Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Представник [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської обл. Головкіною Я.В. №56686 від 30.03.2021 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" заборгованості в сумі 4927,50 грн.; стягнути на його користь з ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" в порядку повернення стягнутої суми за виконавчим написом грошової суми 4927,50 грн. Вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] стало відомо, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської обл. Закорком В.В. відкрите виконавче провадження №66309258 по примусовому виконанню виконавчого напису №56686 виданому 30.03.2021 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської обл. Головкіною Я.В., про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості в сумі 4927,50 грн. Виконавчий документ [PERSON] не отримував, з його змістом ознайомився, коли звернувся до державного виконавця для отримання інформації щодо виконавчого провадження. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки [PERSON] не отримував жодних доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог стягувача. Відповідно до п.п.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаірусами України №296/5 від 22.02.2012 р. боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань. На адресу позивача не надходило жодної письмової вимоги (повідомлення) про погашення заборгованості. А тому фактично аргументу щодо безпідставності виконавчого напису висловити нотаріусу не мав можливості. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, та взагалі не дослідив факту того, чи виник у позивача обов`язок щодо виконання зобов`язань саме перед відповідачем. Крім того, у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Тобто, сума, яку позивач повинен сплатити на користь відповідача становить 4927,50 грн., вказана сума згідно долучених до позову доказів є сплаченою. Однак на підставі постанови приватного виконавця продовжуються відрахування з заробітної плати позивача, що і змусило звернутись з позовом до суду. Представник [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС" в судове засідання не з"явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської обл. Головкіна Я.В. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлена. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.09.2019 р. між [PERSON] та ТОВ "СС Лоун" укладено кредитний договір №656165-А, за яким товариство надало 1500 грн. строком на 30 календарних днів (а.с.65-72). 28.12.2020 р. між ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" та ТОВ "Фінфорс" укладено договір факторингу №28/1220-01, відповідно до якого ТОВ "Фінфорс" відступило ТОВ "ФК "Онлайн фінанс", право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 73-81). 30.03.2021 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №56686 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" заборгованості в сумі 4927,50 грн. (а.с.90), на підставі якого 28.07.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66309258 (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Згідно з п. 3.1 та п. 3.2 цього Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до цього Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Згідно з правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що нотаріусом вчинено виконавчий напис без попереднього направлення позивачу стягувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Не встановлено судом факт спрямування боржнику [PERSON] повідомлення про порушення ним кредитних зобов`язань і, як наслідок, надання можливості боржнику ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, хоча така можливість надавалася судом. Крім того, в оскаржуваному виконавчому написі ведеться мова про те, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №656165-А від 18.09.2019 р. укладеного ним з ТОВ "СС ЛОУН". Однак, суду ні відповідачем, ні третьою особою не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія "Онлайн фінанс" набула права вимоги як стягувач заборгованості за кредитним договором №656165-А від 18.09.2019 р., яка утворилася у боржника [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс". Такими доказами можуть бути ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, копії яких до виконавчого напису не долучені, як і не надані суду. Отже, суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). В разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконанню повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Ч.1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ч.3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17). Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 у справі № 910/16334/19. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому є підстави для повернення відповідачем грошових коштів позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, сплачених за спірним виконавчим написом. Розмір внесеної позивачем суми за виконавчим написом підтверджується довідкою з місця роботи позивача та становить 4927,50 грн. (а.с.7-8), а тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 4927,50 грн. підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.06.2022 р. задоволено заяву про забезпечення позову (а.с.27). Згідно ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подачу позову та за заяву про забезпечення позову в сумі 1488,60 грн.

Outcome: approved