Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги позову обґрунтовано тим, що між позивачем та [PERSON] 18.05.2013 укладено кредитний договір № 84/2013, у зв`язку з чим відповідач отримала кредит на придбання автомобіля у розмірі 119 352 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 по цивільній справі 755/2164/19 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 438,67 грн. та витрати по сплаті судового збору. 11.02.2021 ВПВР УЗПВР у Херсонській області ПМУЮ МУЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, а 26.08.2021 в рамках виконавчого провадження № 64352654 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач звертає увагу на те, що заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 виконано 02.09.2021 згідно виписки № 96145201225163.980. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 03.04.2019 по 18.10.2021 в порядку ч. 2 ст. 625 УК України за несвоєчасне виконання рішення суду 3 % річних та суму індексу інфляції простроченої заборгованості у загальному розмірі 28 385,61 грн., а також витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 визначено Деснянський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та првовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-УII (далі-Закон України №1207-УII) визначено, що тимчасово окупована територія України (далі-тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється Конституція України та закони України. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України №1207-УII, для цілей цього закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія АР Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2021 постановлено залишити позов без руху у зв`язку з невиконанням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України. 15.11.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Останнє місце реєстрації відповідача [PERSON] є [ADDRESS] , однак починаючи з 27.03.2014 поштові відправлення, які спрямовані УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим і м.Севастополя і повертаються у зворотному напрямку. За даних обставин УДППЗ «Укрпошта» не має можливості пересилати поштові відправлення на півострів. У зв`язку з цим повідомлення для відповідача про розгляд справи розміщено на офіційному сайті «Судова влада України» з посиланням на веб-портал Єдиного реєстру судових рішень. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Ухвалою суду від 30.05.2022 постановлено подовжити строк розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 90 днів з дня винесення ухвали. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить п. 3 прохальної частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 18.05.2013 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №84/2013, у зв`язку з чим відповідач отримала кредит на придбання автомобіля «Ford Fiesta» у розмірі 119 352 грн. на строк з 18.05.2013 по 15.05.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 17,9 % річних. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 по цивільній справі 755/2164/19 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 438,67 грн. та витрати по сплаті судового збору. 11.02.2021 згідно з інформаційною довідкою про виконавче провадження головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Херсонській області ПМУЮ МУЮ (м. Одеса) Тетеруком В.В. відкрито виконавче провадження № 64352654 з примусового виконання виконавчого листа № 755/2164/19. 26.08.2021 в рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Випискою по рахунку № 9611201225163.980 від 02.09.2021 підтверджується факт виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019. (а.с.23) Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (кредитор) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 03.04.2019 по 18.10.2021 в порядку ч. 2 ст. 625 УК України за несвоєчасне виконання рішення суду 3 % річних та суму індексу інфляції простроченої заборгованості по пені у розмірі 28 385,61 грн., з яких: 9 377,69 грн. - сума 3 % річних, нарахованих в порядку ст. 625 УК України, 19 007,92 грн. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористувалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подали суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за період з 03.04.2019 по 18.10.2021 в порядку ч. 2 ст. 625 УК України за несвоєчасне виконання рішення суду 3 % річних та суму індексу інфляції простроченої заборгованості у загальному розмірі 28 385,61 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved