Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

у березні 2020 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останньої на її користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 37 000,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 719,01 грн., судові витрати, понесенні по справі, у розмірі 6 840,80 грн., з яких: 6000,00 грн. витрати на надання професійної правничої допомоги, та 840,80 грн. витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.09.2019 року о 12.15 хв. нею було помилково здійснено платіж на користь [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на її картковий рахунок у АТ КВ «ПРИВАТБАНК» на суму 37 000,00 грн. з призначенням платежу «надходження готівки за платіжними картками». В той же час як перед перерахуванням, так і після перерахування грошових коштів між сторонами у справі не укладався договір, за таких обставин відповідач набув грошові кошти у розмірі 37 000,00 грн. за відсутності достатніх правових підстав і у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. Через помилкову транзакцію, 26.02.2020 року нею на адресу відповідача, було направлено поштове відправлення № 0411630110629, в якому містилась вимога про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 37 000,00 грн. Вказане відправлення не було вручене 02.03.2020 року під час доставки з інших причин, тобто фактично було проігноровано відповідачем. Тому, виходячи з положень ст. ст. 8, 1048, 1212, 1214 ЦК України просила позов задовольнити в повному обсязі. 07.06.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалене заочне рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування чужими грошовими коштами, яким позовні вимоги задоволено (а.с.46). Відповідач 23.11.2021 року звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування чужими грошовими коштами (а.с. 57-84). Ухвалою від 13.12.2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року було задоволено. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування чужими грошовими коштами - скасовано Призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 04.02.2022 року та надано сторонам на подання заяв по суті справи (а.с. 96-97). 28.01.2022 року відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні (а.с. 107-130). Ухвалою суду від 04.02.2022 року судовий розгляд справи було відкладено (а.с. 131). 04.07.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строку на його подання, в якому позивач заперечила проти доводів відповідача та просила позов задовольнити в повному обсязі. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.09.2019 року о 12 год 15 хв. позивачем - [PERSON] було здійснено платіж на користь відповідача [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на її картковий рахунок у АТ КВ «ПРИВАТБАНК» на суму 37 000,00 грн. з призначенням платежу «надходження готівки за платіжними картками» (а.с. 14). 26.02.2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено поштове відправлення № 0411630110629, в якому містилась вимога про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 37 000,00 грн. (а.с. 18-19).Однак, відповіді на вимоги позивача відповідач не надав. Доказів на підтвердження зворотного в матеріалах справи не міститься. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач посилається на наявність з позивачем договірних відносин, на виконання яких і були сплачені грошові кошти в розмірі 37000,00 грн. Вказане, з позиції відповідача підтверджується листуванням за електронною скринькою позивача aorlova280784@gmail.сom. (а.с. 120- 127) та розписками [PERSON] і [PERSON] (а.с.128-129). Разом з тим, суд критично ставиться до вказаної позиції відповідача з огляду на наступне. Так, з електронної поштової переписки неможливо встановити відношення позивача до електронної пошти aorlova280784@gmail.сom. Зі змісту даного листа також не є можливим встановити, що між позивачем та відповідачем існували будь-які договірні відносини, які стали причиною перерахування на користь відповідача грошової суми в розмірі 37 000,00 грн. як фізичній особі-підприємцю за надані послуги за будь-яким договором. Більше того, в призначенні платежу на 37 000,00 грн. вказано «надходження готівки за платіжними картками», а не оплата послуг відповідача. Не приймається до уваги суду в якості належного доказу по справі і розписки [PERSON] і [PERSON] , так як вказані розписки не завірені належним чином нотаріусом, який перевірив дієздатність даних осіб та справжність їхнього підпису на розписках, а сам відповідач не звертався до суду з клопотанням про залучення зазначених осіб в якості свідків. Відповідно суд позбавлений можливості встановити достовірність та правдивість свідчень даних осіб під час розгляду справи. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутноcтi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на наведені сторонами докази та досліджені судом матеріали справи, враховуючи відсутність між сторонами договірних відносин, суд надходить до висновку про те, що відповідач набула грошові кошти у розмірі 37 000,00 грн. за відсутності достатніх правових підстав, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Аналогічні за змістом правовідносини що регулюють плату за користування коштами визначені у ст. 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами визначається на рівні облікової ставки НБУ. Суд погоджується з розрахунком процентів за користування чужими грошовими коштами наведеним позивачем у позовній заяві, виходячи з облікової ставки НБУ за відповідний період, та складає 2 719,00 грн. за період з 10.09.2019 року по 18.03.2020 року. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Судові витрати у відповідності до ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу . Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із наданих позивачем доказів 17.02.2019 року між Позивачем та АО «Тимошенко і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.6-10). Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг загальна вартість послуг наданих Позивачу склала 6 000,00 грн. (а.с.16). Розмір правової допомоги суд визначає як обґрунтований, розумний та таким що враховує витрачений адвокатом час. Вищезазначені послуги були оплачені позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.17). Позивачем був сплачений судовий збір при зверненні до суду. Сума сплаченого судового збору згідно квитанції становить 840,80 грн. (а.с. 13). Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 6 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved