Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

11 липня 2022 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , за № 870 від 10 липня 2018 року, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини - [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Шлюб в органах РАЦС не був зареєстрований. За час спільного проживання у них [INFO] народилась донька - [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини відомості про батька були зазначені зі її слів, відповідно до вимог статті 135 СК України. В кінці лютого 2022 року у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації, введенням в країні воєнного стану, [PERSON] був мобілізований на військову службу до військової частини [NUMBER]. 25 лютого 2022 року при зверненні разом з [PERSON] . до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) їм було відмовлено у реєстрації шлюбу та внесенні зміни до актового запису через непрацюючий реєстр. [PERSON] за життя визнав себе батьком, проте, [INFO] в результаті ракетного удару по військовій частині [NUMBER] загинув. Єдиними спадкоємцями після його смерті є батько [PERSON] та її донька [PERSON] . Встановлення факту батьківства [PERSON] необхідно для захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини, зокрема для оформлення спадщини, отримання пенсії по втраті годувальника, реалізації прав на соціальний захист як члена сім`ї військовослужбовця. У зв`язку з зазначеним заявниця не може реалізувати права своєї дитини, тому змушена звернутися до суду з вказаною заявою. Заінтересовані особи не скористалися правом на подання відзиву. Заявник в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на вищевикладене просила заяву задовольнити. Пояснила, що з [PERSON] прожили без реєстрації шлюбу близько 20 років. Коли народилась донька, то чоловік висловив певні сумніви щодо походження дитини, з огляду на що вона зареєструвала дитину на своє прізвище. В подальшому чоловік висловив бажання узаконити походження дитини, але перешкодила війна та його загибель. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що його син [PERSON] є батьком [PERSON] та остання є його онукою. Син проживав разом з заявницею з 2013 року однією сім`єю, вели спільне господарство. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , яку вони спільно виховували. Не заперечував проти задоволення заяви. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області представників до суду не направили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи заяву в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до вимог статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття). Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Таким чином закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Як вбачається з роз`яснень у абзаці 1 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що- у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на роз`яснення пункту 9 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Тобто, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. В пункті 13 вищевказаної Постанови Пленум Верховного Суду України зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог статей 77, 78 ЦПК України. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та заінтересованих осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). При цьому також слід звернути увагу, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Як вбачається з досліджених доказів [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис про народження складений Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 10 липня 2018 року № 870. В свідоцтві про народження дитини, серії [NUMBER] , в графі «батько» - [PERSON] , а в графі «мати» - [PERSON] . Відомості про батька записані за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 СК України. При цьому ім`я та по батькові батька дитини, зазначені у свідоцтві, співпадають з ім`ям та по батькові померлого [PERSON] . З огляду на надану інформацію Мішово-Погорілівською сільською радою Миколаївської області [PERSON] дійсно проживала спільно з [PERSON] без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Проживали разом за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по 2022 рік, у тому числі і на час народження дитини. Вказане також підтвердила свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що тривалий час проживала в селищі Коларове, нині Каравелове, та була головою селищної ради, а нині старостою. Підтвердила, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу близько 20 років. Саме під час їх спільного проживання і народилась дитина [PERSON] , яку вони спільно виховували. Коли почалась війна, то [PERSON] добровольцем пішов на захист країни, але перед цим з`явився до сільської ради з проханням зареєструвати їх з заявницею шлюб та визнати батьківство дитини, про що написав власноруч заяву. Через те, що не працювали реєстри, вона не змогла їм допомогти у вирішенні цих питань. Згідно зі свідоцтвом про смерть від 21 березня 2022 року, серії № [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Вказане також підтверджується копією корінця сповіщення про смерть (загибель) №5 та копією сповіщення про смерть (загибель) від [INFO] № 5. Заявник як на доказ батьківства померлого [PERSON] щодо доньки [PERSON] посилається на висновок генотископічного дослідження від 03 червня 2022 року яким встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , являються біологічними родичами (на рівні дідусь-онука) 99,9%, оскільки провести генетичну експертизу між дитиною та [PERSON] наразі не можливо через його смерть. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між сином та батьком підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , виданим 16 червня 1971 року, серії [NUMBER] , де в графі «батько» вказаний - [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 травня 1964 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження повторно виданим 22 січня 1976 року, серії [NUMBER] . Їх шлюб було розірвано 14 лютого 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу повторно виданим 21 червня 2022 року, серії [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 червня 2022 року № 00035895116 [PERSON] 25 березня 1978 року уклав шлюб з [PERSON] , актовий запис №6 складений Гур`ївською сільською радою Новоодеського району та змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №555 Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За такого, оцінюючи досліджені в ході судового розгляду докази в сукупності, суд вважає, що [PERSON] , померлий [INFO] , є батьком [PERSON] . Обставин, які спростовують заяву [PERSON] , в процесі судового розгляду справи не встановлено. Згідно зі статтею 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до пункту 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved