Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 12.10.2020 року [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~за договором\~позики на\~підставі розписки. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 10.09.2020 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.09.2020 року. На підтвердження отримання позики позичальником була надана розписка від 10.09.2020 року. Відповідач незважаючи на встановлений строк повернення грошових коштів, уникає виконання свого зобов`язання. Його неодноразові звернення щодо повернення коштів [PERSON] ігноруються. А тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 5000 доларів США у рахунок погашення боргу за розпискою від 10.09.2020 року та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Васильченко В.О.\~\~в судове засідання не з`явились, адвокат подав до суду письмове клопотання про проведення розгляду справи у його та позивача відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Михайлов І.С. в судове засідання не з`явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 20\~жовтня 2020\~року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 10 год. 00 хв. 20.11.2020 року, який за клопотанням представника відповідача відкладено на 09 год. 30 хв. 03.12.2020 року. 06.11.2020 року судом отримано відзив на позов відповідача [PERSON] , у якому останній позов не визнав в поному обсязі, оскільки коштів в борг у [PERSON] не брав, розписка написана ним під тиском, не відповідає обставинам, які в ній зафіксовані, в ній не вказано дату отримання ним коштів, є лише дата, до якої він має їх повернути та дата складання розписки. А тому, у задоволенні позову просив відмовити. 16.11.2020 року судом отримано відповідь на відзив позивача [PERSON] , у якій останній вказує, що [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.09.2020 року, на підтвердження чого надав власноручно написану розписку від 10.09.2020 року. Отже між ним та відповідачем було укладено договір позики. Надана відповідачем розписка підтверджує не лише факт укладення договору, але й факт передання грошової суми позичальнику. Оскільки усі аргументи відповідача, викладені у відзиві, спростовуються змістом боргового документу, просив позов задовольнити. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2020 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09 год. 00 хв. 18.12.2020 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.12.2020 року закрито підготовче провадження та розгляд справи посуті призначено на 10 год. 00 хв. 29.01.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження в справі відмовлено, розгляд справи призначено на 03.03.2021 року, який відкладено через неявку учасників справи на 11 год. 00 хв. 18.03.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №688/366/21 2/688/311/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2022 року поновлено провадження в справі, розгляд справи призначено на 10 год. 00 хв. 04.08.2022 року, який за клопотанням представника відповідача [PERSON] відкладено до 09 год. 30 хв. 30.08.2022 року. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази Судом встановлено, що 10.09.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.09.2020 року, що підтверджується розпискою від 10.09.2020 року. [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав - грошові кошти не повернув. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом усних перемовин з [PERSON] щодо повернення боргу, однак останній зобов`язання не виконує та грошові кошти не повертає, а тому з метою захисту власних інтересів позивач вимушений був звернутись з позовом до суду. Застосовані норми права Відповідно до ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)\~у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенння, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона\~позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки». Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно\~\~ст. 545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання\~\~частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Мотиви та висновки суду З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в суді 10.09.2020 року між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого позивач [PERSON] (позикодавець) передав відповідачу [PERSON] (позичальникові) грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 20.09.2020 року, про що власноручно написав розписку від 10.09.2020 року. Позикодавцем [PERSON] умови договору виконані та надано позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, в свою чергу відповідач [PERSON] грошові кошти отримав, що підтверджується розпискою від 10.09.2020 року, проте взяті на себе зобов`язання у визначений строк не виконав, грошові кошти в сумі 5000 доларів США не повернув, грошовий еквівалент, тобто\~сума коштів у національній валюті України, не визначався. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання за договором позики, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст. 627 ЦК України). Згідно ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010,\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд не примає до уваги доводи відповідача, викладені у поданому до суду відзиві, оскільки такі не підтверджені належними та допустими доказами. Вказаним вище договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 5000 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Враховуючи вищевикладене, змагальність та диспозитивність цивільного судочинства, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в\~розмірі 5000 доларів США. Розподіл судових витрат Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1414 грн. 18 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на його користь слід стягнути 1414 грн. 18 коп. понесених ним судових витрат по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 545, 610-612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.\~12, 13, 76-81,\~141,\~263-265,\~273 ЦПК України,\~суд,-

Outcome: approved