Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

23.06.2022 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, [PERSON] 29.06.2022 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 08.08.2022 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 08 грудня 2007 року у Овідіопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 227 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 08 грудня 2007 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у Овідіопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 227 . В зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачці присвоєне його прізвище, але йому невідомо чи отримувала відповідачка паспорт з цим прізвищем. Доказів про наявність неповнолітніх дітей позивачем не надано та в позовній заяві ця обставина не зазначена. Після укладення шлюбу він з дружиною поїхали мешкати у місто Верхньодніпровськ, але у 2008 році, через те, що він з дружиною не знайшов порозуміння, він забрав свої речі та повернувся на своє постійне місце проживання у с. Великодолинське Овідіопольського ( на даний час Одеського) району Одеської області. Таким чином з 2008 року вони припинили будь-яке спілкування, притаманне подружжю та вести спільне господарство, кожен з них живе своїм життям, а тому їх шлюб є формальним, оскільки розпався та не може бути відновленим. У теперішній час він проживає з іншою жінкою, з якою має намір укласти шлюб, однак існування формального шлюбу є для цього непереборною перепоною, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 08 грудня 2007 року позивач уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у Овідіопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєне прізвище « [PERSON] » Доказів про наявність неповнолітніх дітей позивачем не надано та в позовній заяві ця обставина не зазначена. За доводами позивача судом встановлено, що з 2008 року сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання, що відповідачем не заперечується, тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду шлюбних відносин стало відсутність між сторонами, взаємопорозуміння, взаємоповаги, взаємодопомоги, втрата почуття любові один до одного. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати, а причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого періоду часу, позивач настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. Крім того судом встановлено, що сторони перебували в шлюбних відносинах досить незначний період часу та сім`ї фактично не створили. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту, обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 СК України - Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання щодо присвоєння прізвища відповідачці після розірвання шлюбу судом не вирішується. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням вини обох сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 496 грн. 20 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати покласти на позивача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved