Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

7 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. За змістом позову позивач зазначила наступне: «22.06.2021р., я підписала договір індивідуального номеру замовлення ЄБ 00191 від 22.06.2021 року. У договорі була зазначена я як замовник та виконавець : ФОП [PERSON] розташований за адресою: [ADDRESS] тел. [NUMBER] , [NUMBER] . Вартість виробу згідно вказаного договору становить 27100 грн.( двадцять сім тисяч сто гривень) … ФОП [PERSON] мені надано оригінал рахунку фактури №182 ФОП [PERSON] , щодо виготовлення та передачі мені у власність ПВХ конструкції. В даному рахунку фактури № 182 було вказані дані ФОП [PERSON] , ЄДРПОУ, Р/рахунок, сума, для сплати, кругла печатка підприємця та підпис. Отримавши цей рахунок фактуру №182 від ФОП [PERSON] я за порадою останньої звернулась до АТ «Ідея Банк» за адресою: проспект Соборний, 186, м.Запоріжжя, 69035, де 22.06.2021р., мною складено генеральний кредитний договір №ГКД-895470.1 з Акціонерним товариством «Ідея Банк»: код ЄДРПОУ 19390819. За словами [PERSON] вказаний банк має домовленість у співпраці з ФОП [PERSON] , тому можно брати кредит саме у цьому банку «Ідея Банк» … АТ «Ідея Банк» мені надав лист-зобов`язання, для пред`явлення продавцю ФОП [PERSON] , який мною був направлений на адресу останньої, але ні відповіді на свого замовлення до теперішнього часу я не отримала … 07.01.2019 року замовним листом мною направлено заяву до ФОП [PERSON] з приводу надання відповіді не виконання обов`язків за договору індивідуального номеру замовлення ОБ 00191 від 22.06.2021 року, але відповідь на мою адресу до теперішнього часу не надійшла, на телефоні дзвінки остання не відповідає … 11.01.2022 року мною отримана відповідь від ФОП [PERSON] яка пояснила, що гроші у сумі 27100 грн. вона отримала на свій особистий рахунок та в той же день ці гроші у повному обсязі передала [PERSON] , який як їй відомо займався від ФОП [PERSON] . Вона дала згоду [PERSON] оформити розстрочку замовника - [PERSON] через банк «Ідея Банк» на її рахунок фактуру на суму 27100 грн., оскільки між банком та [PERSON] не було заключний договір з «Ідея Банк». Видавати мені товар чи планувати отримані гроші ФОП [PERSON] відмовилась … Згідно із ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.7ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно із ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, зокрема, включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (п.2) ч. 1ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» … Правочини, вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.б ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів») … Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом ст.22 вказаного Закону, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди». На підставі викладеного позивач просить суд «стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені в безготівковій формі кредитні кошти за такими реквізитами: Фізична особа підприємець [PERSON] ЄДРПУ [NUMBER] , МФО [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , в сумі 27100 грн. згідно рахунку-фактури №182 від 22.06.2021р. Стягунти з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 5000 грн.» 2 березня 2022 року ухвалою судді було вирішено: відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, зокрема, включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (п.2) ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.1), п.3), п.6) ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.1), п.3), п.4) ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст.902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Крім того, за приписами вищевказаного Закону, договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 22 червня 2021 року між позивачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір, за яким остання зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій, загальною площею 10 кв.м, вартістю 27100 гривень. Фізичною особою підприємцем [PERSON] було видано не датований рахунок-фактуру № 182 на товар - металопластикові конструкції, вартістю 27100 гривень, кількість товару (площа ПВХ) не зазначена. 22 червня 2021 року позивачем з АТ «Ідея Банк» було укладено договір, за яким банк зобов`язався відкрити позивачеві відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати кредитні кошти на його споживчі потреби. АТ «Ідея Банк» на підставі рахунку-фактури № 182 на ім`я відповідача був виданий недатований лист-зобов`язання на придбання позивачем товару за названим рахунком-фактурою. З виписки по рахунку обслуговування заборгованості позивача за кредитним договором від 22.06.2021 року вбачається перерахування банком того ж дня 27100 гривень за товар згідно рахунку № 182. І власною заявою від 07.01.2022 року відповідач підтвердила надходження на її рахунок вказаних коштів. З викладеного слідує, що відповідачем не укладався з позивачем договір про надання послуг з організації робіт по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій, загальною площею 10 кв.м, вартістю 27100 гривень. Також з переліченого вбачається, що вказані кошти відповідач отримала на підставі рахунку-фактури № 182. Згідно з ст.626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Як вбачається зі ст.627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Натомість, у недатованому рахунку-фактурі № 182, що посвідчений підписом та печаткою відповідача, не визначені істотні умови договору купівлі-продажу, адже конкретно не визначено товар, який відповідач мав би передати у власність покупцеві - не зазначена кількість товару (площа ПВХ) та конкретні його характеристики. Більш того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується самим позивачем у позові, вказаний рахунок-фактуру йому було надано не відповідачем, з яким він навіть не спілкувалася 22.06.2021 року, а третьою особою. Отже, на підставі наданого позивачем рахунку-фактурі № 182 суд не може констатувати, що сторони з отриманням позивачем вказаного рахунку-фактури досягли згоди на укладання договору та погодили на власний розсуд істотні умови з купівлі-продажу товару - металопластикових конструкцій, а тому суд дійшов висновку про те, що сторонами вказаний договір укладено не було, хоча відповідачем й були отримані 27100 гривень, що не оспорювалося сторонами та підтверджується матеріалами справи. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст. 1212 ЦК України). Натомість, як вбачається з викладеного обґрунтування заявлених позивачем вимог, їх підставою були зовсім не положення ст. 1212 ЦК України), а приписи чинного законодавства України щодо недійсності та нікчемності правочинів, які не можуть бути застосовані до неукладених договорів. За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, та й те що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про стягнення грошових коштів, суд вважає позов у цій справі не може бути задоволений з викладених у ньому позивачем підстав, а тому слід відмовити у задоволені позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed