Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей та визначення місця проживання дітей, в якій просила визначити місцем проживання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей та до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 червня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який 29 вересня 2020 року було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва. У шлюбі із відповідачем у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, під час шлюбу подружжям було придбано двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на відповідача. Протягом останнього часу сторони хоч і проживають за однією адресою, проте будь-яких шлюбних відносин не підтримують. При цьому, спільні діти проживають разом з матір`ю в одній з двох кімнат квартири. Упродовж тривалого часу всі витрати, пов`язані з утриманням дітей, несе виключно позивачка, в той час як відповідач не забезпечує фінансово дітей, матеріальної допомоги не надає на їх утримання, чим порушує свій обов`язок, передбачений нормами Сімейного кодексу України. Крім того, вихованням, навчанням, фізичним та інтелектуальним розвитком дітей займається позивачка, а відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків. Відповідач працює, у 2020 році він отримав загальний дохід у сумі 23608 грн., а тому позивачка вважає, що він має змогу утримувати матеріально спільних дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2021 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 09 березня 2021 року позовну заяву у зазначеній справі було залишено без руху для надання позивачем доказів сплати судового збору. 07 квітня 2021 року позивачем на виконання ухвали суду усунуто недоліки та надано суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді від 12 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 липня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, заначивши, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] не підтримує, оскільки в матеріалах справи наявна заява останньої, в якій вона заявила про визначення місця проживання разом з матір`ю. Крім того, на час розгляду справи вона досягла 16-річного віку, у зв`язку з чим підстави для визначення її місця проживання у судовому порядку відсутні. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково. Так, в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю вони не заперечили, враховуючи наданий до суду відповідний висновок органу опіки та піклування. Крім того, вважають, що підстави для вирішення питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] відсутні, оскільки на даний час вона вже досягла 16 років та сама виявила бажання проживати разом із матір`ю. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів зазначили про визнання позовних вимог у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто в розмірі, мінімально гарантованому державою. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №70. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтвах про народження яких зазначено [PERSON] та [PERSON] . 28 жовтня 2009 року [PERSON] придбав у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. 29 вересня 2020 року рішенням Подільського районного суду міста Києва шлюб між сторонами розірвано. З довідки про доходи № 1531, виданої 02 листопада 2020 року, вбачається, що [PERSON] працює інспектором Департаменту патрульної поліції та у період з 01 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року отримала дохід у сумі 132034 грн. 82 коп. З довідки про доходи № 810, виданої 19 травня 2021 року, вбачається, що [PERSON] працює інспектором Департаменту патрульної поліції, та у період з січня 2021 року по квітень 2021 року отримала дохід у сумі 58400 грн. Згідно службової характеристики, виданої на ім`я [PERSON] , остання за час служби в поліції та на займаній посаді зарекомендувала себе позитивно. З покладеними обов`язками справляється у повному обсязі. При їх виконанні проявляє сумлінність та старанність. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. Вміло використовує свій робочий день, правильно розподіляє час та сили на виконання дорученого завдання. При виконанні службових завдань присутня витримка, цілеспрямованість, уміння довести розпочату справу до логічного завершення. В складній ситуації орієнтується добре та завжди приймає рівні рішення щодо її вирішення. За характером спокійна, врівноважена, витримана та розсудлива. По відношенню до громадян та товаришів по роботі ввічлива, тактовна. Користується повагою серед колег по роботі. З інформаційного листа Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Гімназія № 34 «Либідь» ім. Віктора Максименка» Подільського району міста Києва №52 від 03 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчалися на дату видачі такого листа в 9-А та 4-Б класах. Зі слів класного керівника [PERSON] та класовода початкових класів [PERSON] за увесь час навчання дітей в гімназії у вихованні та навчанні, співпраці із закладом освіти, участь у роботі батьківського колективу класу, зв`язок з класними керівниками підтримує мати [PERSON] . Батько [PERSON] за період навчання доньок з`являвся в закладі освіти кілька разів, не відвідував батьківські збори, зв`язок з класними керівниками чи адміністрацією гімназії не підтримує. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільского району м. Києва, проотягом 2020-2021 років дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на амбулаторні прийоми супроводжує їх мати [PERSON] . Листки непрацездатності видавались на ім`я [PERSON] . За правилами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із висновку Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 лютого 2022 року вбачається, що вказаний орган опіки вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] . Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6 ст. 7 СК України). Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків, а також те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. Згідно із ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 2 статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). У п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. При вирішенні спору суд, відповідно до ч .4 ст. 263 ЦПК України, бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як встановлено з досліджених в судовому засіданні доказів, малолітня [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає з матір`ю, активну участь у навчанні та лікуванні приймає саме позивачка, що підтверджено довідкою навчального закладу та закладу охорони здоров`я, а також не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. Висновком органу опіки та піклування вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, у зв`язку з чим, з урахуванням ставлення матері до малолітньої доньки, яка любить свою дитину, створила добрі умови для проживання та розвитку, забезпечує її, та бажає щоб дитина розвивалась, її матеріальну можливість створити сприятливі умови щодо всебічного розвитку, суд вважає, що найкращим інтересам малолітньої [PERSON] відповідатиме її спільне проживання саме з матір`ю. Однак суд наголошує на тому, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21). Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Спір щодо місця проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Згідно дослідженої у судовому засіданні заяви, посвідченої 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Прокопович А.С. заявила, що хоче проживати з [PERSON] , яка є її матір`ю. На підставі викладеного, враховуючи особисту заяву [PERSON] зроблену за власним волевиявленням, а також те, що на момент розгляду справи у суді [PERSON] виповнилося 16 років, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання неповнолітньої [PERSON] . Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідачів аліментів, то суд вважає, що такі вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Так, згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, суд бере до уваги, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи та отримує стабільний дохід, стан його здоров`я є нормальним, інших утриманців він не має, що з`ясовано судом із пояснень представника відповідача у судовому засіданні та із наданих ним до суду письмових доказів. Будь-яких інших обставин, які мають істотне значення для вирішення даного спору та які б вказували на неможливість відповідача приймати участь у вихованні дитини, суду не надано. При розгляді даної справи судом також приймаються до уваги положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, при розгляді даної справи суд також виходить із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, а також межі вимог позову, суд, з урахуванням того, що проживання дітей визначено з позивачкою, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки, на утримання двох дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач є учасником бойових дій, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial