Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивачка обґрунтовує тим, що 02.12.2013 р. між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір № 27011303118, зареєстрований Севастопольським міським центром зайнятості, згідно з яким її прийнято на посаду менеджера з роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, про що у її трудовій книжці зроблено запис від 02.12.2013 р. № 19. 24.12.2014 р. вона звільнилась за власним бажанням, але у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим та м. Севастополя запис у її трудовій книжці від 24.12.2014 р. № 20 про звільнення зроблено відповідно пункту ч. 1 ст. 77 трудового кодексу Російської Федерації. В базі українського Державного центру зайнятості трудовий договір вважається не розірваним. Оскільки зняття трудового договору з реєстрації в Державній службі зайнятості за відсутності однієї із сторін трудових відносин можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде надано рішення суду, що набуло чинності, відносно припинення дії такого договору, просить суд припинити дію трудових відносин між нею та [PERSON] за трудовим договором від 02.12.2013 р. № 27011303118, зареєстрованим Севастопольським міським центром зайнятості, з 24.12.2014 р. на підставі ст. 38 КЗпП України. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду пояснення щодо необхідності задоволення заявленої позовної вимоги про розірвання трудового договору, просив провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Враховуючи такі обставини, приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.12.2013 р. [PERSON] уклала трудовий договір № 27011303118, зареєстрований в Севастопольському центрі зайнятості, з [PERSON] та була прийнята на посаду менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. 24.12.2014 р. позивачка була звільнена за власним бажанням згідно пункту ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу Російської Федерації, у зв`язку з чим трудовий договір було розірвано (а.с. 28-29). Відповідні записи було зроблено у трудовій книжці позивачки (а.с. 30). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2015 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу вирішено змінити прізвище [PERSON] « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗПП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Станом на день укладення та реєстрації спірного трудового договору фізичні особи-підприємці зобов`язані були дотримуватися вимог Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260 (далі за текстом Порядок № 260). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п.п. 8, 9 Порядку № 260 у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Водночас, згідно з пп. 1 п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з 20.02.2014 р. сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначаються тимчасово окупованою територією. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації згідно з законодавством Російської Федерації та відповідний запис в трудовій книжці позивачки не тягнуть за собою юридичних наслідків на території України. В той же час, відповідно до ст. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки місце реєстрації трудового договору є тимчасово окупованою територією, тому, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивачка позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право. За вказаних обставин суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved