Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Увересні 2021 року представник [PERSON] , [PERSON] адвокат Устенко І.О. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,213 га розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 321487001:01:017:0010. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову зазначав, що 23.12.2003 року [PERSON] подарувала належний їй на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 23.12.2003 року. Зазначав, що згідно з вказаним договором дарування на земельній ділянці розташований один цегляний житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», житловою площею 56,2 кв.м загальною площею 98,2 кв.м, огорожа «О», змощення «І», криниця «К», гараж «Ю», сарай «Г», сарай «Д», погріб «Е». 27.12.2004 року [PERSON] дооформила земельну ділянку площею 0,213 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] і зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 321487001:01:017:0010. [INFO] [PERSON] померла. Вказував, що за життя [PERSON] вважала, що розпорядилась належним їй майном. [PERSON] та [PERSON] вважали, що отримали земельну ділянку у власність на підставі договору дарування так як на земельній ділянці знаходяться будівлі на які вони мали право. Однак при оформленні документів виявилось, що вони не набули права власності на земельну ділянку, тому позивачі вирішили звернутися до суду за захистом свого права. Посилаючись на викладені обставини, представник позивачів просив позов задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с. 32). Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подавав. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 51-52). Представник позивачів [PERSON] подав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просив позов задовольнити, розгляд даної справи просив здійснювати без його участі (а.с. 58). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають упорядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно з договором дарування житлового будинку від 23 грудня 2003 року,посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Бобковим О.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2208, з однієї сторони - [PERSON] (далі - [PERSON] ) та, з другої сторони [PERSON] та [PERSON] (надалі Обдаровані), подарувала, а Обдаровані прийняли у дар належний дарувателю на праві власності, в рівних частинах кожна, житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13-14). З вказаного договору дарування вбачається, що на земельній ділянці розташований один цегляний житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», житловою площею 56,2 кв. м, загальною площею 98,2 кв. м; огорожа «О», замощення «І», криниця «К», гараж «Б», вбиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», погріб «Е» (а.с. 13). 16.01.2004 року Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, на підставі договору дарування№ 2-2208 від 23.12.2003 року, зареєстровано право приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частку кожної у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 3953612, номер запису:208 в книзі:2-204, що підтверджується Витягом номер 2584748 від 16.01.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 15). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №463262 від 25 травня 2005 року, виданого на підставі рішення Путрівської сільської ради 7 сесії 24 скликання №53 від 28.08.2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,213 га,що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 19-20). Відповідно до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області 13 лютого 2020 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.18). Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 12.08.2021 року земельна ділянка площею 0,2134 га, кадастровий номер 321487001:01:017:0010,з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 16-17). Земельні відносини регулюються ЗК України, ЦК України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачами права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Частиною 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачами права власності на житловий будинок) визначено, що при переході права власності на будівлю таспоруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Так, ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття позивачами права власності на житловий будинок визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як у даній справі, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні\~положеньст. 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N 6-253цс16 та інших, а такожу постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року, справа № 689/26/17, провадження № 14-47цс20, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не вбачає підстав для відступу від правових позицій, викладених у вказаних постановах Верховного Суду України. Стаття 120 ЗК України\~(у чинній редакції),\~стаття 377 ЦК України\~(у чинній редакції) передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі N 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі N 263/6022/16-ц (пункт 42)). Таким чином, виходячи з положень ст.120 ЗК України особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Разом з цим, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своі?х порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК Украі?ни, ч. 1 ст. 16 ЦК Украі?ни). Частиною першою статті 15 ЦК Украі?ни визначено право кожноі? особи на захист свого цивільного права у разі и?ого порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, позивачем у справі є особа, яка вважає, що у спірних правовідносинах її право або охоронюваний законом інтерес порушується, оспорюється чи не визнається. Відповідачем є особа, що порушила, оспорює чи не визнає право або охоронюваний законом інтерес позивача. У даній справі, позивачі звертаючись до суду з зазначеними позовними вимогами, особою, яка порушила, оспорює чи не визнає право або охоронюваний законом інтерес позивачів визначили Глевахівську селищну територіальну громаду у Фастівському районі Київської області. Однак, при цьому позивачі не зазначили в позові обставин, які свідчать про порушення, оспорення або невизнання відповідачем - Глевахівською селищною територіальною громадою у Фастівському районі Київської області їхніх прав на земельну ділянку, на якій розташований належний позивачам на праві спільної часткової власності житловий будинок. Крім того, будь-яких доказів того, що позивачі взагалі зверталися до відповідача з приводу вирішення питання щодо земельної ділянки, та доказів факту порушення (невизнання або оспорювання) відповідачем права позивачів на земельну ділянку останні не надали, і судом такого факту також не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] до Глевахівської селищної територіальної громади у Фастівському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями\~статтею 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed