Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

30.07.2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] , в якій просить суд - стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNI0GK00000067 від 22.01.2007 року у розмірі 10932, 25 доларів США, що за курсом 21,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.06.2015 року складає 233075,57 грн. та судові витрати. І. Стислий виклад позиції позивача. Позов обґрунтований тим, що відповідно до умов кредитного договору від 22.01.2007 року №DNI0GK00000067, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , остання отримала кредит на суму 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 22.01.2027 року. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим, станом на 19.06.2015 року заборгованість перед банком становить 10932,25 доларів США, з яких: 10144,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 510,89 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 200 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 76,75 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с. 1-3). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 14 серпня 2015 року у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 22). 26.08.2015 року від відповідача [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.25-26). 27.08.2015 року справу направлено до Апеляційного суду Дніпропетровської області (а.с.34). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено .Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року - залишено без змін (а.с. 49-50). 01.10.2015 року матеріали справи повернуто до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 52). 07.10.2015 року від представника відповідача - [PERSON] надійшли заяви про зупинення провадження у справі та витребування доказів (а.с. 55-56, 61-62). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 201/15112/15-ц, провадження № 2/201/3951/15 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним (а.с.84). 27.10.2015 року без сплати судового збору до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання пунктів кредитного договору №DNI0GK00000067 від 22.01.2007 року недійсними (а.с.91-93). 20 липня 2017 року ухвалою суду відновлено провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.105). 31.08.2017 року від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження у справі (а.с.113). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 201/2308/17, провадження № 2/201/1201/2017 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним (а.с.123). Ухвалою суду від 24.05.2021 року, провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним - поновлено (а.с.136). 06.07.2021 року від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження у справі (а.с.140). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2021 року провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до вирішення Печерським районного суду м. Києва цивільної справи №201/2217/21-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання пунктів кредитного договору недійсним (а.с.167-168). 31.01.2022 року від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про поновлення провадження у справі (а.с.175). Ухвалою суду від 01.02.2022 року, провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» о [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним - поновлено (а.с.182). Представник позивача, повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою, також шляхом направлення повістки електронною поштою до суду неодноразово не з`являвся (починаючи з 22.10.2015 року). В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення судової повістки поштою та підтвердження про вручення електронного листа (а.с. 163, 190, 191). Заяв, клопотань представника про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Відповідач повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки, до суду не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не направляла. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу (а.с. 192). За правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 22 січня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та? ? [PERSON] укладено кредитний договір №DNI0GK00000067, відповідно до якого банк зобов`язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22 січня 2007 року по 22 січня 2027 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 20000 доларів США на наступні цілі: купівлю житла, а також у розмірі 4000 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. (п. 7.1 договору). Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1 даного договору, сплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати банку винагороду і комісію згідно п. 7.1 і п. 6.2 даного договору, погашення кредиту зробити у порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1, 2.3.3 цього договору. Відповідно до п. 2.3.7 кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1 даного договору, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язання, передбаченого умовами договору, змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно статей 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; розірвати договір у судовому порядку або здійснити одностороннє розірвання договору, відповідно до ст.651 ЦК України. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит виданий в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати (а.с. 10-12). Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №DNI0GK00000067 від 22.01.2007, станом на 19.06.2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 10932,25 доларів США, з яких: 10144,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 510,89 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 200 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 76,75 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с.4-8). Представником банку було надано витребувану судом виписку по рахунку на ім`я [PERSON] за період з 22.01.2007 року по 07.10.2015 року, з якої вбачається, що відповідач здійснювала платежі, але 19.12.2007 року відповідно до договору відступлення права ЗАТ «А-Банк»- заборгованість закрито (а.с. 66-82). Суд неодноразово повідомляв про розгляд справи Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що в матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення про вручення судової повістки, але жодної реакції на судові повістки-повідомлення до суду не надходило (а.с.153, 161, 162). Відповідно до копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2022 року № J3Q168P96453VD56, [PERSON] станом на 11.01.2022 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.177). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Крім того, суд визнає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також суд зауважує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Щодо заявленого відповідачем [PERSON] зустрічного позову про визнання пунктів кредитного договору №DNI0GK00000067 від 22.01.2007 року недійсними, суд зазначає наступне. Згідно з приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 20 січня 2021 року, у справі № 201/2308/17 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: [PERSON] і ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», про визнання кредитного договору DNI0GK00000067 від 22 січня 2007 року недійсним, залишено без задоволення. Отже обставини та висновки, встановлені вищезазначеним рішенням не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки участь у ній беруть ті самі особи, які є сторонами спірного правочину № DNI0GК00000067 від 22 січня 2007 року. Такого ж висновку дійшов Печерський районний суд м. Києва, розглядаючи цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання пунктів кредитного договору недійсним, рішенням якого позов залишено без задоволення (а.с.171-174). Таким чином, відсутні підстави для розгляду зустрічного позову. З наявної в матеріалах справи довідки вбачається, що позивач зазначає, що у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість перед позивачем. Окрім вищевикладеного, суд вважає необхідним зазначити наступне. Дана цивільна справа знаходиться в судовому провадженні з 2015 року. Ознайомившись з матеріалами даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо зловживання правами зі сторони позивача, оскільки безліч судових засідань було відкладено через неявку представника позивача в той час, коли саме сторона позивача має бути зацікавленою у вирішенні наявного спору у встановлені законодавством строки. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008року у справі «Пономарьов проти України», яким наголошено, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім цього, суд зазначає, що у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» вказано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Тобто ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї. Однак, процесуальна поведінка позивача та представника позивача не була спрямована на їх безпосередню участь у розгляді справи та дотримані розумних строків розгляду провадження. Суд звертає увагу, що якість судового процесу залежить не лише від роботи судової системи, але й від поведінки учасників процесу та їх представників. Судовий розгляд справи повинен бути законним, неупередженим та незалежним, а, крім того, не повинен навмисно затягуватися учасниками процесу. На таких істинах повинен базуватися весь судовий процес в Україні. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що впродовж розгляду даної цивільної справи зі сторони позивача були неодноразові порушення процесуальних строків визначених діючим законодавством, зловживання своїми процесуальними правами та відсутність сприяння у розгляді справи, оскільки саме позивач має бути найбільш заціквленим в її розгляді. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed