Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 06.03.2015 між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №2010555562, відповідно до якого остання отримала кошти у розмірі 32402,55 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. Термін дії договору до 06.03.2020. 13 червня 2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» набуло право нового кредитора за договором №2010555562 від 06.03.2015. 18.02.2019 ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» направило [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості, проте відповідачем вказану вимогу не виконано, заборгованість в сумі 40178,45 грн. не сплачено. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь частину заборгованості за кредитним договором в сумі 22600,41 грн., яка складається з заборгованості за кредитом з 06.04.2016 по 06.03.2020 у розмірі 17806,51 грн., індекс інфляції та 3 % річних - 4793,90 грн., судовий збір у сумі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу (а.с. 109-111). Ухвалою судді від 19.01.2022 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11.05.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, в якому зазначив, що відповідач з червня 2016 року не вчиняла будь-яких оплат по кредитному договору взагалі, в тому числі не вчиняла оплат на користь позивача у 2020 році, оскільки не була обізнана з фактом відступлення права вимоги на користь позивача та у неї не було реквізитів позивача. До того ж, посилається на те, що повідомлення у довідці позивача від 30.12.2021 №7531 щодо сплати відповідачем двох платежів не відповідає дійсності, а факт сплати не підтверджується належними доказами. Відповідач зазначає, що жодних додаткових угод у яких йшлося б про збільшення строку позовної давності по вимогам за кредитним договором, вона не підписувала, тому позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені судом. Факт наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог через пропущення строків позовної давності відповідач вважає доведеним (а.с. 66-68). В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача звернулась до суду з клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 110-111). Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи (а.с. 97), причини неявки суду не повідомила. Таким чином, суд вирішив провести розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2015 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2010555562, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 30496,52 грн. на споживчі цілі та придбання послуг у продавця. Розмір процентної ставки за договором становить 0,01 % річних (а.с. 6-7). Позичальник зобов`язався повністю повернути суму отриманого кредиту та виконати всі інші кредитні зобов`язання встановлені договором не пізніше 06.03.2020. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно із погашенням суми отриманого кредиту. Розмір щомісячних процентів, належних до сплати, зазначений в графіку платежів (п. 1.4). Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі вказаному в графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником. Графік платежів є додатком №1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням суми та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в графіку платежів та визначається з урахуванням фактичної кількості календарних днів у році (п. 1.4.6). 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до умов якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором №2010555562 від 06.03.2015, боржником за яким є [PERSON] . Загальна сума заборгованості становить 40178,45 грн. (а.с. 8-13). 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» було укладено договір факторингу №29/01/19-2, згідно умов якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором №2010555562 від 06.03.2015, боржником за яким [PERSON] . Загальна сума заборгованості складає 40178,45 грн. (а.с. 14-19). 18.02.2019 ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» була направлено відповідачу вимога про відступлення прав вимог від 29.01.2019, яким повідомило про набуття права вимоги за кредитним договором №2010555562, а також про необхідність сплати заборгованості у розмірі 40178,45 грн. (а.с. 20). На підтвердження факту надсилання вказаних документів позивачем було надано суду копію опису вкладення та список згрупованих поштових відправлень №16029-2-182-69 та чек Укрпошти від 05.03.2019 (а.с. 21, 22). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З дослідженого судом витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 29.01.2019 встановлено, що фактору ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» було передано право грошової вимоги за кредитним договором №2010555562 від 06.03.2015. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 40178,45 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 31828,09 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 8350,36 грн. (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Водночас, під час розгляду справи в суді відповідач заявила про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019, справа №127/15672/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення кредитних коштів сторонами кредитного договору визначено до 06.03.2020. Згідно проведеного розрахунку сума заборгованості відповідача складається з заборгованості в межах трирічного терміну за період з 06.04.2016 по 06.03.2020 в сумі 17801,26 грн., процентів за користування кредитом в сумі 5,25 грн., 3% річних за період з 29.01.2019 по 15.12.2021 в сумі 1538,00 грн., розміру інфляційних втрат на суму боргу 17801,26 грн. в сумі 3255,90 грн. (а.с. 23, 110-111). На спростування зазначеної суми заборгованості відповідачем доказів не надано. Умовами кредитного договору №2010555562 від 06.03.2015 сторони погодили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в графіку платежів. Відповідно до умов кредитного договору, строк кредитування становить з 06.03.2015 по 06.03.2020. Таким чином, враховуючи, що сторонами було погоджено строк дії кредитного договору до 06.03.2020, а з цим позовом позивач звернувся до суду в січні 2022 року, суд вважає, що позивач подав позов в межах строку позовної давності. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У постанові Другої палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 (провадження №61-2449св18) викладено висновок, що «тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним». Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора матеріали справи не містять. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Отже, встановлення судом факту невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування цим кредитом, є підставою для повного задоволення позову. Згідно з ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплати судового збору, у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 43). Водночас, згідно приписів п. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд, за заявою представника позивача відкладає вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної цивільної справи, та призначає судове засідання для вирішення даного питання.

Outcome: approved