Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 квітня 2010 року відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну карту, а розмір кредитного ліміту в подальшому збільшився до 12 000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею і банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка згідно з п. 2.1.1.5.5 Договору зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 26 січня 2022 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 13 341 гривня 34 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 773 гривні 56 копійок та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2 567 гривень 78 копійок, від сплати яких відповідачка ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 3 зворот, 54). Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явилася. Відзив суду не надала, проте надала заяву про визнання позову, а справу просила розглянути за її відсутності (а.с.76). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (а.с.46-48) та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якого відповідачка виявила бажання отримати платіжну карту «Універсальна» з розміром бажаного кредиту 500 гривень (а.с.12 зворот). У підписаній відповідачкою анкеті-заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. Також судом встановлено, що 07 травня 2021 року [PERSON] підписала Інформацію про основні умови кредитування, згідно яких сума кредитного ліміту може становити до 800 000 гривень, строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, а розмір процентної ставки - від 0,00001% в пільговий період до 42% поза межами пільгового періоду (а.с.13-16). Згідно Довідки відповідачка 14 липня 2014 року отримала кредитну картку з номером [NUMBER] , яку потім було замінено на інші картки, а остання зі строком дії до 02/25 (а.с.10,11) До матеріалів справи банк додав також Виписку з карткового рахунку (а.с.49-51), згідно якого на картці [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 332 гривні 86 копійок, яким користувалася відповідачка з 14 липня 2014 року шляхом здійснення безготівкових оплат та зняття готівки. Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено укладання між сторонами договору про надання банківських послуг у вигляді надання кредиту на суму 5 332 гривні 86 копійок. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] підтверджено, що остання отримала кредитний ліміт в розмірі 5 332 гривні 86 копійок. Також згідно вказаної Довідки, відповідачці було збільшено розмір кредитного ліміту до 11 997 гривень 36 копійок, а 07 жовтня 2020 року зменшено до 00 гривень 00 копійок, а згідно анкети-заяви банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (а.с.10). За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. В іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Згідно наданої банком Виписки про рух коштів по карткам, виданим на ім`я відповідачки та згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 26 січня 2022 року, заборгованість за кредитним договором становить 13 341 гривня 34 копійки, а також підтверджується факт отримання та користування кредитними коштами відповідачкою (а.с.8-9). Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] в порушення умов договору не виконала взяті на себе грошові зобов`язання та не виплатила в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки, у зв`язку з чим, за розрахунками позивача (а.с. 8-9) станом на 26 січня 2022 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 773 гривні 56 копійок та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 2 567 гривень 78 копійок,що свідчить про істотне порушення відповідачкою в односторонньому порядку умов укладеної угоди, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідачка згідно заяви від 04 серпня 2022 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, що є самостійною підставою для задоволення позову, оскільки суд також встановив наявність обставин для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. В той же час, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява майнового характеру подається юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становить 2 481 гривень 00 копійок. У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з відповідачки заборгованості передбачає сплату позивачем судового збору в мінімально встановленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для пропорційного стягнення судового збору відсутні. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, у зв`язку з визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, з неї підлягає стягненню 50% сплаченого позивачем судового збору, а інші 50% слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved