Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування\~позову зазначає,\~що [PERSON] згідно Рішенням №5 Виконкому Хорольської міської Ради народних депутатів від 11.05.82 р. було надано дозвіл на будівництво гаража на земельній ділянці по [ADDRESS] . Архітектором району 11 червня серпня 1983 року надано дозвіл №50а на проведення будівництва гаража на земельній ділянці по [ADDRESS] , який був дійсний до 11 червня серпня 1984 року. [PERSON] в період дії дозволу на будівництво (1983-1984 році) на відведеній земельній ділянці фактично збудувала гараж, однак правовстановлюючі документи не виготовляла. Згідно Рішення двадцять третьої сесії четвертого скликання Хорольської міської ради від 26 жовтня 2004 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі в приватному власність земельну ділянку загальною площею 0,0025 га, з них для гаражного будівництва 0,0025 га. В подальшому Рішенням Виконавчого Комітету Хорольської міської ради за №53 від 16.02.2011 року була надано дозвіл на переоформлення недобудованого гаража по [ADDRESS] з громадянки року [PERSON] на [PERSON] , присвоєно адресу гаражу - [ADDRESS] , тощо. 22 лютого 2011 року було надано Висновок про забудову земельної ділянки по [ADDRESS] , цього ж дня було виготовлено будівельний паспорт на завершення будівництва. 13.04.2011 року Позичкою було надано повідомлення №16 про початок виконання будівельних робіт, які не вимагають дозволу, а саме на завершення будівництва гаража по [ADDRESS] . 09.12.2011 року Позивачці було видано Державний Акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0051 га з кадастровим №5324810100:50:003:0742, для будівництва індивідуального гаража, серії [NUMBER] . Проте після завершення будівництва вищезазначеного гаража Позивачка у встановленому законом порядку новозбудований гараж не зареєструвала. В подальшому для отримання правовстановлюючий документів на новозбудований гараж [PERSON] 18.03.2021 року отримала технічний паспорт на новозбудований гараж, загальною площею 23,5 кв. м., ринкова вартість новозбудованого гаража становить 24\~397 грн. Після чого Позивачка в 2021 року звернувся до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, за результатами розгляду поданої [PERSON] декларації про готовність до експлуатації об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), було встановлено, що вона подана із порушеннями встановлених вимог, а саме: в п.4 та п. 9 Декларації відсутня інформація про відповідальних осіб, що здійснюють авторський та технічний нагляд на об`єкті будівництва; в п.11 Декларації назва документу, який надає право на виконання будівельних робіт зазначена невірно. Крім того вказаний реєстраційний номер цього документа відсутній в Реєстрі будівельної діяльності; в. п.20 відсутні дані про кошторисну вартість будівництва. Враховуючи наведене, відділом повернуто подану декларацію на доопрацювання. Таким чином порушене питання (прийняття об`єкта в експлуатацію) було предметом розгляду компетентного державного органу, яким прийнято рішення, яке дає підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, враховуючи те, що гараж побудований на належній, виділеній саме для цих цілей земельній ділянці, він не порушує нормативних містобудівних вимог, придатний до нормальної експлуатації і може використовуватись за призначенням, питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на гараж, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у Позивачки немає. В подальшому вул. вул. Дзержинського, м. Хоролі було перейменовано в вул. Петро-Павлівську. 23.06.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача\~ Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. В судове засідання представник третьої особи Управління ДІАМ в Полтавській області не з"явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] згідно Рішенням №5 Виконкому Хорольської міської Ради народних депутатів від 11.05.82 р. було надано дозвіл на будівництво гаража на земельній ділянці по [ADDRESS] . Архітектором району 11 червня серпня 1983 року надано дозвіл №50а на проведення будівництва гаража на земельній ділянці по [ADDRESS] , який був дійсний до 11 червня серпня 1984 року. [PERSON] в період дії дозволу на будівництво (1983-1984 році) на відведеній земельній ділянці фактично збудувала гараж, однак правовстановлюючі документи не виготовляла. Згідно Рішення двадцять третьої сесії четвертого скликання Хорольської міської ради від 26 жовтня 2004 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі в приватному власність земельну ділянку загальною площею 0,0025 га, з них для гаражного будівництва 0,0025 га. В подальшому Рішенням Виконавчого Комітету Хорольської міської ради за №53 від 16.02.2011 року була надано дозвіл на переоформлення недобудованого гаража по [ADDRESS] з громадянки року [PERSON] на [PERSON] , присвоєно адресу гаражу - [ADDRESS] , тощо.В подальшому вул. вул. Дзержинського, м. Хоролі було перейменовано в вул. Петро-Павлівську. 22 лютого 2011 року було надано Висновок про забудову земельної ділянки по [ADDRESS] , цього ж дня було виготовлено будівельний паспорт на завершення будівництва. 13.04.2011 року Позичкою було надано повідомлення №16 про початок виконання будівельних робіт, які не вимагають дозволу, а саме на завершення будівництва гаража по [ADDRESS] . 09.12.2011 року Позивачці було видано Державний Акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0051 га з кадастровим №5324810100:50:003:0742, для будівництва індивідуального гаража, серії [NUMBER] . Проте після завершення будівництва вищезазначеного гаража Позивачка у встановленому законом порядку новозбудований гараж не зареєструвала. В подальшому для отримання правовстановлюючий документів на новозбудований гараж [PERSON] 18.03.2021 року отримала технічний паспорт на новозбудований гараж, загальною площею 23,5 кв. м., ринкова вартість новозбудованого гаража становить 24\~397 грн. Після чого Позивачка в 2021 року звернувся до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, за результатами розгляду поданої [PERSON] декларації про готовність до експлуатації об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), було встановлено, що вона подана із порушеннями встановлених вимог, а саме: в п.4 та п. 9 Декларації відсутня інформація про відповідальних осіб, що здійснюють авторський та технічний нагляд на об`єкті будівництва; в п.11 Декларації назва документу, який надає право на виконання будівельних робіт зазначена невірно. Крім того вказаний реєстраційний номер цього документа відсутній в Реєстрі будівельної діяльності; в. п.20 відсутні дані про кошторисну вартість будівництва. Враховуючи наведене, відділом повернуто подану декларацію на доопрацювання. Таким чином порушене питання (прийняття об`єкта в експлуатацію) було предметом розгляду компетентного державного органу, яким прийнято рішення, яке дає підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, враховуючи те, що гараж побудований на належній, виділеній саме для цих цілей земельній ділянці, він не порушує нормативних містобудівних вимог, придатний до нормальної експлуатації і може використовуватись за призначенням, питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на гараж, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у Позивачки немає. Даний гараж збудований у відповідності до Державних будівельних норм і правил та придатний до експлуатації, що підтверджується технічним паспортом на гараж та звітом про його незалежну оцінку. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.\~316;\~317;\~318;\~319;\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Як визначено ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, за змістом вказаної статті визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію. Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку. За змістом ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Згідно з вимогами п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до Закону України "Про оцінку впливу на довкілля". Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Водночас право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України). Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Частина 5 статті 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року у справі №306/2140/17, від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року у справі №727/720/17, від 07 лютого 2018 року у справі №127/18746/15-ц. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Статтею 328 цього Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. \~Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). \~Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. \~Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. \~Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. \~При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,\~під способами\~захисту суб`єктивних\~цивільних прав/інтересів\~розуміють закріплені\~законом матеріально-правові\~заходи примусового\~характеру,\~за допомогою\~яких проводиться\~повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. \~Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. \~У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. \~Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. \~ \~Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved