Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/25 частки будинку [ADDRESS] , яку він набув на підставі правочину, що відбувся 12.08.1997 року. В позові зазначив, що 12.08.1997 року [PERSON] , батько позивача - [PERSON] та брат позивача - [PERSON] , купили у [PERSON] у спільну сумісну власність (в рівних частках) 3/25 будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Титан-Інвест» за № Н-2294 . Всі умови договору сторонами виконані, продавець отримав гроші та звільнив житло, позивач та співвласники вселилися в квартиру, зареєструвалася за цією адресою та мешкали в ній. Під час укладання договору на товарній біржі було роз`яснено, що договір має законну силу та не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, а також в самому договорі було зазначено, що у відповідності до ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» договір зареєстрований Біржею Нерухомості - реєстраційний № Н-2294 в день посвідчення Договору купівлі-продажу 12.08.1997 року, тому були впевнені в правильності та законності укладання договору. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . Позивач не може розпорядитися своєю частиною власності та оформити частки в порядку спадкування, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, оригінал договору втрачено та право власності на 3/25 часток будинку залишилося не зареєстрованими та рішенням державного реєстратора від 16.06.2021 відмовлено в реєстрації прав на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача підтримала позовні вимоги, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просить вирішити зазначену цивільну справу на розсуд суду. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився з невідомих причин, заперечення щодо позову, клопотань про відкладення судового розгляду або про вирішення спору у його відсутність не надав. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як випливає із змісту ч. 3 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1997 року [PERSON] , батько позивача - [PERSON] та брат позивача - [PERSON] купили у [PERSON] у спільну сумісну власність (в рівних частках) 3/25 будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Титан-Інвест» за № Н-2294 . Право власності позивача на набуту нерухомість зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». У відповідності до ст. 128 ЦК Української РСР, який діяв на момент набуття позивачем нерухомого майна, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, за змістом ч. 2 ст. 227 ЦК Української РСР. Встановлені судом обставини свідчать про те, що право власності у позивача виникло з моменту отримання нерухомої речі, воно зареєстроване відповідно до вимог закону в редакції, що діяв на момент набуття права на житло. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до якого власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також вправі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких може бути, зокрема, визнання права. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами. Право власності набуте позивачем правомірно на підставі положень Закону України «Про товарну біржу», що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, і згідно з вимогами закону зареєстроване, проте втрата правовстановлюючого документа позбавляє позивача реалізувати своє право повною мірою, що і зумовило її звернення до суду. З огляду на встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини вимоги позивача ґрунтуються на положеннях закону, тому суд знаходить всі підстави для захисту його права в обраний нею спосіб.

Outcome: approved