Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він позивач [PERSON] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2003 року. Хоча свідоцтво він отримав у 2003 року в цьому будинку він жив все своє життя. В цьому будинку народився його син [PERSON] , який в 1999 році одружився. Його дружина [PERSON] також жила та була зареєстрована з ними. 01 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду. Колишня невістка задовго до розлучення жила за іншою адресою в Овідіопольському районі Одеської області, але не знялася з реєстрації в його будинку. Позивач звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації, тому що він не може скористатися правом на субсидію, але вона відмовилася це зробити. Відтак, відповідач [PERSON] залишається зареєстрованою в будинку до теперішнього часу. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тому на думку позивача, своїми діями відповідач порушує його права як власника домоволодіння. Ухвалою суду від 25.03.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 09:00 годину 14.04.2022 року (а.с.20), про що повідомлено сторони (а.с.21,22,23). В судове засідання 14.04.2022 року відповідач [PERSON] не прибула, через неналежне повідомлення про час, дату та місце проведення підготовчого засідання, тому підготовче засідання відкладено на 09:00 годину 16.05.2022 року (а.с.33), відповідача [PERSON] окрім надіслання поштової кореспонденції повідомлено про дату підготовчого засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.36) та телефонограмою (а.с.40). Підготовче засідання 16.05.2022 року відбулося без участі сторін, при цьому поштове повідомлення про вручення відповідачу судової повістки-виклику не надійшло, тому підготовче засідання по справі було відкладено на 09:00 годину 29.06.2022 року (а.с.49), відповідача [PERSON] окрім надіслання поштової кореспонденції повідомлено про дату підготовчого засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.53) та телефонограмою (а.с.52). В підготовче засідання 29.06.2022 року сторони не прибули: - позивачем подано заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.30), - відповідач, будучи неодноразово сповіщеною належним чином (а.с.36, 43-44, 52, 53, 55-57) до суду не з`явилася, будь-яких заяв, клопотань, заперечень чи письмового відзиву на спростування доводів позивача, до суду не надсилала; - третя особа також не прибула, за підписом старости с.Дмитрівка Городненської сільської ради Болградського району Одеської області Кюлафли П.А. надіслала на електронну адресу суду лист про відсутність заперечень щодо позовних вимог, та розгляд справи у відсутність представника (а.с.42, 54). Ухвалою суду від 29.06.2022 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 10:00 годину 19.07.2022 року (а.с.60). В судове засідання 19.07.2022 року відповідач не прибула, хоча суд повідомляв відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.61, 62, 63)/ Ухвалою суду від 19.07.2022 року було відкладено судовий розгляд на 09:00 годину 31.08.2022 року (а.с.73), про що сповіщено усіх сторін по даній справі (а.с.74). В судове засідання 31.08.2022 року: - позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.81). - відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за останньою відомою суду адресою, яка є її місцем реєстрації: [ADDRESS] , а також за адресою фактичного проживання повідомленою телефонним зв`язком самою відповідачкою: [ADDRESS] (а.с.61). Даний поштовий лист був отриманий відповідачкою 09.08.2022 року (а.с.80) Крім того, суд повідомляв відповідача неодноразово в телефонному режимі на її номер телефону: [NUMBER] (а.с.52, 63). - третя особа в котре надіслала заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог, та розгляд справи у відсутність представника (а.с.64, 65). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Таким чином, суд направляв повідомлення про виклик до суду на 14.04.2022 року (а.с.21), на 16.05.2022 року (а.с.34), на 29.06.2022 року (а.с.50), на 19.07.2022 року (а.с.61) однак усі поштові листи повернулися до суду без вручення, з відміткою листоноші, що зазначений адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.38-39, 43-44, 46-47, 56-57). Тоді як судову повістку виклик на 31.08.2022 року та ухвалу суду, відповідач отримала особисто (а.с.80). Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4). Також суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.63). Більш того, відповідач неодноразово була сповіщена в телефонному режимі (а.с.40, 52, 63). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.30, 81). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі: - свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.11.2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 28 серпня 2003 року за №19 (а.с.8). З довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2022 року за № 82 слідує, що [PERSON] , 1980 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою (а.с.11). Аналогічна довідка була надана Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області за №230 від 15.03.2022 року (а.с.17), Городненською сільською радою Болградського району Одеської області від 25.03.2022 року №114 (а.с.19). Згідно відповіді на запит суду, наданої Відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, відповідач « [PERSON] » (російською мовою зазначено), [INFO] , до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.76). 15 липня 2022 року Городненською сільською радою Болградського району Одеської області надано довідку за №284 про те, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] з 01.11.1998 року. Згідно погосподарської книги №9 не проживає за місцем реєстрації з 04.05.2000 року (а.с.78). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 03.10.1979 року, в графі відомості про батьків зазначено: [PERSON] , [PERSON] (а.с.31). Вказане свідчить про те, що сином позивача [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Син позивача [PERSON] - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), [INFO] в Дмитрівській сільській раді Болградського району Одеської області 09.05.1999 року, актовий запис №08 (а.с.25-26). На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 01.10.2018 року (справа №497/949/18, провадження №2/497/526/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішення набрало законної сили 01.11.2018 року (а.с.10). Таким чином відповідач по справі [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , сина позивача по справі. Положеннями ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судовим розглядом було встановлено, що відповідач [PERSON] з дозволу власника будинку була зареєстрована в будинку, як дружина [PERSON] (сина власника будинку) але з 2000 року в цьому будинку не проживає (а.с.78). Також 01.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області у справі № 497/949/18 (а.с.10). Рішення набрало законної сили 01.11.2018 року. Тому жодних прав на користування цим домоволодінням у неї тривалий час не має. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: [ADDRESS] , нею не отримується за цією адресою (а.с.38-39), а фактично отримує свекор [PERSON] (а.с.58, 71), тобто позивач по справі, власник домоволодіння. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї (чи колишнього члена сім`ї) без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Позивачем доведено той факт, що відповідач [PERSON] вибула на інше постійне місце проживання в с. Лиманське Овідіопольського району Одеської області. Тобто відповідач свідомо обрала інше місце постійного проживання. Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є позивач по справі, який у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачкою, яка з 2000 року в зазначеному домоволодінні не проживає - не укладав, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої у належному позивачу будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. З огляду на викладене, суд переконався про наявність підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про що може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved