористався. Третя особа [PERSON] надала суду письмові пояснення, в яких просила суд в задоволенні позову відмовити, справу розглядати за її відсутності (а.с. 161). Вказувала, що вона є співвласником спірного автомобілю. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 910.25215 від 05.12.2013 в розмірі 274692,22 грн. Вважала, що звернувшись до суду з позовом до Святошинського районного суду м. Києва позивач змінив строк дії кредитного договору, відповідно втратив право нараховувати відсотки за кредитним договором, набуваючи право на нарахування по ст. 625 ЦК України. Зазначала про не доведення позивачем факту не погашення заборгованості боржником [PERSON] . Вказувала, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на автомобіль з посиланням на кредитний договір та договір застави є незаконними. Позивач надав суду додаткові пояснення, в яких вказував, що рішенням Святошнинського районного суду м. Києва від 17.09.2019, в частині залишеній без змін судом апеляційної інстанції, встановлено розмір заборгованості [PERSON] перед банком в розмірі 274692,22 грн., що не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України. Посилаючись на те, що договір кредиту діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, вважав правомірним нарахування відсотків визначених договором та відповідно збільшення заборгованості за рахунок нарахованих по кредитному договору відсотків, заборгованість за якими вважав забезпеченими заставою. Зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає умовам договору та вимогам законодавства, його пред`явлення не є подвійним стягненням заборгованості. Позивач будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив, позов містить заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 11). Відповідач та його представник, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні не скористалися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позову (а.с. 201). Третя особа [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався, заяв по суті справи та з процесуальних питань не надав (а.с. 183, 200). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, матеріали містять заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 161). Дослідивши матеріали справи, заяви учасників провадження по суті справи, докази подані сторонами на обгрунутвання вимог та заперечень, встановивши яка норма права підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.12.2013 між ПАТ «Ідея Банк», яке змінило найменування на АТ «Ідея Банк» (а.с. 68-73) та [PERSON] (а.с. 34-35) укладено кредитний договір N 910.25215, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 192085,00 грн на строк 96 місяців. Кредит надано для фінансування купівлі [PERSON] транспортного засобу марки HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , у сумі 187400 грн., а також фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника 4685 грн. Умовами договору визначена відсоткова ставка за користування кредитом, можливість її зміни, яка в подальшому була реалізована, а також визначено графік платежів, складено розрахунок сукупної вартості кредиту, які підписані позичальником. П.1 параграфа 7 договору, визначає порядок погашення заборгованості за договором у вигляді ануїтетних платежів, черговість зарахування коштів на погашення кредиту (а.с. 16-27). Факт перерахування кредитних коштів підтверджено меморіальними ордерами (а.с. 36-38). Згідно параграфа 4 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань за вказаним кредитни договором є застава транспортного засобу, вказаного в п. 2 параграфа 1 Договору, тобто транспортного засобу марки HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до п. 2 параграфа 4 кредитного договору, позичальник погодився, що з моменту реєстрації транспортного засобу у відповідному органі державної реєстрації транспортних засобів, до моменту реєстрації обтяження на ТЗ у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, Банк і позичальник є співвласниками транспортного засобу у рівних частках (по 50 % кожен). Протягом вказаного вище терміну, сторони не мають права продавати та будь-яким іншим чином відчужувати транспортний засіб, передавати його у володіння, користування чи розпорядження третім особам без попередньої письмової згоди другого співвласника. Право банку на частку транспортного засобу припиняється, з моменту реєстрації обтяження на ТЗ у державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 16-20). Відповідно до умов договору застави транспортного засобу 910.25215 від 05.12.2013, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] , вказаний договір укладений для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.25215 від 05.12.2013, а саме: повернення кредиту в сумі 192085 грн., сплати процентів за користування кредитом, комісії та неустойки (штрафів, пені), у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором, відшкодування витрат заставодержателя на реалізацію своїх прав та звернення стягнення на предмет застави (п. 3 параграфа 1). [PERSON] як заставодавець передав у заставу заставодержателю ПАТ АТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 41-42, 43). Заставна вартість предмета застави складає 272400 грн. Право застави виникло з моменту укладення договору та договір застави зберігає свою дію до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором (параграф 1, п. 1 параграфа 6 договору). Пунктами 1-2 параграфа 2 визначено, що у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами. Наступні застави, відчуження, заміна предмета застави, передача права керування транспортним засобом третім особам, здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Відповідно до п. 1 параграфа 3 договору застави, заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик Заставодержавтеля або сторонної організації (особи) зберігача, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 параграфа 5 договору та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п. 5 параграфа 5 договору. Заставодавець погодився з усіма несприятливими наслідками, які він та/або треті особи можуть зазнати внаслідок вилучення предмета застави та/або зняття реєстраційних номерів. Всі несприятливі наслідки вилучення предмета застави покладаються на заставодавця. Так, відповідно до п. 1 параграфу 5 договору застави, заставодавець має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором. Згідно п. 2 параграфа 5, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі (а.с. 41-42). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 42784900 від 06.12.2013, до вказаного реєстру внесено відомості про заставу рухомого майна, на підставі договору застави транспортного засобу 05.12.2013, об`єктом обтяження є легковий автомобіль HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, номер об`єкта [NUMBER] , днз [NUMBER] . Реєстр містить дані, що відчуження можливе за погодження з обтяжувачем, яким є ПАТ «Ідея Банк», боржником є [PERSON] , термін дії застави визначено 06.12.2018 (а.с. 44-45). До закінчення терміну дії застави, 03.12.2018 зареєстровано зміни щодо строку дії застави до 03.12.2023, що підтверджено витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 01.04.2021 № 71736651 (а.с. 46-47, 48-50). Як слідує з виписки по рахунку, [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, останній платіж на погашення кредиту вніс 05.06.2014 (а.с. 39, 194). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019, ухваленим за позовом ПАТ «ІдеяБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет застави, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованісь за кредитним договором у розмірі 274692,22 грн. станом на 14.04.2016. В частині стягнення заборгованості за кредитом, вказане рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2020 (а.с. 51-72). Отже, факт наявності заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як слідує з виписки по рахунку [PERSON] , після ухвалення вказаного рішення суду, погашення заборгованості за кредитом не відбулося (а.с 39, 194). Доказів на спростування вказаного факту суду не надано. Позивач надав на адресу суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] перед банком зріс (а.с. 40), а станом на 19.07.2022 склав 460779,66 грн. та включає в себе не лише просточений основний борг, а й відсотки нараховані за ставкою визначеною умовами кредитного договору 20,59 % (а.с. 194-197). Згідно наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості в рахунок погашення якої він просив звернутися стягнення на предмет застави, склала станом на 19.07.2022 року 460779,66 грн (а.с. 197). Однак, як з вказаним розрахунком заборгованості, так і із розрахунком заборгованості вказаним у позові, що заперечувався третьою особою, суд не погоджується, адже згідно розрахунку заборгованості позивач, після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту в квітні 2016 року, змінивши строк погашення кредиту в односторонньому порядку, знаючи про стягнення судом розміру заборгованості в повному обсязі, продовжив нараховувати відсотки за користування кредитом в розмірі 20,59 %, за рахунок чого збільшував суму заборгованості. Звернувшись до суду в квітні 2016 року кредитор\~на власний розсуд\~змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився Святошинський районний суд м. Києва, який задовольнив позовні вимоги АТ «ІдеяБанк». За наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, банк не має права здійснювати нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами. Порушені права кредитора, у разі не виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості підлягають захисту в порядку ст. 1050 ЦК України, згідно якої передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно, нарахування відсотків визначених в кредитному договорі, після звернення АТ «Ідея Банк» до суду про дострокове стягнення заборгованості, не узгоджується з нормами чинного законодавства, відповідно сума таких відсотків не може бути включена до суми заборгованості за кредитом. Аналогічна правова позиція сформована в постанові ВП ВС у справі № № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18. Разом з тим, позивач не надав суду доказів реалізації права здійснення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України, відповідних розрахунків суду не надано, а заявлені вимоги не стосуються включення до заборгованості вказаних нарахувань. Більш того, п. п.3 параграфа 1 договору застави, який визначає суть та розмір зобов`язань забезпечених заставою, не містить нарахувань визначених ст. 625 ЦК України, тобто нарахувань за порушення грошового зобов`язання (а.с. 41), отже вказані вимоги не забезпечені заставою. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що перед судом позивачем доведено лише факт наявності заборгованості за кредитом у розмірі визначеному рішенням Святошинського районного суду м. Києва 274692,22 грн., а також дебіторської заборгованості в сумі 4120,38 грн (суми судового збору, що стягнута Святошинським районним судом м. Києва), яка є витратами заставодержателя на реалізацію своїх прав та звернення стягнення на предмет застави, які забезпечені заставою відповідно до п. 3 параграфа 1 догвору застави (а.с. 41, 196-197). Доказів понесення витрат на вчинення виконавчого напису 25.12.2015, які включені позивачем до розміру дебіторської заборгованості, суду позивачем не надано (а.с. 196). Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019 вимоги ПАТ «Ідея банк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а вимоги до [PERSON] про звернення стягнення на транспортний засіб та вилучення автомобілю залишено без задоволення. Вказане рішення суду змінено постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з викладенням зміненої підстави для відмови в задоволенні позову до [PERSON] . Так, суд апеляційної інстанції встановив, що саме VIN-код (номер шасі, кузова, рами) є головним ідентифікатором транспортного засобу, і в цьому випадку саме він є ідентичним в транспортному засобі, який було передано в заставу банку [PERSON] та транспортному засобі, що перебував у власності [PERSON] . Колегія суддів відхидила доводи відповідача [PERSON] щодо розбіжностей по кольору та об`єму двигуна транспортного засобу, які існували на час розгляду справи, оскільки останні не впливають на ідентифікацію автомобілю та дію обтяження застави. Відповідно суд апеляційної інстанції встановив, що після укладення договору застави транспортного засобу від 05.12.2013 та обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо заставного транспортного засобу 06.12.2013 (з терміном дії до 06.12.2018, що в подальшому продовжено до 03.12.2023), [PERSON] без отримання на те згоди заставодержателя АТ «Ідея Банк» перереєстрував належний йому автомобіль на іншого власника, яким на даний час є [PERSON] . При цьому, застава транспортного засобу була належним чином зареєстрована й автомобіль відчувався у періоди, коли був під обтяженням, а отже [PERSON] не є добросовісним набувачем даного майна. Суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову до [PERSON] з підстав відмінностей у характеристиках транспортного засобу, натомість вказав як на підставу відмови в частині позовних вимог до [PERSON] на обрання позивачем неналежного способу захисту, а саме зверення стягнення на предмет застави у спосіб, що визначений договором як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави (право продажу предмета застави будь-якій третій особі від імені власника). Вимоги щодо вилучення транспортного засобу у [PERSON] , суд апеляційної інстанції залишав без задоволення, оскільки за відсутності підстав для звернення стягнення на заставлене майно, були відсутніми підстави для життя заходів забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, у виді його вилучення у власника (а.с. 55-67). \~ \~ \~ \~Відповідно до інформаційної довідки з Головного сервісного центру МВС, з результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, автомобіль HYUNDAI і30, 2013 року випуску, колір чорний, VIN-код номер кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] зареєстровано за власником [PERSON] з поставленням його на облік. В послідуючому вказаний автомобіль ставився на облік та знімався з обліку [PERSON] в період з 24.07.2015 по 25.08.2015, [PERSON] відповідно 22.09.2015 та 23.09.2015 зі зміною кольору транспортного засобу з чорного на коричневий, а 01.10.2015 автомобіль поставлено на облік з реєстрацією права власності на [PERSON] , який є актуальним власником даного транспортного засобу, що не заперечувалося відповідачем (а.с. 99-101). Як слідує з вказаної довідки при перереєстрації транспортного засобу його реєстраційний номерний знак змінювався, але VIN-код номер кузова [NUMBER] , як і обє`м двигуна залишався незмінним (а.с. 99). Вищевказані обставини повністю спростовують твердження відповідача про те, що забезпечений транспортний засіб та автомобіль належний на праві власності [PERSON] мають різні характеристики. Беручи до уваги вищевказані докази, суд приходить до висновку, що автомобіль належний [PERSON] є саме тим транспортним засобом, що є об`єктом застави за договором від 05.12.2013, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] . Саме до таких висновків дійшов і Київський апеляційний суд у постанові від 18.09.2020, відповідно вказані обставини доказуванню не підлягають в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~12,\~13\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~За змістом\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про заставу"\~та\~статті 572 ЦК України\~застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 574 ЦПК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною четвертою\~статті 577 ЦК України\~передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Відповідно до частини першої\~статті 589 ЦК України\~в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором Згідно зі\~статтею 27 Закону України "Про заставу"\~ застава зберігає\~силу,\~якщо за\~однією з\~підстав,\~зазначених в\~законі,\~майно або\~майнові права,\~що складають\~предмет застави,\~переходять у\~власність іншої\~особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень\~Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої\~статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі\~статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі N 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі N 6-168цс14 та останніми висновками ВС у справах № 215/4911/18 від 16.02.2022 та № 263/10009/13-ц 21.07.2021. Згідно зі\~статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Частиною четвертою\~статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі\~статтею 24 цього Закону\~реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до частин першої, другої\~статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постановах: від 06 лютого 2018 року у справі N 333/6700/15-ц (провадження N 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі N 573/1105/17 (провадження N 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі N 757/17150/17-ц (провадження N 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі N 619/4033/18 (провадження N 61-16542св19), від 03 березня 2021 року у справі N 544/425/19 (провадження) N 61-10034св20. Встановивши, що [PERSON] придбав спірний автомобіль, що перебував у заставі АТ "Ідея Банк", фактично за відсутності згоди банку на його відчуження та за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про його обтяження, суд приходить до висновку про збереження застави при переході права власності до [PERSON] та можливості звернення на нього стягнення на підставі договору застави від 05.12.2013 року, укладеного між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] . Беручи до уваги викладене, суд критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] проти позову з підстави, що він не є боржником за кредитним договором, адже набуття ним права власності на автомобіль, що є предметом застави, яка була зареєстрована в порядку визначеному законом, не створює для нього прав добросовісного набувача та не припиняє застави, а відповідно не позбавляє позивача права звернути стягнення на предмет застави незалежно від його відчуження третій особі без згоди позивача, який є заставодержателем. Відповідно до\~ст.\~589,\~590\~ЦК України,\~звернення стягнення\~на предмет\~застави здійснюється\~за рішенням\~суду,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Звернення стягнення на предмет застави на підставі договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями\~16,\~589 ЦК України,\~статтею 20 Закону України "Про заставу"\~та пунктом 1 параграфу 5 договору застави від 05.12.2013 року N 910.25215, а тому доводи [PERSON] про обрання позивачем неналежного способу захисту в частині звернення стягнення на предмет застави є безпідставними. Беручи до уваги зміст п. 2 параграфа 5 договору застави, саме позивачу (заставодержателю) належить право вибору способу звернення стягнення на предмет застави, а саме за рішенням суду або ж в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. Тобто, умовами договору визначено право позивача на зверненя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, або ж застосування позасудових способів звернення стягнення на заставлене майно: набуття предмета застави у власність заставодержателем, або продаж заставодержателем вказаного майна третім особам. В даній справі, позивач реалізував право на звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку, а саме звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, що узгоджується з умовами договору та нормами ст. 590-591 ЦК України. Відповідно, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є позасудовим способам захисту порушеного права. Оскільки в судовому засіданні доведено порушення [PERSON] як умов кредитного договору, оскільки не погашено заборгованість за кредитом у строк визначений договором, так і умови договору застави, адже ним відчужено об`єкт застави без згоди заставодержателя, при цьому застава була зареєстрована у визначеному законом порядку під час кожного наступного відчуження транспортного засобу, в тому числі відчуження [PERSON] , останній мав можливість перевірити наявність зареєстрованого обтяження на автомобіль, який він придбавав, суд приходить до висновку, що в даному випадку застава є збереженою та позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права. Право вимоги банку на вилучення спірного автомобілю у [PERSON] також узгоджується з положеннями п. 1 параграфа 3 договору застави, який передбачає право заставодержателя вилучати предмет застави як у заставодавця, так і в третіх осіб. Вказаний спосіб захисту порушеного права позивача є належним, таким, що відповідає умовам договору та забезпечує належний захист порушеного права позивача. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Заявляючи вимогу про вилучення транспортного засобу у [PERSON] до його реалізації, що також передбачено умовами договору застави, позивач фактично просить суд вжити заходів для збереження вказаного майна до його реалізації шляхом його вилучення у [PERSON] та передачі позивачу до моменту реалізації. Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема здійснення неодноразового продажу вказаного автомобілю, за наявності на нього зареєстрованого обтяження, суд вважає обгрунтованою необхідність вжиття заходів для забезпечення збереження предмета застави, а тому з урахуванням задоволення вимог про звернення стягнення на автомобіль, суд вважає за необхідне задовольнити й вимоги про вилучення транспортного засобу у нинішнього власника. Доводи третьої особи [PERSON] про те, що спірний автомобіль є її з [PERSON] спільною сумісною власністю (а.с. 141 зворот), не спростовують вищевказаних висновків суду. Даний позов подано до титульного власника транспортного засобу, а [PERSON] судом надано можливість висловити свою позицію по справі. Доводи третьої особи про те, що після стягнення заборгованості з [PERSON] банк суттєво збільшив розмір нарахованих відсотків, продовжуючи їх нарахування за ставкою визначеною кредитним договором вже після ухвалення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019, суд приймає до уваги, однак приходить до висновку, що вказані обставини не спростовує вищевикладених висновків суду щодо задоволення позову. Так, заставна вартість предмета застави визначена договором застави в сумі 272400 грн., а розмір заборгованості стягнутий з [PERSON] рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року склав 274692,22 грн, тобто вже на дату звернення позивача до вказаного суду перевищував заставну вартість предмета застави. Позивач надав суду докази, що вказана сума боргу не погашена (а.с. 39, 194-197), а інші учасники, вільно розпоряджаючись своїми процесуальними правами, доказів на спростування вказаних обставин суду не надали. Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, зі зменшення суми заборгованості в рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на заставлене майно. Позивачем при зверенні до суду сплачено судовий збір у розмірі 9612 грн (а.с. 13). Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Однак, суд приходить до висновку, що вимоги, які містить позовна заява, як то звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу, які подані до суду після вирішення спору щодо стягнення заборгованості за кредитом є вимогами немайнового характеру, що узгоджується з положеннями п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та п.15 Постанови Пленуму ВССС № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Оскільки позов подано до суду в 2021 році, то виходячі зі ставок судового збору станом на 2021 рік (2270 грн. за вимогу немайнового характеру для юридичної особи), позивачем при зверненні до суду мало б бути сплачено судовий збір у розмірі 4540 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи задоволення його позовних вимог.

Outcome: partial