Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~позову [PERSON] \~посилається на\~те,\~що вони\~з відповідачем\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі\~з 21.07.2007,\~однак шлюбні\~відносини між\~ними фактично\~розірвані та\~вони не\~ведуть спільне\~господарство у зв`язку з тим, що мають різні погляди на життя та несумісні характери, внаслідок чого їх подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не вбачає необхідності у наданні строку на примирення, позаяк її рішення про розірвання шлюбу з відповідачем усвідомлене та добровільне. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який залишається проживати з позивачем. Відтак позивач просила розірвати їх шлюб та залишити їй нинішнє прізвище. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що визнає позовні вимоги та відмовляється від раніше поданого клопотання про надання строку для примирення. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області під актовим записом № 209, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 17). Як наголошується у\~ст. 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що на теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично розірвані та вони не ведуть спільне господарство у зв`язку з тим, що мають різні погляди на життя та несумісні характери, внаслідок чого їх подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не вбачає необхідності у наданні строку на примирення, позаяк її рішення про розірвання шлюбу з відповідачем усвідомлене та добровільне. Дитина залишається проживати разом із позивачем. Відповідачем не надано суду доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. В свою чергу, із наданої суду письмової заяви відповідача вбачається, що останній не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до\~ ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач надав суду заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього та не виявляє бажання вжити заходів для збереження шлюбу з позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та розірвати шлюб між ними. Згідно з ч. 4 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 496,20 грн, сплаченого нею при поданні позову (а.с. 1-2, 3), а решту 50 відсотків судового збору (що також складає 496,20 грн) стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved