Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у березні 2021 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , Державної служби морського та річкового транспорту України (в подальшому Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), про визнання права власності у якому просить: - визнати за ним право власності на судно - катер прогулянковий «Silver Shark DC», номер судна «ua 0765 KV» (попередній номер УЧА1296К), корпус № FISLYM0217A202, регістровий номер SRU-844052, дата і місце побудови: 2004 Фінляндія, довжина по КВЛ 5.8м., ширина 2.25м., висота борту 0.68м., надводний борт 400 мм., валова місткість 2.0 р.т., двигун Honda [NUMBER] , рік і місце побудови 2004 Японія, сумарна потужність 95.59 кВт. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 03.06.2009р. між позивачем та [PERSON] було укладено біржовий договір купівлі-продажу №005401 рухомого майна, а саме катера, який зазначено вище. Позивач наполягає, що після укладення вказаного договору він відповідно до Порядку ведення державного суднового реєстру України і Суднової книги України, який був затверджений Постановою КМУ від 26.09.1997р. №1069, звернувся до Інспекції Головного державного реєстратора флоту із заявою про реєстрацію судна, надавши при цьому документи передбачені вказаним Порядком. На підставі поданих позивачем документів зазначеною Інспекцією було присвоєно судну новий державний реєстраційний номер «ua 0765 KV» та вказане судно було зареєстроване у регістрі судноплавства України, а позивач отримав свідоцтво про придатність такого судна до плавання. Позивач стверджує, що ним були надані усі документи для проведення реєстрації за ним вказаного судна, а тому до останнього вважав, що вказане судно було зареєстровано за ним, оскільки відмови у проведенні його реєстрації він не отримував. Тривалий час позивач вказаним судном не користувався, а тому не знав про те, що останнє не було зареєстровано у встановленому законом порядку. 14.12.2020р. позивач звернувся з листом до Державної служби морського та річкового транспорту України в якому просив поновити розгляд документів щодо реєстрації судна в Судовій книзі України та видати позивачу як власнику судновий білет на вказане судно. Однак у проведенні такої дії позивачу було відмовлено, а самим відповідачем ставиться під сумнів та не визнається факт, що позивач є власником вищевказаного судна. При цьому позивач вказує, що в наслідок численних реорганізацій відповідача було втрачено біржовий договір купівлі-продажу від 03.06.2009 за №005401, що є правовстановлюючим документом, який підтверджує перехід права власності до позивача. Державна служба морського та річкового транспорту України була утворена в 2017р. та є фактично правонаступницею Інспекції Головного державного реєстратора флоту, а тому їй повинні були бути передані документи щодо незавершеної реєстрації суден, чого із невідомих причин зроблено не було. За таких підстав, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа позивач не може належним чином реалізувати свої правомочності щодо вказаного майна, а тому змушений був звернутися до суду із вказаним позовом. 30.07.2021р. на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому останній визнав обставини передачі [PERSON] катера з усіма необхідними документами, проти задоволення позову не заперечував, розгляд справи просив проводити за його відсутності. 03.08.2021р. на адресу суду від відповідача - Державна служба морського та річкового транспорту України (в подальшому Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) надала до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечила посилаючись на те, що вказана служба була утворена на підставі постанови КМУ від 06.09.2017 за №1095 відповідно до якої вказана служба не являється чиїмсь правонаступником, а по суті є новоствореним центральним органом виконавчої влади , який фактично почав свою діяльність 22.08.2018р. Починаючи з 2018 р. по дату подання відзиву на позовну заяву до Морської адміністрації із заявою про реєстрацію права власності на вказане вище судно позивач не звертався, а тому Морська адміністрація не порушувала прав позивач, що свідчить про подання останнім завідомо безпідставного позову. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем встановлених ст. 257 ЦК України строків позовної давності. Позивач скерував до суду відповідь на відзив у якому проти доводів Морської адміністрації заперечив та вказав, що функції реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України та ведення журналу їх обліку покладено на відповідача, отже позивачем правильно визначено відповідача по даному позову. Вся відповідальність за збереження документів власників суден лежить на відповідачу, як державному органу з відповідними функціями. Крім того, оскільки позивач відмову у проведенні відповідної реєстрації судна не отримував тому був впевнений, що катер належним чином зареєстрований, а про порушення своїх прав дізнався лише в 2020 році, тому термін звернення до суду позивачем не пропущено. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження відповідно до ухвали суду від 03.06.2021р. Позивач в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник Державної служби морського та річкового транспорту України в судовому засідання проти задоволення позову категорично заперечував та надав суду пояснення аналогічні поясненням, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. У позовній заяві позивач вказує, що в червні 2009 р. він придбав у [PERSON] вказаний вище катер та звернувся до Інспекції Головного Державного реєстратора флоту України із відповідною заявою про реєстрацію судна, надавши при цьому необхідні документи. Саме на підставі його звернення Інспекцією Головного Державного реєстратора флоту України був присвоєний судну новий державний реєстраційний номер. На час звернення позивача із заявою про реєстрацію судна діяв Порядок ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, що був затверджений постановою КМУ від 26.09.1997р. за №1069. До заяви судновласника, зразок якої затверджений Мінінфраструктури, що подається до органу державної реєстрації подавався перелік документів, що визначений п. 13 вказаного вище Порядку. Як вбачається із матеріалів справи розгляд заяви щодо реєстрації зазначеного вище судна був зупинений та позивача було повідомлено, що такий розгляд буде поновлено після надання [PERSON] документів передбачених підпунктом г) п. 13 та п. 25 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 26.09.97р. № 1069. Відповідно до п.п. г) п. 13 та п. 25 Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року за N 1069, такими документами є копія свідоцтва про придатність судна до плавання або документи, що підтверджують проходження судном технічного нагляду, зразок яких затверджується Мінінфраструктури, а для риболовних суден - Держрибагентством, а також копії платіжних документів, що свідчать про сплату відповідних зборів в установленому розмірі. Отже, вказане вище дає суду прийти до переконання, що Порядком ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України чітко визначений перелік документів та визначена процедура реєстрації судна в Україні, яку позивач достеменно знаючи не дотримався, із невідомих суду підстав до відповідних органів, які уповноваження на здійснення реєстрації суден, документів своєчасно не подав, а тому процедура проведення реєстрації вказаного судна була зупинена. До матеріалів справи позивачем додане відповідне свідоцтво про придатність малого судна до плавання за №101-1-18/22-09, дата виготовлення якого становить 02.09.2009 рік. Тобто вказане свідоцтво, як і доданий до матеріалів справи акт огляду малого судна, який складено 02.09.2009 року, були виготовлені вже після звернення позивача до відповідного органу для відповідної реєстрації вказаного судна. Доказів належної сплати відповідних зборів позивачем до матеріалів справи не додано. У матеріалах справи міститься лист Інспекції Головного державного реєстратора флоту України від 12.08.2009 року за №2/ІІ-2576/2934, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] був повідомлений про те, що відповідно до заяви судновласника, біржового договору купівлі-продажу від 03.06.2009р. № 005401, власником судна моделі «Honda\~BF\~130\~АХ» з ідентифікаційним номером корпусу FI- SLYM0217A202, 2004 року побудови, є [PERSON] . Державний реєстраційний номер - « [NUMBER] ». Порт приписки - Київ. Судновласник - [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській обл., 16.04.1996р. Адреса судновласника - [ADDRESS] . Вказані дані підлягають внесенню у документи, які оформлюються класифікаційним товариством. При цьому позивач вказує, що з метою надання до Інспекції відповідних документів ним було отримано вказаний вище акт огляду малого судна та свідоцтво про придатність малого судна до плавання, які були ним подані до вказаної Інспекції та яка відповідно до встановлених норм чинного на той час законодавства повинна була підготувати висновок про реєстрацію судна у Державному судновому реєстрі України або відмову у його реєстрації з обґрунтуванням причин. Разом із тим матеріали справи не містять жодного доказу подання позивачем вказаних документів до Інспекції Головного державного реєстратора флоту України, розгляду таких документів останньою та прийняття відповідного рішення за результатами заяви позивача. Таким чином матеріали справи не містять будь-яких доказів, що позивачем було дотримано вимоги вказаного Порядку, затвердженого постановою КМУ від 26.09.97р. № 1069, подано всі необхідні документи для проведення відповідної процедури реєстрації вказаного судна, а за результатами розгляду останніх взагалі були прийняті якісь рішення. Відповідно до ч.,ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні доказі не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведених норм суд приходить до висновку, що підтвердженням права власності на судно є суднові реєстраційні документи, встановлені відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року № 1069, в які можуть вноситись зміни (пункти 29, 45). У матеріалах справи відсутні докази того, що у Державному судновому реєстрі України судно, право власності на яке просить визнати позивач взагалі реєструвалось. Із листів Державної служби морського та річкового транспорту України від 13.03.2020 за №1513/03/15-20 та від 08.05.2020 за №2778/03/15-20 вбачається, що за інформацією яка міститься у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України відсутні відомості щодо судна моделі «Silver Shark DC», з бортовим реєстраційним номером « [NUMBER] », ідентифікацій номер корпусу № [NUMBER] , власником або судновласником якого є [PERSON] . Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 1095 було утворено Державну службу морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури та затверджено положення про Державну службу морського та річкового транспорту України. Також вищезазначеною постановою установлено, що остання здійснює повноваження та виконує функції з реалізації державної політики у визначеній сфері з дня набрання чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 621-р «Питання Державної служби морського та річкового транспорту». У своїй\~діяльності Державна\~служба морського\~та річкового\~транспорту України\~(Морська\~адміністрація)\~керувалась,\~в тому\~числі,\~вказаною вище\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~вересня 1997\~року за\~N\~1069,\~відповідно до\~п.\~21\~та п.\~25\~якої на\~ підставі\~поданих документів\~Морська адміністрація,\~а для\~ риболовних\~ суден\~-\~Держрибагентство та\~Морська адміністрація\~готує висновок\~про реєстрацію\~судна у\~Державному судновому\~реєстрі України\~або відмову\~у його\~реєстрації з\~обґрунтуванням причин.\~Для реєстрації\~судна та\~отримання суднових\~реєстраційних документів\~ судновласник\~ подає\~ копії\~ платіжних\~ документів,\~ що\~свідчать \~про \~сплату \~відповідних зборів\~в установленому\~розмірі.\~Орган \~державної \~реєстрації \~після \~надходження висновку\~Морської адміністрації,\~а для\~ риболовних\~суден -\~ Держрибагентства\~та Морської\~адміністрації у\~триденний строк\~видає судновласнику\~такі реєстраційні\~документи:\~ свідоцтво\~на право\~плавання під\~Державним прапором\~України;\~ свідоцтво\~про право\~власності на\~ судно.\~У \~разі тимчасової\~реєстрації \~судна \~свідоцтво \~про \~право \~власності \~на \~судно \~не видається.\~ Річковим суднам, зазначеним у пункті 12 Порядку, свідоцтво про право плавання під Державним прапором України та свідоцтво про право власності на судно видаються безпосередньо Морською адміністрацією. У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову КМУ від 06.03.2022 за №212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства», згідно з п. 1 якої постановлено, що Державна служба морського та річкового транспорту України перейменована на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрацію судноплавства). Крім того, постанова Кабінету Міністрів України від 26 вересня 1997 року за № 1069 втратила чинність 07.03.2022р., а вимоги до державної реєстрації та тимчасової реєстрації суден в Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України врегульовані «Порядком реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України», що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 11.04.2022р. за №203. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку реєстрація (тимчасова реєстрація) судна в Україні полягає у внесенні відомостей про нього до Державного суднового реєстру України, що ведеться за формою згідно з\~додатком 1\~до цього Порядку, або Суднової книги України, що ведеться за формою згідно з\~додатком 2\~до цього Порядку, та отриманні цим судном свідоцтва про право власності на судно, свідоцтва про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент), свідоцтва про тимчасове право плавання під Державним Прапором України або суднового білета. Відповідно до п. 5 вказаного Порядку реєстрацію та тимчасову реєстрацію суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України, виключення та тимчасове виключення суден з Державного суднового реєстру України та Суднової книги України (припинення або тимчасове припинення реєстрації) з видачею відповідних суднових документів здійснює Адміністрація судноплавства за заявою судновласника або уповноваженої ним особи (далі - заявник). Судом встановлено, що позивач листом від 14.12.2020 р. звертався до Державної служби морського та річкового транспорту України де просив провести реєстрацію судна в Судновій книзі України та видати відповідний судновий білет. Однак листом Державної служби морського та річкового транспорту України від 21.12.2020р. була надана [PERSON] відповідь, згідно з якою Морська адміністрація посилалась на свої листи від 13.03.2020 за №1513/03/15-20 та від 08.05.2020 за №2778/03-15-20 без вирішення заяви [PERSON] по суті. Вказані дії Державної служби морського та річкового транспорту України Смиченком В.В. у встановленому законом порядку не оспорювались. Отже, в матеріалах справи відсутні докази відмови позивачу у такій реєстрації, що свідчить про відсутність фактичного спору між сторонами та відсутність порушення прав позивача, який для належної реєстрації своїх прав мав би звернутися у встановленому законодавством порядку до відповідного органу державної влади із відповідною заявою про реєстрацію своїх прав та у випадку безпідставної відмови у проведенні такої реєстрації міг би оспорити таке рішення в суді. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, якщо воно визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту Цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.11.2021 у справі № 520/4005/2020, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). При цьому Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 13.05.2021р. по справі № 910/6393/20 зазначив, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Отже, на час розгляду матеріалів справи в суді право власності [PERSON] на об`єкт рухомого майна у встановленому чинним законодавством порядку не зареєстровано, а отже, відповідно до положень ЦК України та вказаних вище Порядків позивач не є власником зазначеного судна, належних доказів звернення до відповідних органів про реєстрацію права власності на нього до суду не подав, відмови у проведенні такої реєстрації не отримав, а тому його право на вказане судно не може вважатись судом порушеним. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судові витрати відповідно до норм ст. 141 ЦПК України суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed