Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, викладеної у позовній заяві та відповіді на відзив Позивач у лютому 2021 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що він з 16.02.2018 року по 14.01.2021 року працював охоронником у ПП «Мащанське». У травні 2019 року [PERSON] попросив в усній формі директора ПП «Мащанське» [PERSON] надати йому відпустку, на що останній запропонував написати заяву письмово, що він і зробив. Через декілька днів [PERSON] повідомив, що у нього на підприємстві робітники не мають права на відпустку. Позивач 29.09.2020 знову попросив надати йому відпустку, але йому в усній формі знову відмовили. Позивач 17.11.2020 року подав заяву на вступ до профспілки ППО «Трудова солідарність» з метою захисту своїх трудових прав, на підставі якої його прийняли до профспілки і призначили профспілковим представником на підприємстві ПП «Мащанське». На підприємство профспілкою було надіслано листа, в якому відповідача повідомлено про призначення [PERSON] профспілковим представником та викладено прохання надати йому відпустку. Лист профспілки відповідачу надійшов 11.12.2020 року. Позивача 14.12.2020 запросили до кабінету, де працюють [PERSON] (помічник директора) та бухгалтер [PERSON] , які повідомили про необхідність написання [PERSON] заяви про відпустку, на яку він за законом має право. 15.12.2020 позивач написав та подав заяву на відпустку з 18.12.2020 за перший рік його роботи з 16.02.2018 по 16.02.2019, яку передав бухгалтеру [PERSON] , яка сказала, щоб позивач наступного дня зайшов підписати наказ про надання відпустки. 17.12.2020 [PERSON] ознайомився з наказом та був повідомлений бухгалтером [PERSON] , що вона з урахуванням трьох святкових днів триватиме до 13.01.2021 включно. У подальшому 23.12.2020 у період відпустки позивача викликали на зустріч з директором ПП «Мащанське» [PERSON] , який повідомив, що перестав [PERSON] поважати через його скарги на нього до профспілки, тому він вирішив звільнити позивача від такого тягаря як робота у ПП «Мащанське» і запропонував або звільнитись за згодою сторін, або він буде відшукувати інші способи його звільнення. До закінчення наданої відпустки [PERSON] 06.01.2021 року звернувся до директора [PERSON] із заявою про надання йому ще однієї щорічної відпустки за період з 16.02.2019 по 16.02.2020 року, але йому було відмовлено. Звернувшись до інспектора праці Тростянецької міської ради Чухно О.В. з приводу права на ще одну відпустку, позивач отримав рекомендацію надіслати заяву про надання відпустки поштою, що він і зробив 12.01.2021. Позивач 13.01.2021 року був знову запрошений до адміністрації, де [PERSON] у присутності бухгалтера [PERSON] вручив нову посадову інструкцію сторожа, ознайомившись з якою, [PERSON] вказав, що не згоден, оскільки було змінено умови праці. Після закінчення відпустки [PERSON] 14.01.2021 прибув на зміну на робоче місце, зробив запис у журналі прийому здачі-зміни, яку мав приймати від [PERSON] , який повідомив бухгалтеру [PERSON] про вихід позивача на роботу. Після цього позивачу зателефонував [PERSON] , вказавши, що його зміна починається о 22 год. і порадив йти додому або він викличе поліцію і наказав [PERSON] не пускати позивача на робоче місце. Після телефонної розмови позивача з головою профспілки [PERSON] та інспектором праці Чухно О.В., які після цього розмовляли із посадовими особами підприємства, [PERSON] допустили до приміщення охорони. Після цього бухгалтер [PERSON] цього ж дня 14.01.2021 повідомила позивачу, що директор [PERSON] надає [PERSON] останній шанс і запропонувала написати заяву на звільнення за згодою сторін, на що позивач відмовився. Потім [PERSON] надала позивачу наказ від 14.01.2021 № 1-к про його звільнення для підпису, в якому була відсутня причина його звільнення. Позивачу була вручена трудова книжка із записом про звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП і 20.01.2021 була виплачена заробітна плата у розмірі 11752,60 грн. [PERSON] за змістом позову та відповіді на відзив вважає, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки відповідачем: -у наказі про звільнення не наведені причини його звільнення; -не надано доказів обов`язку позивача згідно правил внутрішнього трудового розпорядку бути присутнім на роботі з 07 год. до 18.12.2020 до 07 год. 19.12.2020 та з 07 год. 24.12.2020 до 07 год. 25.12.2020 року та доказів ознайомлення позивача з указаними правилами, що свідчить про не доведення відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, вчинення позивачем дисциплінарного проступку та його вини, що виключає підстави для притягнення [PERSON] , до дисциплінарної відповідальності; -порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, яким є звільнення у зв`язку з тим, що відповідачем не було складено відповідний акт, яким мав бути зафіксований факт відсутності позивача на роботі понад три години без поважної причини; надані до суду відповідачем Акти від 18.12.2020 та від 24.12.2020 позивач вважав штучно створеними пізніше як такі, що не могли бути складеними в указані дні та фіксувати 18.12.2020 відсутність позивача на роботі наперед до 07 год 19.12.2020 та 24.12.2020 наперед до 07 год 25.12.2020; -відповідачем не було надано можливості [PERSON] надати пояснення; -у порушення статті 166 КЗпП України відповідач не розрахувався із позивачем у день звільнення; -порушено статті 43, 247, 252 КЗпП України, статті 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» у зв`язку із тим, що відповідач не запитав згоду ППО «Трудова солідарність», членом якої є позивач, на розірвання трудового договору; твердження у відзиві про те, що ПП «Мащанське» не відомо про членство позивача у ППО «Трудова солідарність» на думку [PERSON] є неправдивими, оскільки це спростовується повідомленням про вручення відповідачу відповідного листа профспілки та може бути підтверджено головою профспілки [PERSON] , який спілкувався з директором підприємства [PERSON] . Оскільки позивач був звільнення без законних підстав, він вважав, що відповідач відповідно до вимог статті 235 КЗпП України повинен поновити його на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) поновити його на роботі в ПП "Мащанське" із дати звільнення на посаді охоронника; 2) стягнути із ПП "Мащанське" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із дати звільнення до дня поновлення на роботі (а.с.1-5, 87-95 том 1). Стислий виклад позиції відповідача Представник відповідача Мальченко Д.В. заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні. У поданому до суду відзиві указаний представник посилався на те, що позивач 18.12.2020 та 24.12.2020 не перебував у відпустці, у наказі від 14.01.2021 № 1-к зазначено причину звільнення позивача за прогул без поважних причин. Законодавством не передбачена форма та зміст наказу про звільнення, обставини та причини звільнення повинні зазначатися у відповідних актах. Наказ про звільнення позивача приймався на підставі доповідних працівників поданих директору 18.12.2022 та 24.12.2020 та Актів № 1 та № 2 про відсутність на робочому місці від 18.12.2020 та від 24.12.2022, які підписані інженером [PERSON] , бухгалтером [PERSON] , охоронниками [PERSON] та [PERSON] . Також представник відповідача Мальченко Д.В. у відзиві посилався на те, що ПП «Мащанське» не було відомо про членство позивача у будь-якій первинній профспілці і відрахування із його заробітної плати відсотків за членство, відповідач не підписував колективної угоди з профспілками, тому ПП «Мащанське» не (а.с.41-44 том 1). Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді [PERSON] від 12.02.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом осіб та витребувано письмові докази. Позивачем 02.03.2021 подано заяву про виклик свідка та клопотання про залучення третьої особи на стороні позивача Представником відповідача Мальченко Д.В. 11.03.2021 року надіслано до суду відзив на позовну заяву, подано витребувані судом докази та заяву про виклик свідків Позивачем 24.03.2021 подано до суду відповідь на відзив Протокольною ухвалою суду від 19.04.2021 задоволено заяви сторін про виклик свідків, відкладено судовий розгляд для їх виклику Протокольною ухвалою суду від 20.05.2021 відкладено судовий розгляд для виклику свідків сторони відповідача Протокольними ухвалами суду від 10.06.2021 та від 30.06.2021 судовий розгляд було відкладено за клопотаннями представника відповідача Мальченка Д.В . Позивач 05.07.2021 та 17.08.2021 подав оновлені розрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу Протокольною ухвалою суду від 05.07.2021 був відкладений судовий розгляд за клопотанням представника відповідача для повторного виклику свідків, які не з`явились Протокольною ухвалою суду від 17.08.2021 було відкладено судовий розгляд для повторного виклику свідка сторони відповідача [PERSON] . Представником відповідача Мальченком Д.В. 03.09.2021 до суду надіслано додаткові письмові докази та заяву про відкладення судового розгляду На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.10.2021 проведеного у зв`язку із звільненням судді [PERSON] за її заявою у відставку справа була передана для розгляду судді Щербаченко М.В. Ухвалою суду від 07.10.2021 справа була прийнята до провадження суддею Щербаченко М.В. для початку повторного розгляду справи Позивач 05.11.2021 подав заяву про встановлення додаткового строку для подання доказів, про залучення як третьої особи ППО «Трудова солідарність» та заяву про збільшення розміру позовних вимог Ухвалою суду від 05.11.2021 року заяву про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду, а заяву про залучення третьої особи - без задоволення Представником відповідача Мальченком Д.В. 05.11.2021 до суду подано додаткові письмові докази, які протокольною ухвалою суду від 08.08.2022 приєднано до матеріалів справи Ухвалою суду від 30.11.2021 за клопотанням позивача вирішено на підставі статті 43 КЗпП України запитати у ППО «Трудова солідарність» згоду на звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП, а провадження у справі зупинено Ухвалою суду від 24.12.2021 після отримання 21.12.2021 відповіді від ППО «Трудова солідарність» поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду Протокольною ухвалою суду від 19.01.2022 судовий розгляд було відкладено для виклику свідків Протокольною ухвалою суду від 27.01.2022 судовий розгляд відкладено для повторного виклику свідків Представником відповідача 09.02.2022 подана заява про витребування додаткових доказів Позивачем 11.02.2022 подана заява про сумнів у достовірності поданих відповідачем доказів Протокольною ухвалою від 11.02.2022 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача Мальченка Д.В . У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану судове засідання, яке було призначене на 02.03.2022 не відбулось. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 13/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Тростянецького районного суду Сумської області на Гадяцький районний суд Полтавської області. З 26 травня 2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.05.2022 №32/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Тростянецького районного суду Сумської області. Після відновлення судом здійснення правосуддя судовий розгляд було призначено на 16.06.2022 Протокольною ухвалою суду від 16.06.2022 судовий розгляд було відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та свідків, клопотання представника відповідача про витребування додаткових доказів залишено без задоволення Протокольною ухвалою суду від 28.06.2022 судовий розгляд було відкладено у зв`язку з неявкою свідків сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 06.07.2022 без задоволення залишено клопотання представника відповідача про приєднання додаткових письмових доказів Ухвалою суду від 06.07.2022 до свідків сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] застосовано привід Позивачем 20.07.2022 подано заяву із запереченнями проти прийняття доказів поданих стороною відповідача Ухвалою суду від 22.07.2022 відкладено судовий розгляд та повторно застосовано привід до свідків сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] . Позивач 05.08.2022 подав клопотання про приєднання додаткового письмового доказу, яке протокольною ухвалою суду від 08.08.2022 було задоволено Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що позивач [PERSON] 16.02.2018 був прийнятий на посаду охоронника ПП «Мащанське» (а.с.7-9 том 1). Протягом 2020 року відповідно до Табелів обліку використання робочого часу охоронників у період з січня по листопад 2020 року у ПП «Мащанське» працювало троє охоронників - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У вказаних табелях зазначено про режим роботи охоронників «сутки через двоє з 07:00 до 07:00». У табелях у кожного охоронця тривалість зміни становить 24 години. Кількість змін на місяць залежить від кількості календарних днів у відповідному місяці і коливається від 9 до 11 змін (а.с.67-77 том 1). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу охоронників за грудень 2020 року позивач [PERSON] відпрацював 03, 06, 9, 12 та 15 грудня 2020 року по 24 години. Позивач додав до позовної заяви копію заяви підписану ним 15.12.2020, в якій він просив директора ПП «Мащанське» надати йому з 18.12.2020 відпустку тривалістю 24 календарні дні за період його роботи з 16.02.2018 по 16.02.2019 (а.с. 10 том 1). Факт подання позивачем такої заяви від 15.12.2020 та підписання відповідного наказу про надання відпустки відповідач під час судового розгляду заперечив, надавши Акт від 01.05.2021 №2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду ПП «Мащанське», серед яких були вилучені і знищені накази про надання щорічних відпусток з 01.05.2020 по 01.05.2021. Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу охоронників за грудень 2020 року та січень 2021 року у період з 18 грудня 2020 по 11 січня 2021 року (період, що за твердженням позивача припав на його щорічну відпустку) 18, 21, 24, 27 та 30 грудня 2020 року та 02, 05, 08 та 11 січня 2021 року відмічені як дні прогулів [PERSON] (а.с.65, 66 том 1). Наказом директора ПП «Мащанське» від 14.01.2021 № 1-к «Про [PERSON] » позивач був звільнений із посади охоронника з 14 січня 2021 року за прогул без поважних причин ст.40 п.4 КЗпП України (а.с.39 том 1). При звільненні позивачу була виплачена заробітна плата у сумі 11609 грн. 50 коп. - компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період з 16.02.2018 року по 14.01.2021 року за 70 календарних днів (а.с.61 том 1). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 3 роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не передбачено, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності працівника на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Як установлено судом наказом директора ПП «Мащанське» від 14.01.2021 № 1-к [PERSON] звільнений за прогул без поважних причин. При цьому в наказі не вказаний день (дні), які роботодавець вважає прогулом позивача. Також у наказі відсутні посилання на документи, які стали підставою для такого рішення роботодавця. За відсутності у наказі від 14.01.2021 № 1-к деталізації обставин, які позивачу ставляться у провину, зокрема, днів прогулів, та посилання на документи, які містять фактичні підстави для підписання директором ПП «Мащанське» наказу про звільнення, неможливо ні позивачу зрозуміти які дні роботодавець розцінив як прогул, тобто незрозумілою є дата вчинення дисциплінарного проступку. За таких обставин суд також не має можливість перевірити законність рішення відповідача про звільнення позивача та дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України. Зміст позовної заяви [PERSON] також свідчить про те, що на момент звернення до суду після звільнення позивач явно був не обізнаний про те який день чи дні конкретно визнано прогулами, а всі його доводи у позовній заяві зводяться до того, що йому було погоджено відпустку з 18.12.2020, ознайомлено з наказом про надання відпустки, і через те, що він до виходу з погодженої відповідачем відпустки, яка мала закінчитись 13.01.2021, звернувся до відповідача з питання надання йому ще однієї відпустки і залучив до вирішення цього питання профспілку, він був звільнений. З огляду на викладене, оскаржений наказ за своїм змістом не може бути визнано законним. Такий висновок відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17. Про те які саме дні відсутності [PERSON] на роботі визнано прогулами стало відомо з відзиву представника відповідача Мальченка Д.В. та доданих до відзиву копій документів - 18 та 24 грудня 2020 року. У відповіді на відзив стосовно днів визнаних прогулами [PERSON] посилався на те, що відповідачем не доведено, що позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку до початку роботи та те, що він повинен був бути присутнім на роботі з 07 год. до 18.12.2020 до 07 год. 19.12.2020 та з 07 год. 24.12.2020 до 07 год. 25.12.2020 року, а Акти від 18.12.2020 та від 24.12.2020 разом з доповідними та Актом від 14.01.2020 про відмову від надання пояснень позивач вважав таким, що складені після його звільнення і є недостовірними. Указані доводи [PERSON] не спростовані відповідачем належними доказами. Статтею 29 КЗпП України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлений обов`язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце. Так, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його прав на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. За приписами статей 57, 58 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності. Відповідно до Акту складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці у ПП «Мащанське» від 29.09.2021 № СМ2863/201/АВ головним державним інспектором Управління Держпраці у Сумській області Міщенко К.Ю. було проведено перевірку в частині відсутності графіку відпусток, роз`яснення прав і обов`язків, умов праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку до початку роботи, ознайомлення з посадовою інструкцією, правильністю нарахування та виплати заробітної плати, повідомлення про розміри оплати праці, видачі розрахункових коштів при звільненні, видачі копії наказу про звільнення [PERSON] (а.с.221-227 том 1). В ході перевірки головним державним інспектором Міщенко К.Ю. установлено, що всупереч вимогам статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором [PERSON] не було ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підприємстві у 2018-2020 роках були відсутні графіки відпусток працівників, чим порушено вимоги частини 4 статті 79 КЗпП України. З Табелів обліку використання робочого часу охоронників та показань допитаних як свідків бухгалтера підприємства [PERSON] , охоронників [PERSON] та [PERSON] у ПП «Мащанське» був запроваджений змінний графік роботи охоронників - доба з 07 год. до 07 год. наступної доби через дві доби. Проте відповідачем не наданий до суду графік змінності складення якого передбачено статтею 58 КЗпП, який би був доведений до відома [PERSON] , і який мав би містити його обов`язок бути на зміні з 07 год. до 18.12.2020 до 07 год. 19.12.2020 та з 07 год. 24.12.2020 до 07 год. 25.12.2020 року. В обґрунтування відсутності [PERSON] на зміні на робочому місці протягом доби з 07 год. 18.12.2020 та з 07 год. 24.12.2020 року відповідач посилався на доповідні записки від 18.12.2020 інженера підприємства [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , охоронника [PERSON] , Акт про відсутність на робочому місці від 18.12.2020 № 1, доповідні записки від 24.12.2020 інженера підприємства [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , охоронника [PERSON] , Акт про відсутність на робочому місці від 18.12.2020 № 2 (а.с.51-58 том 1), а також на показання указаних працівників підприємства, які були допитані під час судового розгляду і підтвердили факт відсутності позивача на роботі з 18.12.2020 по 13.01.2021 року. Позивач ні в позові, ні в ході судового розгляду не заперечив свою відсутність на роботі з 18.12.2020 по 13.01.2021 року, проте не погоджувався з тим, що ці дні його відсутності на роботі є прогулами в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП, оскільки стверджував, що після неодноразових звернень до роботодавця у 2020 році після двох років роботи йому з 18.12.2020 року за наказом директора була погоджена щорічна відпустка на 24 календарних днів і це наказ йому 17.12.2020 був доведений до відома бухгалтером [PERSON] . Відповідач заперечив факт подання [PERSON] заяви про надання відпустки від 15.12.2020 та відповідно підписання директором ПП «Мащанське» відповідного наказу про її надання з 18.12.2020 по 13.01.2021. Допитані як свідки [PERSON] , бухгалтер [PERSON] заперечили під час допиту твердження позивача про надання йому щорічної відпустки з 18.12.2020. Допитані як свідки охоронник [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] казав, що піде у грудні у відпустку, і він дійсно з 18.12.2020 не був на роботі, чи був наказ про надання йому відпустки підписаний директором свідкам [PERSON] і [PERSON] не відомо. Замість позивача працював [PERSON] , чому він працював свідкам не відомо, це було рішення керівництва. Відповідачем не надано до суду графіку відпусток, журналу реєстрації наказів про надання працівникам підприємства відпусток та наказів про надання відпусток у 2020 році. Під час судового розгляду представник відповідача Мальченко Д.В. посилався на те, що кадрове діловодство у ПП «Мащанське» веде бухгалтер [PERSON] , якою ведеться лише журнал реєстрації наказів про прийняття на роботу та звільнення, копії аркушів яких подав до суду, а інші накази, у тому числі накази про надання відпусток на підприємстві не реєструються. Як установлено судом з Акту складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці у ПП «Мащанське» від 29.09.2021 № СМ2863/201/АВ та Акту від 01.05.2021 №2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду в ПП «Мащанське» були вилучені і знищені накази про надання щорічних відпусток з 01.05.2020 по 01.05.2021 та графіки відпусток на 2018-2020 рік, що відбулось у травні 2021 року у період розгляду судом цієї справи за позовом [PERSON] . Проте відповідно пункту 515 розділу 6 «Робота з кадрами» Переліку типових документів типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, що набрав чинності з 01.01.2013 року, документи (графіки, заяви, відомості) про надання та використання щорічних, творчих, соціальних відпусток та відпусток без збереження заробітної плати зберігаються протягом 1 року. Отже, заяви і накази про надання щорічних відпусток у 2020 році по ПП «Мащанське» повинні були зберігатись протягом всього 2021 року і могли знищуватись починаючи з 01.01.2022, а не 01.05.2021 року, що вказує на недобросовісну поведінку відповідача, яка мала місце під час розгляду судом справи і свідчить про знищення документів у порушення вимог наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, які поширюються на підприємства і організації незалежно від функціонально-цільового призначення, рівня і масштабу діяльності, форми власності. Суд погоджується з доводами [PERSON] в частині того, що на те, що роботодавець передбачав відсутність позивача на роботі з 18.12.2020 у зв`язку із відпусткою вказує залучення до роботи починаючи вже з 17.12.2020 [PERSON] , який не займає посаду охоронника у підприємстві, і до цього дня не працював охоронником поряд із трьома штатними охоронниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Журналу прийому-здачі змін охоронниками 17.12.2020 та з 21.12.2020 у дні відмічені у табелі обліку робочого часу як прогули [PERSON] охоронником працював [PERSON] , а 18.12.2020, який за версією відповідача є днем прогулу позивача, працював [PERSON] , який приймав зміну від [PERSON] . Твердження [PERSON] щодо перебування у відпустці у спірний період узгоджується з показаннями допитаної як свідка спеціаліста І категорії з контролю за дотриманням законодавства про працю та зайнятість населення апарату Тростянецької міської ради Чухно Ольги Володимирівни, яка повідомила під час допиту, що у січні 2021 року до неї звернувся [PERSON] для отримання роз`яснень щодо його прав на відпустку. В ході розмови позивач повідомив, що вже перебуває у відпустці і чи має право він на отримання підряд після однієї відпустки ще одну. [PERSON] надала відповідні роз`яснення. Крім того, [PERSON] до неї телефонував коли вийшов у січні на роботу з приводу не допуску його до приміщення, питав чи правомірно його виставили на мороз. [PERSON] також підтвердила, що з приводу питань, які ставив їй позивач вона мала телефонну розмову з бухгалтером підприємства [PERSON] , яка визнавала перебування [PERSON] у той період у відпустці. Допитаний як свідок голова ППО «Трудова солідарність» [PERSON] суду повідомив, що у 2020 році [PERSON] звертався на гарячу лінію до профспілки для отримання консультації з трудового законодавства, в ході розмови він повідомив, що вже 3 роки працює в ПП «Мащанське» і за ці роки йому жодного разу не надали відпустку. [PERSON] запропонував позивачу увійти до складу профспілки для отримання додатковий гарантій його прав. У листопаді 2020 року [PERSON] став членом профспілки ППО «Трудова солідарність». Після чого [PERSON] надіслав листа директору ПП «Мащанське», в якому повідомив про про прийняте рішення про призначення [PERSON] уповноваженим профспілковим представником цієї профспілки в ПП «Мащанське». Свідок [PERSON] заначив, що 14.12.2020 йому повідомив [PERSON] , що його запросив [PERSON] і запропонував піти у відпустку. Подальші події, які пов`язані зі звільненням позивача [PERSON] відомі зі слів [PERSON] , який з ним був на постійному телефонному зв`язку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 705/6141/14-ц (провадження № 61-28438св18) Верховний Суд зазначив, що сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , обставини, які установлені з Журналу прийому-здачі змін охоронниками про залучення відповідачем 17.12.2020 до роботи у зміни [PERSON] іншого працівника [PERSON] , знищення відповідачем до закінчення строку зберігання документів про надання та використання щорічних, які у сукупності підтверджують доводи [PERSON] про перебування у відпустці з 18.12.2020, та з іншого боку складення роботодавцем 18.12.2020 та 24.12.2020 Актів про відсутність [PERSON] на роботі з відмітками у Табелях обліку робочого часу за грудень 2020 року та січень 2021 року днів прогулів позивача доводять непослідовну та суперечливу поведінку роботодавця, яка може бути витлумачена судом на користь більш слабкої сторони трудового договору - працівника. Відтак суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено підстави вважати 18.12.2020 та 24.12.2020 робочими днями [PERSON] та не доведено належними доказами підстав вважати указані дні прогулами [PERSON] в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП. Отже, оскільки роботодавцем не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тобто фактичних підстав для його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП, то перевірка судом доводів про те чи пропонував роботодавець [PERSON] надавати пояснення з приводу відсутності на роботі та чи відмовлявся він їх надавати судом не здійснюється, оскільки такий обов`язок у роботодавця виникає лише, якщо доведено, що працівник порушив трудову дисципліну та покладені на нього обов`язкі, які складають зміст його трудової функції. Щодо доводів про порушення відповідачем статей 43, 247, 252 КЗпП України, статті 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» суд вважає необхідним зазначити таке. Сторонами визнано, що в ПП «Мащанське» не створено виборний орган профспілкової організації та не укладено колективний договір. Листом від 04.12.2020 року Голова ППО «Трудова солідарність» [PERSON] від 04.12.2020 № 273/20 повідомив Директора ПП «Мащанське» [PERSON] , що працівник підприємства [PERSON] вступив до ППО «Трудова солідарність» та його призначено уповноваженим профспілковим представником цієї профспілки в ПП «Мащанське». В указаному листі Голова ППО «Трудова солідарність» [PERSON] просив всі дії, які стосуються [PERSON] погоджувати з профспілкою та усунути порушення законодавства (ознайомити працівників з посадовими інструкціями, надавати працівникам щорічну оплачувану відпустку та проводити виплату заробітної плати у визначеному законом порядку) (а.с.15 том 2). Указаний лист відповідач отримав 11.12.2020 року (а.с.16 том 2), що спростовує доводи наведені представником відповідача Мальченком Д.В. у відзиві про те, що ПП «Мащанське» не було відомо про членство позивача у будь-якій первинній профспілці. Крім того, позивач самостійно перераховував членські внески до ППО «Трудова солідарність» починаючи з грудня 2020 року, оскільки бухгалтер підприємства відмовлялась утримувати і перераховувати їх із заробітної плати [PERSON] (а.с.17 том 2). Профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки (частина 1 статті 37 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності»). Відповідно до частини 3 статті 39 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). У частині першій статті 43 КЗпП України зазначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 частини першої статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідач не звертався до ППО «Трудова солідарність» з письмовим поданням про розірвання з [PERSON] трудового договору (а.с.18 том 2), що також не заперечується відповідачем. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Аналогічні роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9. Ухвалою суду від 30.11.2021 судом на підставі статті 43 КЗпП України було вирішено запитати у ППО «Трудова солідарність» згоду на звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП, а провадження у справі зупинено. Листом від 14.12.2021 № 309/21 суд отримав повідомлення про те, що комітет ППО «Трудова солідарність» не надає згоду на звільнення [PERSON] . Наведені у листі мотиви відмови суд визнає обґрунтованими належним чином. (а.с.29-31 том 2). Відтак з урахуванням викладеного вище суд дійшов висновку, що при видачі наказу від 14.01.2021 № 1-к про звільнення [PERSON] на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідач допустив порушення вимог трудового законодавства. Згідно статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося без законних підстав, позовні вимоги про поновлення на роботі [PERSON] з 14.01.2021 на посаді охоронника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Розраховуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Так, відповідно до довідки ПП «Мащанське» від 22 лютого 2021 року розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за грудень 2020 року - 2990,00 грн., листопад 2020 року - 5060,00 грн., що становить 8050,00 грн. (а.с. 60). Ураховуючи режимі роботи позивача змінами тривалістю по 24 години суд погоджується з розрахунком середньогодинного заробітку здійсненого позивачем в сумі 22,36 грн. (а.с.117, 118 том 2), який не спростовано відповідачем власним розрахунком. Так, відповідно до табелів використання робочого часу за листопад та грудень 2020 року позивач відпрацював 360 годин, тому за це період, тобто за два місяця, що передували звільненню позивача його середньогодинна заробітна плата становить 22 грн. 36 коп. (8050 грн./360 годин). Період вимушеного прогулу позивача суд визначає таким чином. Ураховуючи змінний графік роботи позивача в режимі одна доба через дві доби кількість його змін становить з моменту звільнення з 14.01.2021 року по дату ухвалення рішення судом 08.08.2022 року - 4584 робочих годин, зокрема: -за січень 2021 року 144 години (6 змін по 24 год.: 14.01.2021, 17.01.2021, 20.01.2021. 23.01.2021, 26.01.2021, 29.01.2021); -за лютий 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.: 01.02.2021, 04.02.2021, 07.02.2021, 10.02.2021, 13.02.2021, 16.02.2021, 19.02.2021, 22.02.2021, 25.02.2021, 28.02.2021); -за березень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.: 03.03.2021, 06.03.2021, 09.03.2021, 12.03.2021, 15.03.2021, 18.03.2021, 21.03.2021, 24.03.2021, 27.03.2021, 30.03.2021); -за квітень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.04.2021, 05.04.2021, 08.04.2021, 11.04.2021, 14.04.2021, 17.04.2021, 20.04.2021, 23.04.2021, 26.04.2021. 29.04.2021); -за травень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.05.2021, 05.05.2021, 08.05.2021, 11.05.2021, 14.05.2021, 17.05.2021, 20.05.2021, 23.05.2021, 26.05.2021, 29.05.2021); -за червень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:01.06.2021, 04.06.2021, 07.06.2021, 10.06.2021, 13.06.2021, 16.06.2021, 19.06.2021, 22.06.2021, 25.06.2021, 28.06.2021); -за липень 2021 року - 264 години (11 змін по 24 год.:01.07.2021, 04.07.2021, 07.07.2021, 10.07.2021, 13.07.2021, 16.07.2021, 19.07.2021, 22.07.2021, 25.07.2021, 28.07.2021, 31.07.2021); -за серпень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:03.08.2021, 06.08.2021, 09.08.2021, 12.08.2021, 15.08.2021, 18.08.2021, 21.08.2021, 24.08.2021, 27.08.2021, 30.08.2021); -за вересень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.09.2021, 05.09.2021, 08.09.2021, 11.09.2021, 14.09.2021, 17.09.2021, 20.09.2021, 23.09.2021, 26.09.2021, 29.09.2021); -за жовтень 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.10.2021, 05.10.2021, 08.10.2021, 11.10.2021, 14.10.2021, 17.10.2021, 20.10.2021, 23.10.2021, 26.10.2021, 29.10.2021); -за листопада 2021 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:01.11.2021, 04.11.2021, 07.11.2021, 10.11.2021, 13.11.2021, 16.11.2021, 19.11.2021, 22.11.2021, 25.11.2021, 28.11.2021); -за грудень 2021 року - 264 години (11 змін по 24 год.:01.12.2021, 04.12.2021, 07.12.2021, 10.12.2021, 13.12.2021, 16.12.2021, 19.12.2021, 22.12.2021, 25.12.2021, 28.12.2021, 31.12.2021); -за січень 2022 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:03.01.2022, 06.01.2022, 09.01.2022, 12.01.2022, 15.01.2022, 18.01.2022, 21.01.2022, 24.01.2022, 27.01.2022, 30.01.2022); -за лютий 2022 року - 216 годин (9 змін по 24 год.: 02.02.2022, 05.02.2022, 08.02.2022, 11.02.2022, 14.02.2022, 17.02.2022, 20.02.2022, 23.02.2022, 26.02.2022); -за березень 2022 року - 264 години (11 змін по 24 год.:01.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 10.03.2022, 13.03.2022, 16.03.2022, 19.03.2022, 22.03.2022, 25.03.2022, 28.03.2022, 31.03.2022); -за квітень 2022 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:03.04.2022, 06.04.2022, 09.04.2022, 12.04.2022, 15.04.2022, 18.04.2022, 21.04.2022, 24.04.2022, 27.04.2022, 30.04.2022); -за травень 2022 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:03.05.2022, 06.05.2022, 09.05.2022, 12.05.2022, 15.05.2022, 18.05.2022, 21.05.2022, 24.05.2022, 27.05.2022, 30.05.2022); -за червень 2022 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.06.2022, 05.06.2022, 08.06.2022, 11.06.2022, 14.06.2022, 17.06.2022, 20.06.2022, 23.06.2022, 26.06.202229.06.2022); -за липень 2022 року - 240 годин (10 змін по 24 год.:02.07.2022, 05.07.2022, 08.07.2022, 11.07.2022, 14.07.2022, 17.07.2022, 20.07.2022, 23.07.2022, 26.07.2022, 29.07.2022); -за серпень 2022 року по день ухвалення рішення суду 08.08.2022) - 72 години (3 зміни по 24 год.:01.08.2022, 04.08.2022, 07.08.2022). Отже, середній заробіток за час звільнення, який підлягає виплаті [PERSON] складає 102498,24 грн. (4584 робочих годин * 22,36 грн). З указаної суми середнього заробітку мають бути утримані обов`язкові платежі при виплаті. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Згідно із частиною 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що уразі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1816,00 грн. (908,00 грн. + 908,00 грн.) за дві вимоги позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved