Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~07.07.2021 [PERSON] звернувся до\~Корольовського районного суду м. Житомира з\~позовом до [PERSON] і просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформацію, автором якої є [PERSON] , розміщену та поширену у листі №44 від 26.02.2021 року на ім`я голови Коростенської міської ради Житомирської області про те, що: " [PERSON] , який 15 лютого 2021 року близько 10:00 год. вчинив скандал в приміщенні Житомирського торгівельно-економічного коледжу. В кабінеті директора навчального закладу поводив себе цинічно і зухвало, погрожуючи працівникам коледжу і висловлюючи на їх адресу образливі слова. При цьому він активно використовував наявність посвідчення депутата і ганьбив своєю поведінкою довіру громадян, які його обрали." та "Однак, не реагуючи на зауваження, перебуваючи з запахом алкоголю погрожував втручанням в роботу навчального закладу."; зобов`язати [PERSON] \~у строк\~не пізніше\~10\~календарних днів\~з дня\~набрання судовим\~рішенням законної\~сили спростувати\~поширену відносно\~ [PERSON] \~недостовірну інформацію,\~викладену у\~листі №44\~від 26.02.2021\~р.,\~шляхом направлення\~офіційного листа\~від директора\~Житомирського торгівельно-економічного\~фахового коледжу\~на ім`я\~голови Коростенської\~міської ради\~Житомирської області\~з наступним\~текстом:\~"У\~листі №44\~від 26.02.2021\~року мною,\~директором Житомирського\~торгівельно -\~економічного фахового\~коледжу Губорєвим\~Г.Л.,\~викладені недостовірні\~та неправдиві\~відомості відносно\~депутата Коростенської\~районної ради\~8\~скликання [PERSON] ,\~а саме,\~що він\~15\~лютого 2021\~року близько\~10:00\~год.\~вчинив скандал\~в приміщенні\~Житомирського торгівельно\~-\~економічного коледжу.\~В кабінеті\~директора навчального\~закладу поводив\~себе цинічно\~і зухвало,\~погрожуючи працівникам\~коледжу і\~висловлюючи на\~їх адресу\~образливі слова. При цьому він активно використовував наявність посвідчення депутата і ганьбив своєю поведінкою довіру громадян, які його обрали." та "Однак, не реагуючи на зауваження, перебуваючи з запахом алкоголю погрожував втручанням в роботу навчального закладу."; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 100 000 грн. 00 коп.. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що листом №44 від 26.02.2021 року на ім`я голови Коростенської міської ради Житомирської області директор Житомирського торгівельно-економічного фахового коледжу Губорєв Г.Л. звинуватив позивача - депутата Коростенської районної ради Житомирської області у зухвалій поведінці, висловленні погроз та образ працівникам коледжу, вчиненні скандалу та перебуванні у стані алкогольного сп`яніння, чим поширив про позивача відомості, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. \~ \~ \~ \~Викладені в листі №44 від 26.02.2021 твердження є завідомо неправдивими та такими, що ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію і спростовуються свідченнями присутніх у той момент батьків студенток [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Зазначає, що до нього як до депутата Коростенської районної ради Житомирської області звернувся мешканець м. Коростень [PERSON] з приводу незаконних дій, тиску та булінгу по відношенню до його доньки [PERSON] - студентки "Житомирського торгівельно-економічного фахового коледжу Київського національного торгівельно - економічного університету" з боку керівництва коледжу. \~ \~ \~ \~На початку спілкування з директором коледжу позивач у чемній формі представився та повідомив про свій статус депутата місцевих рад та про мету свого візиту. \~ \~ \~ \~При обговоренні конфліктної ситуації, яка склалася навколо студенток коледжу у зв`язку з приниженням честі та гідності дітей, у тому числі булінгу по відношенню до студентки [PERSON] , намагаючись дослідити та вивчити ситуацію щодо виникнення конфлікту та визначення вжитих дій з боку працівників закладу освіти, позивач просив запросити до обговорення інших учасників конфлікту, проте [PERSON] замість налагодження стосунків та повідомлення по суті власного бачення конфліктної ситуації відмовився спілкуватися на дану тему, посилаючись на відсутність у позивача та у його виборців прав щось вимагати у нього. Таким чином, директор коледжу [PERSON] відмовився вирішувати проблему по суті, надавати пояснення та спілкуватися як з позивачем, так із батьками студенток коледжу. \~ \~ \~ \~Також зазначає, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача як до людини, так і до депутата - представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. \~ \~ \~ \~Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки статус депутата місцевої ради є соціально важливим та передбачає безперервний належний процес представництва інтересів виборців свого виборчого округу та взаємодії з ними. \~ \~ \~ \~Вважає, що поширенням недостовірної інформації завдано шкоди його немайновим інтересам, порушено його честь, гідність та ділову репутацію. \~ \~ \~ \~Крім того, зазначає, що хворіє гіпертонічною хворобою та йому не можна нервувати, однак внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації щодо нього він пережив фізичні і моральні страждання, що призвело до тривалого погіршення стану здоров`я та необхідністю перебування на лікуванні у лікарні, тому вважає, що сума у розмірі 100 000 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак розумною та справедливою. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене позивач просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~07.07.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.11). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.07.2021 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.22). У судове засідання позивач не з`явився, згідно поданої через канцелярію суду заяви просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.61). Відповідач відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження від 29.07.2021 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.23-24, 27-28, 40-41, 46-47, 57-58). Крім того, відповідача повідомлено про дату час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.35-37, 44-45, 53-54). У судові засідання 12.10.2021, 09.12.2021, 10.03.2022, 17.05.2022, 16.08.2022 відповідач не з`явився. Відповідно ч.11\~ст.128 ЦПК України\~відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.1\~ст.174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] обраний депутатом Коростенської районної ради VIII скликання, що підтверджується посвідченням №9, виданим 24.12.2020 року Коростенською районною\~радою Житомирської\~області (а.с.14). Як вбачається з листа \~Відокремленого структурного підрозділу "Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Київського національного торговельно-економічного університету" №44 від 26.02.2021, який адресовано голові Коростенської районної ради Житомирської області Гаєвській Ю.А., дослівно відповідачем зазначено наступне: "Адміністрація ВСП "Житомирський торговельно-економічний\~фаховий коледж\~Київського національного\~торговельно-економічного\~університету" просить звернути увагу на поведінку депутата Коростенської районної ради VIII скликання [PERSON] , який 15.02.2021 року близько 10:00 год. вчинив скандал в приміщенні коледжу. У кабінеті директора навчального закладу поводив себе цинічно і зухвало, погрожуючи працівникам коледжу і висловлюючи на їх адресу образливі слова. При цьому він активно використовував наявність посвідчення депутата і ганьбив своєю поведінкою довіру громадян, які його обрали. [PERSON] було роз`яснено, що його повноваження поширюються виключно на територію Коростенської районної ради і розмовляти у манері, яка принижує честь і гідність незнайомих йому людей, він не повинен. Однак, не реагуючи на зауваження він перебував з запахом алкоголю та продовжував втручання в роботу навчального закладу, вимагав викликати для нього працівників з якими він бажає спілкуватися" (а.с.11). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 10 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" від 04 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно положень ч.ч.1, 3 ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Таким чином, за змістом зазначених правових норм кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно положень пунктів 1, 4, 5, 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Таким чином, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що оспорювана інформація дійсно була поширена відповідачем [PERSON] , яка з огляду на розміщену на ній персональну інформацію (персональні дані) належить саме відповідачеві. Відповідач обставину розміщення вказаної інформації не спростував і будь-яких доказів на підтвердження достовірності розміщеної інформації суду не надав, а тому поширення вказаної інформації саме таким учасником справи суд вважає доведеним. При цьому лист викладено доступною для розуміння мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Зазначена у листі інформація не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність. Зокрема, зі змісту листа слідує, що позивачем вчинено ряд діянь, які мають ознаки протиправних. Тобто, поширена інформація є фактичним твердженням та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а висловлювання відповідача виражені з посиланням на конкретні факти та події. Разом з цим відповідачем у ході розгляду справи суду не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації, що ним була розповсюджена стосовно особи позивача. Таким чином відповідачем було здійснено поширення вказаної інформації, що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленому колу осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має ознаки недостовірної та негативної і це не спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності з урахуванням презумпції неправдивих відомостей та тієї обставини, що відповідачем не доведена правдивість таких відомостей, тому суд визнає інформацію, розміщену та поширену у листі №44 від 26.02.2021\~такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до пункту 25 постанови Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Оскільки відповідачем поширено недостовірну інформацію щодо позивача, тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо спростування поширеної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 100\~000,00 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Таким чином, ураховуючи, що відповідачем поширено недостовірну інформацію щодо позивача, яка визнана судом такою, що порушує право на повагу до його гідності та честі і недоторканості ділової репутації, що спричинило позивачу душевні страждання, які підлягають відшкодуванню, тому, беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 000, 00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial