Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач ПрАТ «СГ «ТАС» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту FO-00085398, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] . 30 січня 2019 року в м. Дніпрі по вул. Велика Діївська, 111 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Skoda Fabia» та транспортного засобу «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Skoda Fabia», а відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Skoda Fabia» було проведено його огляд та складено відповідний акт огляду ТЗ і отримано рахунок-фактуру №СЧ-0000239 від 04 лютого 2019 року від СТО на загальну вартість ремонту транспортного засобу - 47 559,24 грн. На підставі зазначених документів ПрАТ «СГ «ТАС» було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №5377Р/01/19, відповідно до якого сума відшкодування становить 46 559,24 грн., яку було виплачено в якості страхового відшкодування. У зв`язку з вищезазначеним позивач звернувся до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 46 559,24 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (субргації) та судові витрати. 21 лютого 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надала суду клопотання, у якому просила розглядати справу без участі позивача, проти заочного рішення не заперечувала та підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про особисте вручення судової повістки, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 25, 29, 33, 38), заперечень проти позову суду не представив, клопотань про відкладення суду не надавав, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 01 вересня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 квітня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00085398, відповідно до якого предметом договору страхування є страхування транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] (а. с. 5-6). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Зі змісту вищезазначеної постанови судом встановлено, що 30 січня 2019 року о 12 годині 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в м. Дніпрі по вул. Велика Діївська, 111, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру та вчинив наїзд на припаркований автомобіль «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , тим самим своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам з матеріальними збитками (а.с. 8). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи підтверджено, що був наявний договір добровільного страхування, а 01 лютого 2019 року [PERSON] , як водій застрахованого автомобіля і представник власника пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання події (а. с. 9). Також судом встановлено, що 01 лютого 2019 року з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , було проведено його огляд за участю водія застрахованого автомобіля і представника страхувальника [PERSON] та представника страховика [PERSON] , про що складено відповідний акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а. с. 11). В матеріалах справи також наявний рахунок-фактура №СЧ-0000239 від 04 лютого 2019 року, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , складає 47 559,24 грн. (а. с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» було складено страховий акт №5377Р/01/19 та додаток №1 до страхового акту №5377Р/01/19 від 15 лютого 2019 року відповідно до яких сума страхового відшкодування становить 46 559,24 грн. (а. с. 14). Матеріалами справи також підтверджено, що ПрАТ «СГ «ТАС» було перераховано грошові кошти в розмірі 46 559,24 грн. страхового відшкодування на ремонт транспортного засобу, державний номерний знак [NUMBER] , згідно рахунку-фактури №СЧ-0000239 від 04 лютого 2019 року (а. с. 15). Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Згідно з чинним законодавством, що регулює правовідносини страхування та правила відшкодування майнової шкоди, страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу. Статтею 5 ЗУ «Про страхування» передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу. Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 ЗУ «Про страхування» та ст. ст. 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником. Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна. В процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації. Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 ЗУ «Про страхування», згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70):стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично - на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому, нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування. З матеріалів цивільної справи вбачається, що у зв`язку з виплатою позивачем потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування до нього перейшло, в порядку ст. 993 ЦК України, право вимоги до відповідача, як винної особи - завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації, і ніяк не в порядку регресу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 2 481,00 грн. (а. с. 4), оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved