Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив визначити місце проживання його сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. В обґрунтування позову зазначив, що від шлюбу з відповідачкою мають сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачем у квартирі, що належить позивачу на праві власності. Відповідачка часто надовго залишає сина, так як виїздить за межі Ізмаїльського району в пошуках житла та роботи. Шлюбних стосунків сторони не підтримують. Позивач створив для сина всі необхідні умови для життя. Вважає, що дитина живе в гармонії та у морально сприятливих умовах, у них із сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з довготривалим перебуванням за межами Ізмаїльського району, зазначивши, що проти позову заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність та просили при розгляді справи врахувати рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради від 07.07.2022. Розглянувши позовну заяву та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.11.2007, про що складено відповідний актовий запис № 630 від 24.11.2007. Після реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.08.2018 виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 01 від 03.08.2018. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 21.07.2022. Сторонами не заперечується та вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви відповідачки, факт, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим судом цей факт визнається встановленим та таким, що доказуванню не підлягає. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вилківської міської ради та рішення від 01.07.2022 №97, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання від 14.06.2022 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має належні умови для розвитку та виховання, зокрема має окрему кімнату об лаштовану меблями, іграшками, книжками, розвиваючими іграми, спортивним обладнанням, об лаштоване місце для навчання. В достатній кількості навяні продукти харчування. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, заперечуючи проти позову, відповідачкою не наведено жодних підстав та доказів, які б спростовували встановлені судом обставини справи, разом з тим постійно або довгостроково перебуває за межами Ізмаїльського району Одеської області. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання її з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved