Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 липня 2006 року у виконавчому комітеті Тереблеченської сільської ради він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . Приблизно у той же період він погодив реєстрацію за адресою [ADDRESS] відповідачки [PERSON] та її сина від першого шлюбу [PERSON] . На даний час шлюб між ними розірвано. У житловому будинку в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] , однак, з моменту припинення шлюбних відносин, тобто з жовтня 2020 року, не проживають, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 03.05.2022 року. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю в своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені в позовній заяві, а також вказав, що позивач [PERSON] набув право власності на житловий будинок під час відкриття спадщини після смерті його батька - [PERSON] , тобто у 2010 році. З жовтня 2020 року [PERSON] та її син від першого шлюбу [PERSON] почали проживати окремо від позивача у с. Стерче, з того моменту жодного спільного господарства вони не ведуть та не є членами його сім`ї. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяв,у в якій вказала, що заявлені вимоги не визнає, оскільки позивачем набуто право власності на спірний житловий будинок у червні 2022 року, тобто він володіє майном менше ніж пів року. Просить суд відмовити у задоволенні позову, справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно копії рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2022 року у справі №715/921/22, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] . В даному рішенні також встановлено, що [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна належить господарство [ADDRESS] . Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття (ч.5 ст.1268 ЦК України), а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 609/1231/19. Тобто [PERSON] як спадкоємець, який належним чином прийняв спадщину є власником майна з моменту відкриття спадщини, тобто з 28 листопада 2010 року. Тому посилання відповідачки [PERSON] на те, що позивач [PERSON] володіє житловим будинком не більше ніж пів року до звернення до суду з вказаним позовом суд відхиляє. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2021 року у справі №715/460/21 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом у жовтні 2020 року. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання виданого Тереблеченською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області від 03.05.2022 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , за вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак з жовтня 2020 року за вказаною адресою не проживають та до будинку не навідуються, господарства не ведуть. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не є сином позивача, а є дитиною відповідачки від попереднього шлюбу. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини, що зазначені в позовній заяві. Наведені докази підтверджують те, що відповідачі не проживають у вказаному будинку з жовтня 2020 року, тобто перестали бути членами сім`ї позивача [PERSON] , тому суд вважає, що вони втратили право користування вказаним житлом. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.5 ст. 1268 ЦК України,

Outcome: approved