Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, який було уточнено. Позов мотивований тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 23.02.2012 року винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах виданого Ізмаїльським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області №54633 від 25.10.2021 року - заборгованість зі сплати аліментів боржника [PERSON] перед [PERSON] по виконавчому листу №2-НІ510/150/12 від 23.02.2012 року становить 99980,90 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2015 року по 03 листопада 2021 року в розмірі 1351130,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача телефонограмою повідомив суд про розгляд справи за його відсутності. Позов не визнає. В наданих поясненнях зазначив, що відповідачем своєчасно та у повному обсязі перераховувались аліменти на користь [PERSON] . Однак, [PERSON] змінила місце свого проживання, не повідомивши про це ані [PERSON] , ані державну виконавчу службу. Так само, не були відомі й платіжні реквізити вказаної особи. [PERSON] був змушений сплачувати аліменти на розрахунковий рахунок Ізмаїльського ВДВС. У зв`язку з тим, що у державної виконавчої служби не було зв`язку із позивачкою, грошові кошти зібрались на рахунку, а реквізитів для подальшою перерахування на користь стягувача у ДВС не було. На прохання державного виконавця, [PERSON] було відкрито особистий рахунок в банку та написано заяву про перерахування грошових коштів, вже сплачених ним в якості аліментів, на такий рахунок відповідача. Потім, Ізмаїльський відділ ДВС, незважаючи на наявність заборгованості, повернув грошові кошти відповідачеві. Вважає, що відсутні підстави для нарахування пені, у зв`язку із відсутністю вини відповідача у виникненні заборгованості. Станом на 31.12.2021 року [PERSON] погасив у повному обсязі заборгованість перед позивачкою, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Суд, заслухавши представника позивачки, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6,7,8,9). Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2012 року, стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.10.2021 року (а.с.11) вбачається, що загальний розмір заборгованості станом на 30.09.2021 року становить 99 980,90 грн. 14.12.2021 року, 17.12.2021 року, 20.12.2021 року, 21.12.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гирус О.С. при примусовому виконанні судового наказу було вилучено готівкові кошти у боржника [PERSON] в розмірі 11\~750,00 грн., 49 000,00 грн., 31\~815,00 грн., 3\~000,00 грн., що підтверджується актами вилучення у боржника готівки (а.с. 48-51). З довідки Ізмаїльського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області №1/61209906 від 11.01.2022 року вбачається, що станом на 31.12.2021 року заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] відсутня (а.с. 52). Судом також встановлено, що згідно копій виконавчого провадження №61209906, на підставі заяви [PERSON] від 07.02.2020 року, державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гирус О.С. 07.02.2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2012 року. Як вбачається з матеріалів вказаного провадження відповідачем [PERSON] перераховувались аліменти на розрахунковий рахунок Ізмаїльського ВДВС, так як реквізити для подальшого перерахування аліментів на користь [PERSON] були невідомі, у зв`язку з тим, що остання змінила місце свого фактичного проживання, не повідомивши про це ні [PERSON] , ні державну виконавчу службу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість (а.с. 63-147). Так, за ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Стаття 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення виконавцем аліментів. Об`єднана палата КЦС ВС в справі № 661/905/19 від 14.02.2020 дійшла висновку, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. В такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що відсутня винна поведінка відповідача [PERSON] щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дітей, тобто [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як платник аліментів, довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Заборгованість по сплаті аліментів виникла в результаті відсутності адреси місця проживання позивачки [PERSON] та реквізитів рахунку, щодо перерахування аліментів, тому заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах. Також суд приймає до уваги, що відповідачем була сплачена в повному обсязі заборгованість по аліментах. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок умисних дій (бездіяльності) відповідача [PERSON] позивачкою [PERSON] суду надано не було. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість яка виникла в розумінні частини 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, виникла не з його вини, позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не підлягає задоволенню, у зв`язку з його необґрунтованістю. Судові витрати вирішити відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed