Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

24 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29 жовтня 2019 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Роздільнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 185. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, через постійні конфлікти, непорозуміння один одного, необґрунтовані недовіри, підозри. Чоловік перестав поважати її як особистість, після чого їх стосунки остаточно погіршились. Фактично їх шлюбні відносини припинились у вересні 2021 року, вони перестали вести спільне господарство та на даний час проживають окремо. В них немає спільних інтересів, внаслідок чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам і вона не має бажання бути з чоловіком разом. Строк для примирення їй не потрібен, зберегти їх сім`ю неможливо. Тому вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 29 жовтня 2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 185. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, та просить суд задовольнити його. Проти винесення заочного рішення, в разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 185, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 29 жовтня 2019 року Роздільнянським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіальнго управління юстиції в Одеській області. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст. 142 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, поверненню з державного бюджету підлягає 496,20 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved