Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася [INFO] в СРСР, РРФСР, Московська обл., м. Звенигород. 28.04.1988 заявниця та [PERSON] , який на той момент проживав у м. Київ, уклали шлюб. Шлюб було зареєстровано Вільнотарасівською сільською радою Білоцерківського району Київської області. З 18.05.1988 [PERSON] був зарахований на посаду стажера дослідника кафедри електричних машин Київського політехнічного інституту, про що є запис в його трудовій книжці [NUMBER] . 14.11.1988 заявницю було зараховано до аспірантури Інституту Проблем моделювання в енергетиці Академії наук УРСР, про що свідчить запис в її трудовій книжці [NUMBER] . Заявниця навчалася за денною формою навчання, та 19.04.1990 була прийнята на посаду молодшого наукового співробітника з неповним робочим днем. У зв`язку з заміжжям та навчанням [PERSON] переїхала в м. Київ, де проживала без реєстрації за місцем проживання чоловіка та його батьків. Зареєстрована заявниця була за адресою місця проживання батьків: [ADDRESS] . Після закінчення аспірантури, а саме з 15.11.1991 заявниця почала працювати інженером в Інституті Проблем моделювання в енергетиці Академії наук УРСР . За час проживання на території України заявниця отримала індивідуальний податковий номер в ДПА м. Києва, має постійне місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] . Заявниця на момент подання даної заяви є громадянкою рф, що підтверджується копією паспорта. 01.06.2022 заявниця звернулася до Відділу №2 у м. Вінниця управління Державної міграційної служби в Україні у Вінницькій області з заявою про надання їй громадянства України. За результатами розгляду її звернення їй було відмовлено у наданні громадянства України. У зв`язку з наведеним, [PERSON] звернулася до суду із даною заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2022 заяву про встановлення факту, що має юридичне значення було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 29.07.2022\~від Управління\~державної міграційної\~служби у\~Вінницькій області\~надійшов відзив\~на заяву\~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~у якому\~представник заінтересованої\~особи просив\~відмовити у\~задоволенні заяви,\~оскільки заявником обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Ухвалою суду від 19.08.2021 за клопотанням представника заявника замінено неналежну заінтересовану особу Відділ №2 у м. Вінниця управління Державної міграційної служби в Україні у Вінницькій області на належну - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Пшеничний В.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в заяві. Представник Управління державної міграційної служби у Вінницькій області Скляр О.В. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, з підстав зазначених у відзиві на заяву. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживала зі своїм чоловіком в Україні у м. Києві. Заслухавши думку учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності докази, суд дійшов такого висновку. Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в СРСР, Московська обл., що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] , виданим 25.04.2013 МІД росії 3800. (а.с.5) 28.04.1988 заявниця та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Вільнотарасівською сільською радою Білоцерківського району Київської області, актовий запис №3. (а.с.8) З 18.05.1988 [PERSON] була зарахований на посаду стажера дослідника кафедри електричних машин Київського політехнічного інституту, про що є запис в його трудовій книжці [NUMBER] . (а.с.18-19) 14.11.1988 заявницю було зараховано до аспірантури Інституту Проблем моделювання в енергетиці Академії наук УРСР, де вона навчалася за денною формою навчання, про що свідчить запис в її трудовій книжці [NUMBER] . з 19.04.1990 по 15.11.1991 роки заявниця була прийнята на посаду молодшого наукового співробітника з неповним робочим днем Інституту Проблем моделювання в енергетиці Академії наук УРСР, про що свідчить запис у її трудовій книжці. (а.с.11) В зв`язку з одруженням та навчанням [PERSON] переїхала в м. Київ, де проживала без реєстрації за місцем проживання чоловіка та його батьків. Місцем реєстрації заявниці була: [ADDRESS] . Після закінчення аспірантури, а саме з 15.11.1991 по 01.07.2001 заявниця працювала інженером в Інституті Проблем моделювання в енергетиці Академії наук УРСР. (а.с.12) Відповідно до посвідки на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] від 03.08.2010, зареєстроване місце проживання [PERSON] є наступна адреса: [ADDRESS] . (а.с.20) Відповідно до довідки, виданої КК "Поділля" № 134 від 10.05.2022 [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю з 10.05.2022 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . На момент подання позовної заяви заявниця є громадянкою рф, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] МІС росії [NUMBER] від 25.04.2013. (а.с.5-7) 01.06.2022 заявниця звернулася до Відділу №2 у м. Вінниця управління Державної міграційної служби в Україні у Вінницькій області з заявою про надання їй громадянства України. Проте, за результатами її звернення їй надано відповідь про те, що у наданні громадянство їй відмовлено, та запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. (а.с.4) Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Надані заявницею докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 року. Таким чином, суд дійшо висновку, що заявниця на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) дійсно постійно проживала на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.

Outcome: approved