Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (надалі за текстом - відповідач), в якому просив визнати недійсними додатки та доповнення до кредитного договору № 800001990 від 01.10.2007 (надалі за текстом - Кредитний договір), укладеного між Закритим акціонерним товариство «Альфа-Банк» (надалі за текстом - банк), правонаступником якого є відповідач, та позивачем, а саме: додаток № 1 до Кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутних послуг»; договір про внесення змін і доповнень № 1 від 28.04.2009 до Кредитного договору; графік погашення заборгованості - додаток № 1 до Кредитного договору. В обґрунтування позову зазначає, що 01.10.2007 між банком, правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на споживчі цілі на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит, а позичальник приймає його, на умовах, зазначених в Кредитному договорі. Відповідно до cт. 1-1, cт. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей договір є договором про надання споживчого кредиту, тому дані правовідносини регулюються також законодавством про права споживачів. Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати проценти і комісії в доларах CША, що суперечить фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Позивач фактично отримав суму кредиту у гривні в сумі 303 000,00 грн., що станом на 01.10.2007 року було еквівалентно 60 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України станом на 01.10.2007 року, який становив 5,05 грн за 1 долар США. Оскільки суттєво змінилися обставини, що впливали на укладення Кредитного договору, зокрема, суттєво змінився офіційний та ринковий курс долара США до української гривні, позивач не має змоги на даний час виконувати умови Кредитного договору щодо повернення кредиту в доларах США. За таких обставин позивач вважає умови, викладені у Кредитному договорі, незаконними, які не відповідають фактичним обставинам справи, є несправедливими по відношенню до позивача, тому позивач звернувся до банку із пропозицією щодо приведення у відповідність із вимогами чинного законодавства України умов Кредитного договору та його реструктуризації, зокрема, вчинення наступних дій: «1. Перевести умови Кредитного договору пункт 2.1 щодо валюти і суми кредиту до умов які дійсно мали місце, а саме, що валюта кредиту це: «НАЦІОНАЛЬНА ВАЛЮТА УКРАЇНИ ГРИВНЯ», а сума кредиту - це 303 000, 00 грн.; 2. Надати відстрочку щодо повернення кредиту та сплати відсотків терміном на один рік до 31 грудня 2017 року». Банк, у свою чергу, звернувся до позивача з вимогами, які були обґрунтовані додатками та доповненнями до Кредитного договору в редакції, яку позивач не підписував, а саме: додаток № 1 до Кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутних послуг» (надалі за текстом - Додаток № 1); договір про внесення змін і доповнень № 1 від 28.04.2009 до Кредитного договору (надалі за текстом - Договір про внесення змін і доповнень № 1); графік погашення заборгованості додаток № 1 до Кредитного договору (надалі за текстом - Графік погашення заборгованості). Ознайомившись із наданими банком документами, позивач дійшов висновку, що він ці документи в редакції, наданій банком, не підписував. Тому, вважає зазначені документи недійсними. Всупереч ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), сторони не погоджували умови Додатку № 1, Договору про внесення змін і доповнень № 1, Графіку погашення заборгованості, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1-5 ст. 203, ст. 215, ст. 217 ЦК України, ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - Додаток №1, Договір про внесення змін і доповнень № 1, Графік погашення заборгованості є недійсними. Окрім цього, як зазначено раніше, в Договорі про внесення змін і доповнень № 1 містяться умови (пункт 1), які позивач не погоджував, а саме: збільшення процентної ставки за минулий період - з 28 квітня 2009 року було нібито збільшено проценту ставку до 16 % річних за період 01 вересня 2008 року включно по 30 квітня 2009 року. Позивач не погоджується зі збільшенням процентної ставки, оскільки він не підписував документів, де б погодився з такими умовами. Також, в додатках, які нібито укладені 01 жовтня 2007 року, містяться умови щодо розрахунку процентної ставки виходячи із 16 % річних, що суперечить умовам Кредитного договору, оскільки, виходячи із логіки наданих банком документів, такі додатки могли бути укладені лише 28 квітня 2009 року, а не 01 жовтня 2007 року. Отже, дії відповідача щодо внесення в текст Додатку № 1, Договору про внесення змін і доповнень № 1, Графіку погашення заборгованості, умов, що не відповідають дійсності та регулюють правовідносини за минулий період, тобто, до моменту їх укладення, є такими, що обмежують права позивача як споживача фінансових послуг і вчиненні з порушенням ч. 1 ст.4, ч.ч. 1- 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 28 квітня 2009 року), тому мають бути визнані судом недійсними. Ухвалою суду від 22.02.2017 відкрито провадження у справі та призначено дату судового засідання. 11.08.2017 представник відповідача звернувся з запереченнями проти позову, згідно з якими просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права починаючи з 01.10.2007, а фактично звернувся до суду 20.02.2017, тобто, після спливу встановленого законом трирічного строку. Крім того, відповідач вважає, що позивач вводить суд в оману, оскільки Договір про внесення змін та доповнень підписаний ним 01.10.2007, про що свідчить підпис сторони в кінці договору, і позивач щомісяця вносив кошти на погашення заборгованості, тобто, погоджувався з наданими умовами. Водночас, відповідно до п.6 Договору про внесення змін та доповнень №1, позивач своїм підписом засвідчив, що він в повній мірі ознайомлений з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування фізичних осіб. Таким чином, підпис позичальника під договором свідчить про те, що він був ознайомлений з усіма його умовами, Загальними умовами кредитування, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України, а тому, відсутні підстави для визнання оспорюваних позивачем доповнень до кредитного договору недійсними. Ухвалою суду від 14.11.2018 справу прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15.10.2019 справу залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України). Постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 у цивільній справі № 758/2496/17 Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 13.07.2020 року справу передано для продовження розгляду судді Гребенюку В.В. Представник позивача в судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у попередніх судових засіданнях сторона позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01.10.2007 рку між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено кредитний договір № 800001990 (а.с. 14-15). Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає позивачу у тимчасове користування на споживчі цілі на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит, а позивач приймає його на наступних умовах: «2.1. Сума кредиту. Валюта кредиту 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів. 2.2. Процентна ставка 12,25 (дванадцять цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних. 2.3 Дата остаточного повернення кредиту - 01.10.2022 року. 2.4. Цільове використання кредиту - на власні потреби, без будь яких обмежень. 2.6. Порядок надання кредиту - кредит надається позичальнику в готівковій формі через касу банку. 2.7. Комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування - в розмірі 1,50 відсотка від суми кредиту, а саме 4 545 грн. 2.8. Порядок повернення кредиту та сплати процентів - платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід`ємною частиною. У разі сплати у іншій валюті рахунку - 30 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором. 2.10. Сукупна вартість кредиту - детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду предмету та вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника, визначені Додатком № 1 до цього Договору». Відповідно до пункту 6 Кредитного договору, підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику цього договору в дату його укладання та ознайомлення ними в письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство. Сторонами було погоджено Додаток 1 до Кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з розрахуванням вартості всіх сукупних послуг», про що свідчать підписи сторін на Додатку 1 до Кредитного договору (а.с. 20-24). 28 квітня 2009 року між позивачем та банком укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору, в пункті 1 якого затверджено збільшення процентної ставки за період з 01 вересня 2008 по 30 квітня 2009 року до 16 % річних, який підписано позивачем та банком (а.с. 25-26). Як вбачається з матеріалів справи, позивач ознайомлений з усіма істотними умовами кредитування. Порядок погашення та здійснення оплати за Кредитним договором передбачений пунктом 2.8 Кредитного договору. Порядок сплати комісійної винагороди прямо передбачений пунктом 2.7 Кредитного договору. Сукупна вартість кредиту визначена пунктом 2.10 Кредитного договору. Відповідно до пункту 6 Кредитного договору, сторони погодили, що графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту у урахуванням реальної вартості, абсолютного значення з подорожчання кредиту, вартості всіх сукупних послуг викладений в Додатку 1. Підпис позивача в договорі свідчить що він ознайомлений з умовами кредитування та що він з ними згоден. Позивач не надав суду доказів того, що відповідач вчиняв дії, які були спрямовані на введення позивача в оману під час підписання Кредитного договору та доповнень до нього. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. Відмова від договору про споживчий кредит є підставою для припинення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем. Кредитодавець або третя сторона зобов`язані повернути споживачу кошти, сплачені ним за такі додаткові чи супутні послуги, не пізніш як протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит, якщо такі послуги не були фактично надані до дня відмови споживача від договору про споживчий кредит у порядку, визначеному законодавством. Тобто, у разі не згоди з умовами Додатку № 1, Договору про внесення змін і доповнень № 1, Графіку погашення заборгованості позивач міг звернутись до банку з пропозицією про розірвання Кредитного договору з поверненням отриманих коштів від банку. Проте, отримавши кредитні кошти, позивач розпоряджався ними на власний розсуд та не звертався до банку з пропозицією про розірвання Кредитного договору з поверненням отриманих коштів від банку у встановлений законом період. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що внутрішня воля позивача на укладення кредитного договору була сформована добровільно та без стороннього впливу банку на позивача. Крім того, спірні Додаток № 1, Договір про внесення змін і доповнень № 1, Графік погашення заборгованості, підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. В ході судового розгляду встановлено, що на момент укладення спірних документів позивач не заявляв додаткових умов щодо них та в подальшому виконував їх умови. Той факт, що позивач не звернувся з письмовим повідомленням до кредитора у передбачений строк 14 календарних днів, спростовує посилання на порушення його прав як споживача фінансової послуги при укладанні Кредитного договору. Це на думку суду свідчить про прийняття стороною позивача спірного договору з усіма його умовами та про те, що такий договір він вважав для себе прийнятним. Також, судом встановлено, що з боку позивача не було проведено дій з повернення кредитних коштів. Власноручний підпис позивача та часткове погашення ним заборгованості за кредитом свідчать, що позивач, як на час укладання Кредитного договору, так і станом на поточну дату, згоден зі всіма умовами і відповідно зобов`язується виконувати зазначені умови належним чином. З таких підстав ВСУ у своєму узагальненні від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорах. 19.12.2016 позичальник звернувся до відповідача із пропозицією щодо приведення у відповідність із вимогами чинного законодавства України умов Кредитного договору та його реструктуризації (а.с. 30-31). Проте, до цього часу протягом 9 років позивач користувався кредитними коштами, здійснював необхідні кредитні платежі за Кредитним договором, а питання щодо несправедливості умов доповнень до Кредитного договору в нього виникли лише після збільшення обмінного курсу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього Кодексу, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що при укладенні Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування, підтвердженням чого є оспорюваний Кредитний договір, додаток № 1, Договір про внесення змін і доповнень № 1 та Графік погашення заборгованості. Отже, умови кредитного договору були доведені позичальнику у письмовому вигляді та містяться у тексті самого Кредитного договору та доповненнях до нього, позичальник з такими умовами був ознайомлений та погодився з ними, про що свідчать його підписи на вказаних документах та подальше виконання умов Кредитного договору. Враховуючи встановлене вище, суд прийшов до переконання про те, що посилання позивача на несправедливі умови доповнень до Кредитного договору, їх невідповідність принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду споживача, спростовуються змістом Кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору, та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк він не відмовився від договору, жодних заперечень щодо його змісту не висловив, що свідчить про згоду з умовами укладеного договору та його додатків. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами викладені у позовній заяві доводи щодо визнання недійсними відповідних доповнень до Кредитного договору, а відтак, позов не підлягає задоволенню за недоведеністю. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та доказів на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed