Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

07.07.2022 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] від 24.06.2022 року до [PERSON] в якій вона просить: змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Летичівського районного суду Хмельницької області по справі №678/562/17 провадження №2-678-281/17 від 13.06.2017 року, стягнувши з [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , додаткові витрати на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 13224,50 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона 14.10.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який у 2010 році було розірвано, про що 30.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області було складено актовий запис про розірвання шлюбу №57. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 13.06.2017 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області, позов [PERSON] було задоволено, та стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень, щомісячно, починаючи з 24.05.2017 року і до досягнення донькою повноліття. Відповідач ігнорував виконання вищевказаного рішення суду, тому за її зверненням 10.09.2020 року головним державним виконавцем Ковальчуком Ю.Ю. було відкрито виконавче провадження №62994896. Протягом усього періоду відповідач сплачував аліменти не регулярно при цьому успішно веде свій бізнес здійснюючи підприємницьку діяльність. Це підтверджується тим фактом, що після розлучення відповідач придбав кілька автомобілів, побудував житло та зробив у ньому євроремонт, придбав у смт.Летичеві територію, на якій успішно займається підприємницькою діяльністю. Через заборгованість по сплаті аліментів, сума якої перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці, відносно відповідача 15.09.2021 року винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень в тому числі 16.05. 2022 року винесено постанову про розшук майна боржника після винесення якої відповідач погасив всю заборгованість по аліментах. Оскільки з часу винесення рішення пройшло п`ять років, дочка виросла і аліменти в розмірі 800 грн. є недостатніми для її забезпечення. Також позивачка вказує, що на даний час вона не працює, проживає з донькою у господарстві своїх батьків, тому просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 800 грн. на частку від доходу відповідача [PERSON] . Також позивачка вказує, що дочка росте, дорослішає, розвивається, з`являються проблеми різного характеру, зокрема пов`язанні зі станом здоров`я, так у травні місяці 2022 року виникла потреба обстеження у стоматолога та нею було понесено витрати у розмірі 2740 грн., половину з яких у розмірі 1370 грн. позивач зобов`язаний їй повернути. Крім того, нею для доньки було придбано ноутбук «HP 255GB» вартістю 22799 грн., сумку для ноутбука вартістю 449 грн., мишку вартістю 389 грн., килимок вартістю 70 грн., всього на загальну суму 23707 грн., половину з яких у сумі 11853,50 грн. відповідач повинен їй повернути. 11.07.2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області подану заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього розмір аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини не визнає повністю та зазначає, що на обґрунтування вказаних витрат позивачкою не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу, з долучених документів не встановлено ким саме та кому саме проводились стоматологічні послуги, відносно ноутбука невідомо ким саме та кому саме купувався вказаний ноутбук разом з іншим приладдям, з ним як з батьком дитини не було узгоджено те, що дитині буде купуватись ноутбук і що саме за цю ціну, адже ноутбуки також є різні. Також наголошує, що позивачка купила даний ноутбук для себе особисто оскільки вона займається обробкою фотографій, крім того зазначив, що він не являється приватним підприємцем та на даний час тимчасово не працює. Суд, заслухавши думку та пояснення учасників процесу, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст.24 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що паспортом громадянина України документ № [NUMBER] , орган, що видав 6823, дата видачі 23.06.2018 року, підтверджується особа позивачки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 21.12.2002 року, підтверджується особа відповідача [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого повторно Летичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 07.03.2022 року, [PERSON] , народилась [INFO] у смт.Летичів, про що 15.05.2007 року складено відповідний актовий запис №57, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 30.11.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №57 від 30.11.2010 року, після реєстрації розірвання шлюбу їм присвоєно прізвища « [PERSON] ». Відповідно до рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 13.06.2017 року, позов [PERSON] було задоволено, та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого [ADDRESS] , жителя [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 800 гривень, щомісячно, починаючи з 24.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 29.05.2018 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29.05.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №1101, прізвище після держаної реєстрації шлюбу його та її « [PERSON] ». Головним державним виконавцем Летичівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчуком Ю.Ю. було винесено постанову ВП №62994896 від 10.09.2020 року про відкриття виконавчого провадження, постанову від 15.09.2021 року про встановлення тимчасових обмежень, постанову ВП №62994896 від 16.05.2022 року про розшук майна боржника. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Летичівської селищної ради Хмельницької області №1310 від 31.05.2022 року, встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , та її донька [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері. Відповідно до довідки-розрахунку №8996 від 10.08.2022 року виданої державним виконавцем Ковальчуком Ю.Ю. щодо сплати та заборгованості з виплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , встановлено, що нараховано за період з 24.05.2017 року по 10.08.2022 року 67250 грн., сплачено за цей же період 67251,95 грн., тобто заборгованість станом на 10.08.2022 року відсутня. У судовому засіданні судом, з участю учасників процесу досліджено фотознімки та роздруківки з групи «Дошка оголошень Летичева», які були надані та містяться у матеріалах справи. Щодо позовної вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч.1 ст.192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. У Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовна вимога про зміну розміру та способу стягнення аліментів підлягає задоволенню, яка також визнана відповідачем [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності дост.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з наведеної норми додаткові витрати на дитину повинні бути викликані особливими обставинами, такими як розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, право на отримання додаткових витрат виникає у разі їх фактичного понесення або наперед. Розмір додаткових витрат на дитину в розумінні ст.185 СК України повинен обґрунтовуватись відповідними письмовими доказами. Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Предметом спору є стягнення фактично понесених витрат, позивачкою, якою є мати дитини, відтак істотною обставиною є встановлення факту понесення нею витрат, викликані саме особливими обставинами, такими як розвиток здібностей дітей, їх хворобами, каліцтвом тощо. Верховнии Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.08.2020у справі №336/1488/19 зазначив, що особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Звертаючись до суду з позовом позивачка [PERSON] зазначала, що у травні місяці 2022 року виникла потреба обстеження доньки у стоматолога та нею було понесено витрати у розмірі 2740 грн., половину з яких у розмірі 1370 грн. позивач зобов`язаний їй повернути. Крім того, нею для доньки було придбано ноутбук «HP 255GB» вартістю 22799 грн., сумку для ноутбука вартістю 449 грн., мишку вартістю 389 грн., килимок вартістю 70 грн., всього на загальну суму 23707 грн., половину з яких у сумі 11853,50 грн. відповідач повинен їй повернути. Судом встановлено та досліджено з матеріалів позовної заяви, до якої позивачка [PERSON] долучила 3 (три) фіскальні чеки з сімейної стоматології [ADDRESS] , а саме від 16.05.2022 року на суму 1220 грн., від 24.05.2022 року на суму 920 грн., від 25.05.2022 року на суму 600 грн., касир [PERSON] , які містять надання вказаних у них стоматологічних послуг. Однак позивачкою [PERSON] не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують факти, що саме нею понесено вказані витрати на стоматологічні послуги її доньки [PERSON] , не доведено те, що саме її донька [PERSON] проходила вказане обстеження та/або лікування у вказаній стоматології, не встановлено і таких під час судового розгляду, та у вищевказаних квитанціях вказана інформація відсутня. Також позивачкою не доведено необхідність вказаних витрат. Позивачко зазначено також, що нею для доньки було придбано ноутбук «HP 255GB» вартістю 22799 грн., сумку для ноутбука вартістю 449 грн., мишку вартістю 389 грн., килимок вартістю 70 грн., всього на загальну суму 23707 грн., половину з яких у сумі 11853,50 грн. відповідач повинен їй повернути. Судом встановлено та досліджено, з матеріалів позовної заяви до якої, позивачка [PERSON] , долучила квитанції про оплату вказаних товарів на загальну суму 23707 грн., в яких також відсутні будь-які відомості про платника вказаних коштів, також міститься гарантійний талон ФОП [PERSON] [ADDRESS] мобільного зв`язку, назва товару «НР255G8», серійний номер «CND1417K67», без зазначення ціни, без зазначення терміну гарантії, від 07.06.2022 року, продавець ФОП [PERSON] , печатка, та з умовами гарантійного обслуговування ознайомлена, претензій до зовнішнього вигляду та комплектації товару немаю, підпис покупець. З даного приводу суд зазначає, що згідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Вказана сума витрат, якщо вона і була понесена, і якщо саме на потреби дитини [PERSON] , яка є значною розмірі 23707 грн., не погоджувалась із відповідачем, а саме з батьком дитини [PERSON] , чому саме цей ноутбук і інші товари, а не будь-який інший, можливо дешевший. Також позивачкою [PERSON] не обґрунтовано та не доведено, що дані додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), на обґрунтування даних обставин суду не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу. Також не доведено необхідність вказаних витрат. За нормами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, позивачкою [PERSON] не доведено обставини понесення додаткових витрат на дитину, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суду не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу з даного приводу, а відповідно до норм ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволенню не підлягає. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., від сплати якого позивачка звільнена. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial