Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на особисте утримання матері, в якому вказала, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 07 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 157. Від цього шлюбу сторони по справі мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] [INFO] . На час подачі позову до суду позивачка з відповідачем не досягли згоди щодо розміру та систематичності сплати аліментів на утримання дітей та позивачки до досягнення донькою трьох років, оскільки відповідач грошові кошти надає не систематично та у значно меншому розмірі ніж того, що потребують інтереси двох малолітніх дітей. Відповідач є працездатним, та має нерухоме майно яке здає в оренду за що отримує дохід, тому позивачка вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, на її утримання та на утримання дітей. Просила стягувати аліменти на утримання сина та доньки у розмірі 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, та стягувати аліменти на її особисте утримання у розмірі 1500, 00 грн. починаючи з моменту подання позову до досягнення донькою трьох років. Оскільки після припинення ведення спільного господарства з відповідачем їх спільні діти проживають та зареєстровані разом із позивачкою, вона повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та їх здоров`ям. Позивачка не перешкоджає та не має наміру перешкоджати спілкуванню батька з дітьми. Відповідач іноді приходить до дітей та проводить з ними час. Оскільки між нами з відповідачем виникають часті сварки через його недисциплінованість та його погрози відібрати дітей, ускладнюють їхні усні домовленості, та психологічно син та донька не готові проживати разом з батьком, оскільки вихованням дітей в основному займається позивачка, та нею створені найкращі умови для дітей, в них є дитячий куточок, де вони граються та мають всі необхідні іграшки, є свої ліжка, книжки. Просила залишити дітей на своєму утриманні та визначити місце проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Відповідач звернувся до суду із відзивом в котрому вказав, що не погоджується з позовними вимогами щодо визначення місця проживання дітей, оскільки спору про визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Належних та допустимих доказів існування спору щодо місця проживання дітей позивачем суду надано не було, оскільки відповідачем не оспорюється проживання дітей з їх матір`ю, а отже права останньої не порушені, а позов має штучний характер. При цьому, слід звернути увагу суду на те, що звернення ж до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з матір`ю зумовлене тим, що позивачка вважає за можливе створювати передумови, передбачені ч. 5 ст. 157 СК України, для виїзду малолітніх дітей за межі України без згоди батька, хоча й [PERSON] не створює перешкод у тимчасовому виїзді і матері та дітей за межі України на відпочинок. Таким чином, права позивачки не порушені, а тому підстав для задоволення позову про визначення місця проживання дітей немає. Щодо визначеного позивачкою розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 5000 грн. щомісячно на кожного, а також на особисте утримання матері в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] трьохрічного віку, відповідач заперечує, виходячи з наступних обставин. Так, відповідач розуміє свій обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей та взагалі не має наміру від нього ухилятися, однак визначений позивачкою розмір аліментів є нього непосильним та належним чином не обґрунтованим. Є незрозумілим, з чого виходили позивачка, визначаючи розмір аліментів у сумі, яка вдвічі перевищує зэгальний розмір доходу відповідача. Зокрема, розмір доходу відповідача є незначним та становить 6300 грн. на місяць. Наразі розмір аліментів, який відповідач добровільно сплачує позивачці щомісячно, становить близько 3000 гривень. Крім того, відповідач має ряд хронічних захворювань, а тому періодично проходить курс лікування. Як вбачається із медичних виписок [PERSON] має діагноз: «гостра вертеброгенна правобічна люмбалгія на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, ускладненого протрузією мхд L5-S1. Функціональний блок сегментів LЗ-S1. Спонділоартроз перекового відділу хребта. Виражений міотонічний синдром». Крім того, як вбачається з магнітно-резонансної томографії від 20.10.2018 у [PERSON] помірно виражене білатерального феморо-агщбулярного імпіджменту сам-типу, незначного синовіту, початкових дегенеративних змін кульшових суглобів. МР картина розриву ентезисів гребевого м`язу, клубово-поперекового м`язу та короткого привідного м`язу ІІст., розриву довгого та привідного м`язів лівого стегна ІІст.. До того ж, відповідач має на своєму утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує на даний час навчання, а тому відповідач добровільно періодично надає посильну матеріальну допомогу на його утримання, та надавав- матеріальну допомогу у добровільному порядку, хоча аліменти були стягнуті згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 8 серпня 2013 року. Крім того. [PERSON] має на своєму утриманні непрацездатну матір - [PERSON] , яка має мінімальний розмір пенсії, а тому [PERSON] надає їй посильну допомогу. До того ж [PERSON] з погодження з матір`ю періодично забирає [PERSON] , [INFO] , до власного місця проживання, де разом із сином відвідує басейн, водить сина на розвиваючі гуртки та інше. Оплату занять [PERSON] здійснює за власний рахунок. При цьому. [PERSON] забезпечує дітей продуктами харчування. Окрім вищезазначених витрат [PERSON] потребує грошових коштів і на особисті потреби, а визначений позивачкою розмір аліментів за вказаних обставин залишає його без засобів існування. При цьому відповідач наголошує, що посильним для нього розміром аліментів є гарантований встановлений Законом розмір, а саме 1100 грн на місяць на кожну дитину, та може сплачувати на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьохрічноговіку, що становить 300 грн. на місяць. Відмовити у частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей. Просив позовні вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , га [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100 ( одна тисяча сто) гривень на місяць на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини - [PERSON] у розмірі 300 (триста) гривень до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову, та окрім зазначеного у позові, зазначила, що сторони по справі не досягли згоди щодо розміру і порядку сплати аліментів, а також їх систематичності. Враховуючи, що вона утримує дітей сама, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, діти мають потреби кожного дня в тому числі щодо харчування, також відомо як стрімко на даний час на все зростають ціни, та діти не повинні чекати поки батько чи надасть чи ні кошти у вигляді аліментів, в тому числі і після її нагадувань щодо сплати аліментів. При цьому відповідач як вбачається із соцмереж перебував в закорданних поїздках та інших місцях відпочинку в тому числі і в Україні. Також відповідач має майно, яке також здає в оренду та має такий рівень життя з якого вбачається, що відповідач має кошти. При цьому, в нього також присутні кошти, оскільки він має можливість укласти відповідний договір, щодо участі адвоката по даній справі. Відповідач не є інвалідом є працездатним та працює, має заможних клієнтів. Що стосується визначення місця проживання дітей, то були погрози від відповідача, що він забере дітей і не віддасть, було декілька випадків, щодо того, що він брав дітей і говорив про один час повернення, а повертав в інший, через 4 дні чи не говорячи їхав, а потім повертався після того як минуло біля 5 хвилин, був також випадок, що викликалась і поліція. А також було, що відповідач забирав дітей, і не повертав, вона їхала і їх забирала. Має на праві власності1/2 частину будинку та земельної ділянки біля нього. В судовому засіданні відповідач та його представник визнали позов частково та зазначили, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти проте у сумі меншій ніж зазначає позивачка з врахуванняма розміру заробітної плати відповідача по справі. Що стосується визначення місця проживання дітей, то відповідач не заперечував, щодо проживання дітей з їх матір`ю, тому вважає, що відсутній спір з цього приводу. Відповідач пояснив, що дійсно був випадок, коли він з їх спільною з позивачкою дитиною, якій було 1 рік 4 місяці, він посадив до автомобіля та в селі на загальній дорозі покатав його на автомобілі, проїхавши біля 10-12 м, після цього з позивачкою виник конфлікт. Так, викликалась поліція, повідомили, щоб так не вчиняв, бо якщо пояснювати позивачці, то вона може не так розуміти, тому краще йому дотримуватись відповідної поведінки. При цьому, він вважає, що позивачка має більше прав щодо дітей, оскільки вирішує щодо дітей, і він повинен звітувати їй щодо дітей. За кордоном виїжджав на бізнес зустрічі. Проте в останній час дохід його бізнес має незначний. Також він є волонтером. Вирішували з позивачкою, щоб 2-3 тижні діти проживали то у нього, то у позивачки, проте згоди не надала позивачка. Не заперечує щоб діти проживали в нього, його мати йому може допомагати, проте він може забезпечити лише базові їх потреби. Перераховує кошти в якості аліментів, іграшки купує та інше. Має хворобливий стан здоров`я. Враховуючи вимоги ст.ст.23, 48 Конституції України, вважає, що має право на належний рівень життя і необхідний баланс між обов`язками та утриманням, не має бути надмірне стягнення із заробітної плати. Він має на праві власності 2 квартири, автомобіль. Має сина від іншого шлюбу, який на даний час навчається та він сплачує аліменти, а також здійснює допомогу своїй матері. Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що шлюб між сторонами розірвано. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років станом на 1 липня - 2201 гривня. Відповідно до вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.7 т.1) [PERSON] та [PERSON] 07 лютого 2015 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 157, прізвище нареченої після реєстрації шлюбу « [PERSON] », відповідно до ідентифікаційного номеру (а.с.8 т.1) та копії паспорта (а.с.9 т.1) [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , котрий розірвали про що не заперечували сторони в судовому засіданні. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] має батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.10 т.1) та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] має батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.11 т.1). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с.12-13 т.1) та акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов (а.с.14 т.1) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , які проживають зі своєю матір`ю, позивачкою по справі. Відповідно до відповіді на запит до органу державної влади щодо доступу до персональних даних (а.с.15 т.1) вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки про доходи (а.с.35 т.1) вбачається, що [PERSON] працює в ПП «Леон плюс» та отримує заробітну плату. З копії рішення від 08.08.2013 року (а.с.36 т.1) виданого Оболонським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] про індексацію аліментів, стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів, суми додаткових витрат за минулий час та збільшення суми аліментів, вбачається, що позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень, збільшивши їх до суми1200,00 гривень щомісячно, з 29.04.2013 року до повноліття дитини, а в разі продовження ним навчання до досягнення віку 23 років. Розмір додаткових витрат, що стягуються з відповідача в сумі 100 гривень щомісяця - залишити без змін. Стягнуто разово з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею додаткові витрати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] 600 гривень за екскурсію у м. Львів; 3741,00 гривня за проходження курсу лікувальної фізкультури у жовтні 2012 року та витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень, а всього на загальну суму 4 841,00 гривня. Згідно з копії довідки про доходи виданої [PERSON] (а.с.37 т.1) вбачається, що вона отримує пенсію в разі втрати годувальника, що складає 21056, 61 гривня за шість місяців. Із заяв [PERSON] та [PERSON] (а.с.38-41 т.1) вбачається, що вони проживають в багатоквартирному житловому будинку в [ADDRESS] та є сусідами [PERSON] та підтверджують той факт, що її син [PERSON] допомагає своїй матері фінансово та матеріально. Купує ліки, продукти харчування, сплачує комунальні послуги. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста, центру МРТ діагностики, копій листів медичної картки (а.с.42-44, 46, 66-83, 229-230, 236 т.1), консультативного заключення (а.с. 47-50 т.1) висновку центру МРТ діагностики (а.с.51-52, 55-61 т.1), направлення для тестування на визначення антигена корона вірусу (а.с.63 т.1), листком непрацездатності (а.с.64 т.1), вбачається, що [PERSON] має діагноз гострої вертеброгенної правобічної люмбалгії на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта. Згідно з копій квитанцій про сплату послуг про проходження діагностики та лікування (а.с.45, 53-54, 62, 65 т.1) всі квитанції оплачені [PERSON] . Відповідно до копій договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.96 т.1), та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.97 т.1) вбачається, що [PERSON] придбала 1/2 частину будинку в [ADDRESS] . З договорів копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.98-99, 101-102 т.1) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.100, 103 т.1) вбачається, що [PERSON] придбала 1/2 частину земельних ділянок площею 0, 25 га. та 0,0411га. за адресою: [ADDRESS] . З податкової декларації про майновий стан і доходи від 20.10.2021 року (а.с.104 т.1) вбачається, що відомості відносно [PERSON] відсутні. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Бориспільської РДА Київської області (а.с.105 т.1) [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини. Відповідно до довідок про заробітну плату ПП «Леон плюс» (а.с.106, 169 т.1) та Пенсійного фонду про індивідуальні відомості про застраховану особу - [PERSON] сплачував внески з 1998 року по 2020 рік, та отримав заробітну плату з липня 2021 року по вересень 2021 року в сумі 18900 гривень, з листопада 2021 року по квітень 2022 року в розмірі 39800 гривень (а.с.107-109 т.1). З копій фото з телефону (а.с.115-116 т.1) вбачаються фото з відпочинку. З копії замовлення на проходження діагностики, протоколів ультразвукового дослідження, копій квитанцій, актів виконаних робіт при наданні амбулаторно-поліклінічної допомоги, консультаційного висновку спеціаліста, картки хворого, що лікується в фізіотерапевтичному відділенні (а.с.118-136, 239-250 т.1, 1-5 т.2), вбачається, що [PERSON] має хворобливий стан здоров`я та поніс витрати на обстеження та лікування. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Яготинської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.137-138 т.1) вбачається, за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії договору дарування квартири (а.с.148-149 т.1) [PERSON] отримав в дар від [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З копії договору купівлі-продажу квартири (а.с.150-153 т.1) вбачається, що [PERSON] придбав квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно з копій квитанцій (а.с.170-174 т.1, 6-9 т.2), вбачається, що [PERSON] сплачував аліменти на утримання двох дітей [PERSON] в сумі 2500 гривень у місяць за лютий, березень, квітень, травень 2022 року та [PERSON] в розмірі 1300 гривень. Відповідно до роздруківки із соціальних мереж [PERSON] (а.с.175-177 т.1) вбачаються висвітлення, проте не зазаначається у якому році виникли ці події. Згідно з направленням на КТ та копією з медичної картки, квитанцій, та висновків лікарів (а.с.178-181, 175 т.1) вбачається, що [PERSON] має хворобливий стан здоров`я. Відповідно до роздруківки з телефонної переписки сторін по справі (а.с.182-184, 202, 219, 237-238 т.1) вбачається, що позивачка не перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми. З копій квитанцій (196-201, 213-218 т.1 ) вбачається, про сплату аліментів [PERSON] .. Відповідно до витягів із сторінки соціальної мережі будівельної компанії «Леон Плюс» (а.с.203-207, 220-224 т.1) вбачається, що директором даної фірми є [PERSON] .. Відповідно до копій квитанції (а.с.228, 231-236 т.1, 10-13 т.2) вбачається, що відповідач купив дитячий одяг, продукти харчування, іграшки, виратив кошти на зайняття спортом дитиною у відповідній установі. та витрачені кошти на дитяче дозвілля. Згідно договору (а.с.228-229 т.1, 5 т.2) вбачається, що відповідач уклав договір з іншою стороною щодо надання цивільної, невійськової допомоги громадянам, що постраджали у період надзвичайного чи воєнного стану, введеним в Україні на певний період. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців та ті обставини, що діти потребують матеріального забезпечення, відповідач чатково надає допомогу дітям, проте враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку визначений Законом України "Про державний бюджет на 2022 рік", вимоги ст.70 Закону України "Про виконавче провадження", а також вимоги Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, навність у відповідача майна і можливість його утримувати, та твердження представника відповідача з проводу того, що відстуній спір між сторонами по справі щодо визначення місця проживання дітей, проте дане твердження не підтвердилось в судовому засіданні, та спростовується в тому числі поясненнями сторін по справі наданими в судовому засіданні. При цьому, наявність спору не спростовується, в тому числі висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей, та даний висновок є вмотивований належним чином, не суперечить дійсним обставинам справи та відповідає інтересам дітей, таким чином у суду не має підстав не погодитися з даним висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей. Таким чином враховуючи вище викладене, та вимоги ст. 184, 84, 191 СК України, суд вважає, що з відповідача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 4200 (чотири тисячі двісті) гривень на обох дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку, а також аліменти на особисте утримання дружини в розмірі 500 (п`ятсот) гривень, починаючи з щомісячно до досягнення дитиною трьох років, та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 908, 00 грн. та стягнути судовий збір сплачений позивачкою по справі.

Outcome: partial