Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ? ТОВ «Вердикт Капітал») про визнання виконавчого напису, вчиненого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2745, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №AG1870077 від 27 квітня 2019 року у сумі 27 915, 09 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що вимога про погашення заборгованості позивачу за місцем проживання не надходила. Так, 05 квітня 2021 року приватним виконавцем Скрипник В. Л. відкрито виконавче провадження №65028352 на підставі спірного виконавчого напису. Позивач вважає, що на дату вчинення виконавчого напису не було правових підстав для його вчинення нотаріусом, оскільки останній не перевірив факту безспірності заборгованості та договір за яким стягується заборгованість нотаріально не був посвідчений. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №536/212/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року закрито підготовче провадження у справі №536/212/22, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, причини неявки суду невідомі, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Третя особа, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено 27 квітня 2019 року договір кредитної лінії №AG1870077 згідно якого сума кредиту становить 8 400,00 грн, ліміт кредитної лінії ? 8 900,00 грн, загальна вартість кредиту ? 11 676,00 грн. Згідно матеріалів справи до заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання рішення, яка була подана приватному виконавцю Скрипник В. Л., окрім вказаного кредитного договору, було надано додаткову угоду №АМ1922946 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG1870077, паспорт споживчого кредиту та виписку з особового рахунка № [NUMBER] [PERSON] 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №2745) на підставі статті 262 Цивільного кодексу України, статей 34,87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22 лютого 2012 року та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №AG1870077 від 27 квітня 2019 року, який укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №22-08/19 та додаткової угоди №2 про відступлення права вимог від 30 вересня 20198 року, у сумі 26 915,09 грн та 1 000,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом. У виконавчому написі вказано, що заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 30 вересня 2019 року по 20 лютого 2021 року становить загальну суму 26 915,09 грн з яких: 8 700,00 грн ? прострочена заборгованість за сумою кредиту, 18 215,09 грн ? заборгованість за відсотками і комісіями, та 1 000,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором №AG1870077, укладеним 27\~квітня 2019\~року між[PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», від Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Дінеро» до ТОВ «Вердикт Капітал». На виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса за заявою стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. винесено 05 квітня 2021 року постанову про відкриття виконавчого провадження №65028352 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у сумі 27 915,09 грн. Окрім того, постановою приватного виконавця Скрипника В. Л. від 27 жовтня 2021 року у ВП №65028352 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] та постановою від 08 грудня 2021 року накладено арешт на кошти боржника [PERSON] . Згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87,88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису ? це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту 1 якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. При цьому, суд ураховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 про те, що оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Із матеріалів справи убачається, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] кредитний договір №AG1870077 від 27 квітня 2019 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, всупереч вище зазначеним нормам законодавства, приватний нотаріус Личук Т. В. протиправно вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача у загальній сумі 27 915,09 грн, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22 лютого 2017 року, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання порядку вчинення виконавчого напису. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved