Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

21 серпня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Улибіна-Вельгус М.В. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності. Вимоги обгрунтовує тим, що у 1996 році вона і відповідач почали зустрічатися, а 09.08.1998 року уклали церковний шлюб (повінчалися), що підтверджується копією свідоцтва про таїнство вінчання, виданого Св. Успенською Православною Церквою с. Низкиничі Волинської області. Зазначає, що на святкуванні даної події у ресторані «Шахтар», що в м. Нововолинську було близько 100-120 осіб рідних та друзів сторін. Вказує, що зареєструвати шлюб в органах РАЦС вони вирішили згодом, проте цього так і не зробили. Батьки відповідача подарували їм на весілля квартиру за адресою: [ADDRESS] , де вони почали проживати, а батьки позивача подарували квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що сторони продали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а згодом й іншу, що за адресою: [ADDRESS] , а за виручені кошти у 2002 році придбали на сім?ю квартиру [ADDRESS] . З січня 2003 року по березень 2012 року вони разом проживали та вели спільне господарство у вищевказаній квартирі. Позивач працювала на посаді бухгалтера у ПАТ «Волиньобленерго», а відповідач був керуючим в ПАТ КБ «Західінкомбанк». Розмір заробітної плати у них був майже однаковий. Сторони постійно працювали, були забезпечені роботою, вели спільний бюджет, а усі зароблені кошти та зусилля вкладали у купівлю нерухомості. Жодної матеріальної допомоги від рідних для придбання нерухомого майна, вони не отримували. Так, за час спільного проживання однією сімєю без реєтрації шлюбу сторонами було набуто значну кількість майна, а саме: 1)склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по [ADDRESS] , вартістю 44730 гривень, що підтверджено висновком про вартість майна, наданим фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 2)адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю якого, згідно з висновком про вартість майна, проведеним фізичною особою- [PERSON] становить 671712 гривень; 3)частина складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який, згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] становить 75050 гривень 4)підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою- [PERSON] ; 5)приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 6)дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 7)дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 8)дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 9)дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 10)дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень згідно з висновком про вартість майна, визначеною фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 11)земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року. 12)земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року. Загальна вартість усього спільно нажитого майна становить 1 829 995 гривень. Зазначає, що титульним власником усією придбаної під час спільного проживання сторін нерухомості є відповідач. Таке рішення було обумовлене статусом [PERSON] , як голови сімейства, а також наявністю у нього фізичної можливості організовувати зустрічі з продавцями майна та виділяти час для його переоформлення у нотаріуса. Практично усю нерухомість вони здавали в оренду, а базою відпочинку, яка розташована в урочищі Гряда смт. Шацьк Шацького р-ну Волинської області сторони, спільно з іншими співвласниками, зокрема подружжям [PERSON] , займалися безпосередньо, де приймали відпочиваючих. Позивач, незважаючи на виконання роботи найманими працівниками, у вільний від офіційної зайнятості час, брала активну участь у веденні господарства на базі відпочинку, що підтверджує доданими до позову копіями журналів ведення обліку доходів, журналу реєстрації відпочиваючих на базі відпочинку « [INFO] », іншими записами щодо бронювання номерів, формування графіку прийому відпочиваючих. Вказує, що причиною припинення фактичних шлюбних відносин стало те, що у позивача та відповідача не було спільних дітей. Відповідач звинувачував у цьому позивача, через що в них виникали постійні конфлікти, а у березні 2012 році відповідач повідомив, що йде до іншої жінки, з якою у них буде спільна дитина. Відповідач не заперечував щодо добровільного розподілу спільного майна, проте постійно просив позивача зачекати з вирішенням цього питання, мотивуючи тимчасовими фінансовими труднощами. При кожній розмові обіцяв, що він вирішить це питання у найкоротші терміни. Спільну квартиру [ADDRESS] позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2017 придбала у [PERSON] , оскільки на цьому наполіг теперішній чоловік позивача, а поділ іншого майна відповідач обіцяв зробити пізніше. На початку літа 2020 року позивач дізналася від спільних знайомих, що відповідач у зв`язку із фінансовими труднощами, має намір продати деяку нерухомість з числа тієї, яку вони придбавали спільно, не ставлячи до відома та не запитуючи згоди у позивача. Знаючи характер відповідача, позивач відразу сприйняла це як порушення її майнових прав співвласника нерухомого майна. Оскільки на телефонні дзвінки позивача [PERSON] не відповідав, вона надіслала йому письмову пропозицію щодо поділу майна, на яку відповідач ніяким чином не відреагував. Відповідачу, шляхом досудового врегулювання спору, було запропоновано наступний варіант розподілу спільного майна: адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , та підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] - виділити позивачу, а все інше майно - відповідачу. Звернувшись за захистом свого права до суду, позивач просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року. Визнати склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по [ADDRESS] , вартістю 44730 гривень; адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень; дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень; дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень, дерев`яний будинок Б-1, площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, всього майна на загальну суму 912863 тисячі гривень. Визнати за [PERSON] право власності на склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по [ADDRESS] , вартістю 44730 гривень; частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень; дерев`яний будинок А-1, площею 67,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; дерев`яний будинок В-1, площею 34,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; дерев`яний будинок Г-1, площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; дерев`яний будинок (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень, всього майна на загальну суму 917132 гривень. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості майна в розмірі 2134 гривень та понесені нею судові витрати, а сааме судовий збір - 6306 гривень, та витрат, пов`язаних з розглядом справи: 12000 тисяч за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 тисяч гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки та 5000 тисяч гривень за надану професійну правничу допомогу, всього разом 25 706 тисяч гривень. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2021 прийнято уточнену позовну заяву представника позивача адвоката Улибіної-Вельгус М.В. в редакції від 26 квітня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності. (а.с.213-223, т.2) У поданій заяві, з врахуванням належності частини нерухомого майна сторонам та сім?ї Гузів на праві спільної часткової власності, зазначено, що сторонами за час спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу набуто у власність таке нерухоме майно: 1) склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по [ADDRESS] , вартістю 44730 гривень; 2) 40/100 частин дмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; 3) 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень; 4) підвальне приміщення, полщею 83,5 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень; 5) приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень; 6) 1/2 частини дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; 7) 1/2 частини дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень; 8) 1/2 частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; 9) 1/2 частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; 10) 1/2 частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; 11) 1/2 частина земельної ділянки за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень; 12) земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень; Загальна вартість усього спільно нажитого майна становить 1 829 995 гривень. Просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року. Визнати склад з навісом, площею 419,2 кв.м., що по [ADDRESS] , вартістю 44730 гривень; 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; 22/100 частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень ; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на склад з навісом, площею 419,2 кв.м, що по [ADDRESS] , вартістю 44730 грн; 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень, 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 75050 грн, всього майна на загальну суму 914858 гривень. Визнати за [PERSON] право власності на приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; Ѕ частинадерев`яногобудинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень, всього майна на загальну суму 915137 гривень. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості майна в розмірі 279 гривень та понесені нею судові витрати, а саме судовий збір - 6306 гривень, та витрати, пов`язані з розглядом справи: 12000 тисяч за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 тисяч гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки та 5000 тисяч гривень за надану професійну правничу допомогу, всього разом 25 706 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги в редакції від 26.04.2021 підтримали з підстав наведених у позові. Окрім того, зазначили, сторони, як сімейна пара мали прекрасні відносини, вони були у всьому однодумцями. Завдяки спільним зусиллям ними було придбано ряд об`єктів нерухомості, перелік якого вказано в позові. Наголосили, що саме за час спільного проживання сторін було зареєстровано велику кількість нерухомості, зокрема 12 об`єктів, яка набута завдяки їх спільній праці та вкладенням кожного, що відбувалися виключно в інтересах сім?ї. Єдиною проблемою сторін була відсутність у них дітей. З цього приводу вони вдох зверталися до лікарів у різних містах України, їздили в лікувальні заклади репродуктивної медицини, неодноразово брали участь у програмі штучного запліднення. Процедури ЕКО давалися позивачу важко, як фізично болісні та вкрай виснажливі, а коли озвучувався негативний результат, то приходилось переживати ще і моральні страждання. Ввважають, що окрім тривалого спільного проживання сторін за однією адресою реєстрації, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та усталеного способу життя, участь [PERSON] , як жінки та [PERSON] , як чоловіка в програмі ЕКО з репродуктивних технологій свідчить про існування між ними відносин, що притаманні подружжю. Позивач зазначає, що восени 2011 року відповдач повідомив її, що має іншу жінку, яка від нього чекає дитину. Незважаючи на це, він і надалі залишився проживати з позивачем, запевняючи про спільне майбутнє, проте у березні 2012 року залишив сім`ю та пішов до жінки, яка народила йому дитину. Позивач спростовує заяву відповідача про застосування позовної давності по даній справі стверджуючи, що момент, коли сторони припинили фактичні шлюбні відносини, не є ключовим, оскільки із цим фактом жодних порушень прав на майно не пов`язано, а особи й надалі можуть вільно володіти, користуватись і розпоряджатися спільним майном. Відлік же строку позовної давності починається з моменту перешкоджання одним зі співвласників іншому вільно володіти, користуватися чи розпоряджатися спільним майном. Позивач наголосила, що відповідач, припинивши відносини, постійно обіцяв усе майно поділити мирним шляхом. Версії поділу з часом змінювалися, проте ніколи не було ствердної відмови. Окрім того, він дозволяв позивачу самостійно на власний розсуд займатися приміщенням друкарні вже після припинення їхніх відносин. Відповідач надавав позивачу кошти, одержані із орендної плати. Вважає, що позивачем не пропущено строку звернення до суду за захистом порушеного права власності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві. Зазначили, що твердження позивача про те, що сторони проживали спільно, як подружжя одніє їсім`єю в період з 1998 року по березень 2012 року не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Відповідач [PERSON] при цьому не заперечив, що сторони зустрічались з 1996 року, в 1998 році повінчались. Після весілля у 1999 році батьки позивача подарували їм квартиру. У відповідача був намір створити сім`ю. Не заперечив, що у період з 1998 року по 2000 рік сторони проживали разом. Однак вказав, що сімейні відносини не складались, мали місце сварки, а тому відповідач офіційно одружився з іншою жінкою, шлюб з якою тривав з 21.11.2000 по 12.04.2002. Після розірвання зареєстрованого шлюбу з іншою жінкою, сторони почали проживати разом, без взаємних зобов`язань. З часом відносини між ними знову почали погіршуватись, відбувались постійні сварки та нарікання. Позивач мала бажання завагітніти, і тоді готова була розірвати стосунки з [PERSON] . Відповідач наголосив, що оскільки він з [PERSON] не були одружені, то з лютого 2005 року він перестав проживати з позивачем, лише періодично до неї навідувався, оскільки квартира, в якій продовжувала проживати позивач, належала йому на праві приватної власності. Не заперечив той факт, що вони проводили час разом, у них були спільні поїздки на відпочинок. Зазначив, що в період з лютого 2005 року постійного місця проживання в нього не було: періодично проживав у батьків за адресою: [ADDRESS] , у друзів у містах Ковелі і Луцьку , та в окремій орендованій квартирі. Також наголосив, що в період з 2006 року по 2008 рік в квартирі [ADDRESS] , він з позивачем не проживали і не могли проживати, адже в цей період у квартирі проводився капітальний ремонт, зокрема заміна вікон, дверей, труб водопостачання та сантехніки, заливалась стяжка підлоги, в тому числі здійснювалось підключення до автономного опалення. Умови для проживання в квартирі були в цей період відсутні. Відповідач зазначив, що в період з 2006 року по 2008 рік він постійно проживав з батьками на мікрорайоні Шахтарському . Крім того, з початку 2007 року в нього започаткувались відносини з його теперішньою дружиною [PERSON] , з якою вони з січня 2008 року почали проживати разом. З [PERSON] вони проживають у зареєстрованому шлюбі до сьогодні, вже мають трьох спільних дітей. Вважає доводи [PERSON] про спільне його проживання з нею в період з 2001 року по 2002 (період перебування у зареєстрованому шлюбі із іншою особою) та з лютого 2005 року по 2012 рік і про ведення спільного господарства, несення спільних витрат, такими, що не підтверджені належними доказами. Стверджує, що в період з 2002 року по лютий 2005 року спільних коштів у сторін, як і спільних витрат не було, кожен розпоряджався особистими коштами на власний розсуд, без жодного узгодження, проживали без взаємних подружніх зобов`язань. Відповідач наголосив, що позивачу було відомо, що він придбав склад з навісом площею 419, 2 кв. м. по [ADDRESS] 31.12.2003 відповідно до свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, про що у 2004 році внесені відомості до державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Тому вважає, що дане майно було набуте особисто [PERSON] до 01.01.2004 року. Також вказує, що 10 травня 2005 року він придбав в особисту приватну власність приміщення свинарника площею 1457,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22 вересня 2006 року придбав у часткову власність 40/100 адмінприміщення А-1 та 22/100 частини складу-гаражу Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] . У 2007 році в грудні придбано у власність підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] . Пізніше 04 червня 2008 року відповідач придбав в особисту власність 1/2 частку дерев`яних будинків в [ADDRESS] , площею 67.7 кв. м, 70,0 кв.м, 34.9 кв. м та 29. 5 кв. м. Умови придбання нерухомості, і те що воно придбавалось в особисту власність і за власні кошти відповідач не приховував. Зазначає, що жодної участі, як коштами так і особистої участі в придбанні чи подальшому користуванні, ремонтах, реконструкції, підтриманні в належному стані вищевказаної нерухомості позивач не брала. У придбанні вищезазначеної нерухомості відповідачу допомагали його батьки. Відповідач зазначив, що добровільно поділити все майно він наміру не мав, лише була домовленість передати у власність позивача квартиру, де вона проживає. Не заперечив той факт, що після припинення відносин відповідач неодноразово допомагав позивачу матеріально, сплачував комунальні платежі у вказаних нею сумах, хоча фактично не проживав у квартирі по [ADDRESS] , будучи там зареєстрованим. Стверджує, що спільних дітей з позивачем не має, в період спільного проживання з 2002 року по 2005 рік спільні кошти, в тому числі банківські рахунки у сторін відсутні. Крім того, наголошує, що позивач не приймала участі у погашенні кредитної заборгованості, згідно з кредитним договором від 2008 року, який був укладений між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», що, на думку відповідача, свідчить про відсутність у сторін спільних коштів. Щодо тверджень позивача про її участь у веденні господарства на базі відпочинку « [INFO] », яка розташована в Гряда Урочищі смт. Шацьк Шацького району Волинської області, пояснив, що документи, в тому числі книги обліку відпочиваючих, знаходились у співвласника нерухомого майна [PERSON] , який залучав до контролю за діяльністю бази відпочинку своїх працівників і знайомих на невідомих йому умовах. Ствердив, що позивач жодного відношення до цього не мала. Вважає, що оскільки спільні доходи та витрати у сторін були відсутні, майно придбавалось за його власні кошти та кошти належні його батькам для власних потреб, в тому числі для використання в своїй підприємницькій діяльності, то таке майно не можна визнати спільною власністю сторін. Стверджує, що позивач не займалась і не мала наміру займатись нерухомістю та її придбанням, це було виключно його метою та його справою. Також вказав, що його мати [PERSON] 03 серпня 2006 року закрила депозитний вклад в розмірі 124.175,12 гривень у Кредитній спілці «Інкомвклад». Кошти за повернутим депозитним вкладом, були передані відповідачу для придбання нерухомості. Так, 22.09.2006 року ним було придбано адмінприміщення (40/100 частки) і склад - гараж (22/100 частки) на [ADDRESS] . Вартість адмінприміщення становила 101.455,00 гривень, вартість складу - гаражу 12.272,00 гривень. Частину коштів, отриманих від батьків відповідач також витратив на придбання приміщення свинарника площею 1457,3 кв. м., яке знаходиться за адресою провулок [ADDRESS] (придбання було ще 10.05.2005 року). Вартість сплачена ним за викуп приміщення становила 15000,00 гривень. Наголошує, що з моменту набуття у власність нерухомого майна виключно він, самостійно виготовляв документації з землеустрою, технічні паспорти (нові, внаслідок реконструкції приміщення на [ADDRESS] ), здійснював благоустрій прилеглої території. Вказує, що він займався проведенням ремонту в квартирі за адресою: [ADDRESS] в період з травня 2006 року по грудень 2008 року виділяв кошти на ремонт майстру [PERSON] , який робив ремонт. Зазначає, що незважаючи на те що, він не проживав з позивачем, і квартира, згідно з договором дарування, належала йому, він здійснював оплату комунальних платежів по рахунках за цією адресою за період з 2008 року по 2012 рік. Наголошує, що квартира була в заставі за зобов`язаннями по виплаті ним кредиту до 2012 року. Оскільки позивач продовжувала проживати в цій квартирі і між ними була домовленість, що квартиру він залишає позивачу, тому в 2017 році сторони уклали договір купівлі-продажу, за яким вказане житло перейшло у власність [PERSON] . Тому вважає, що дана квартира була поділена між сторонами, як спільне майно, ще в 2017 році. Сторона відповідача вважає, що на підтвердження факту спільного придбання нерухомого майна, позивач мала б надати докази, з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на їх придбання, а саме підтвердження факту отримання позивачем доходу у виді заробітної плати, не може слугувати доказом її участі у придбанні спірної нерухомості. На думку відповідача, показання свідків на підтвердження такого факту є неналежним доказом. Оскільки сторони не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наданими позивачем доказами неможливо встановити такий факт, тому визнати зазначене майно спільною сумісною власністю і поділити його між сторонами не має підстав, звідси у задоволенні позову просить відмовити повністю. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки, на думку відповідача, про порушення своїх прав, позивач дізналась у 2012 році. Також не вбачає правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на ту обставину, що представник позивача адвокат Улибіна-Вельгус М.В. здійснює свою діяльність, як ФОП. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника адвоката Улибіної-Вельгус М.В., відповідача [PERSON] , його представників адвокатів Остапук І.І., [PERSON] , показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частини другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 09.08.1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали церковний шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення вінчання у храмі Свято-Успенському в селі Низкиничі Волинської області (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей).Дана обставина не оспорюється відповідачем, а також підтверджується доданими до матеріалів справи фото світлинами (а.с.129, 131, том І). Позивач просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 01 січня 2004 року по березень 2012 року, оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише після набрання чинності СК України а саме з 01.01.2004, так як КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до медичних установ з метою зачаття спільної дитини. Так, 18.02.2009 сторони звернулися у медичний центр «ІНТЕРСОНО» із спільною заявою, як подружжя, (де зазначили дату шлюбу 09.08.1998, дата укладення церковного шлюбу) щодо зберігання крікоконсервованого матеріалу для штучного запліднення. Із медичної історії №25221 ПП «Медичний центр «Інтерсоно» вбачається, що [PERSON] , позивач у справі, та її чоловік [PERSON] , відповідач у справі, зверталися у вказаний медичний центр для проведення лікування за программою «Екстракорпорального запліднення і перенесення ембріонів» (ЕКЗ), на підставі договору №25221 від 04.02.2009 укладеного між медичним центром і [PERSON] та її чоловіком (подружжя) (а.с.41, 43 ІІІ том). Також у 2010 році звертались у клініку «Альтернатива», де проводили цитогенетичні заключення культури лімфоцитів переферійної крові, що є передумовою участі у програмі штучного запліднення (а.с.53-57 том ІІ) та у ПП «Медичний центр «Інтерсоно» (а.с.44 том ІІІ). У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив факту спільного звернення до медичних установ з метою зачаття дитини позивачем, але при цьому наголосив, що мав таку пропозицію від [PERSON] , яка вибрала його кандидатуру для батьківства її майбутньої дитини, за честь. Крім того, у додаткових уточненнях до відзиву на позовну заяву (а.с.72 том ІІ) відповідач наголошував, що він фінансував усі їхні візити до лікарів в клініках репродуктивної медицини і для спростування підозри щодо неможливості бути батьком за станом здоров?я, він у березні 2010 року також пройшов обстеження. На думку суду, саме добровільна участь відповідача та фінансування дороговартісних обстежень і процедур у клініках репродуктивної медицини, свідчить про те, що між сторонами існували подружні, близькі відносини і спільне бажання зачати дитину. За змістом статей 49 - 50 СК України участь у програмі штучного запліднення через репродуктивну медицину підтверджує право на материнство та батьківство, а тому на думку суду, ця обставина свідчить про існування відносин між сторонами, притаманних подружжю. Такий факт участі позивача та відповідача у програмі штучного запліднення за репродуктивних технологій, суд розцінює як існування між ними відносин, притаманних подружжю. Крім вищевказаного, факт участі позивача та відповідача у програмах штучного запліднення за репродуктивних технологій підтверджується також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не спростовано відповідачем. Позивач та відповідач були офіційно працевлаштовані та отримували заробітну плату, що підтверджується довідками ПАТ «Волиньобленерго» про дохід [PERSON] (а.с.16-24 том І) та довідками Національного банку України (а.с.28,29 том І). Судом встановлено, що між сторонами були усталені відносини, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, наявний спільний бюджет. Твердження відповідача на заперечення вимог позивача стосовно спільного проживання як подружжя, спільного ведення госполарства, спільного бюджету та придбання нерухомого майна в інтересах сім?ї, спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи та дослідженими на підтвердження цих обставин належними і допустимими доказами. Так, судом встановлено, що позивач приймала активну участь у веденні спільної справи, зокрема: у веденні бази відпочинку, прийманні відпочиваючих, організації такого роду діяльності, про що свідчить копія журналу реєстрації відпочиваючих на базі відпочинку « [INFO] » (а.с.38-74 том І), копію журналу заїзду - виїзду із бази відпочинку (а.с.75-94 том І), записами фінансових витрат (а.с.95-101 том І), копії товарних чеків на придбання сантехники, постільної білизни на базу відпочинку (а.с.102-105 том І). Факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по березень 2012 року спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, підтверджується також фотосвітлинами (а.с. 129-137 том І). Факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, святкування весілля, інших родинних подій та свят, спільного проживання та ведення спільного господарства, участі у організаціїї та оплаті ремонтних робіт у квартирі за адресою: [ADDRESS] , облаштування бази відпочинку та ведення господарської діяльності на базі відпочинку « [INFO] », зокрема організаціїї відпочинку громадян, несення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, участі у програмах штучного запліднення через репродуктивну медицину також підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків. Так, свідок [PERSON] , яка проживала в квартирі по сусідству з сторонами в будинку за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні показала, що у 2003 році [PERSON] і [PERSON] вдвох поселилися у квартиру, що розташована в цьому і фактично там проживали разом. Щороку її сім`я разом із ними за традицією проводжали старий рік, після чого [PERSON] та [PERSON] йшли до батьків зустрічати новий рік. Приблизно у 2007 - 2008 році в їхній квартирі проводився ремонт, під час якого там сім`я [PERSON] не проживала. Також показала, що вона особисто зі своїми дітьми їздила на базу відпочинку позивача, що в урочищі Гряда. Їй було відомо, що ця база відпочинку належить подружжю [PERSON] , однак за які кошти вона була придбана, їй не відомо. Крім того, вона знає, що сторони мали у власності земельну ділянку на виїзді з міста Нововолинська. Зазначила, що весною 2012 року [PERSON] їй повідомила, що [PERSON] залишає [PERSON] і не буде з нею спільно проживати, оскільки у нього має народитися дитина з іншою жінкою. Свідок ствепрдила, що вона особисто заходила до [PERSON] у гості, вони дружили сім`ями. Дітей у сторін не було. Наголосила, що їй не було відомо, що шлюб між сторонами не був зареєстрований у встановленому порядку. Зазначає, що сторони проживали однією сім`єю, відповідач працював у банку, позивач в Енергозбуті. Вказала, що сторони хотіли мати спільних дітей. Обставини розпорядження спільним бюджетом сторін, їй невідомі. Свідок [PERSON] , попередній власник квартири [ADDRESS] , показала, що зі сторонами знайома з моменту продажу їм вказаної квартири. При купівлі квартири, [PERSON] разом з [PERSON] оглядали житло. у. Їй невідомо хто сааме передав кошти за квартиру її чоловікові [PERSON] , як власнику житла. Після продажу квартири там вони не були, хоча у них вдома сім`я [PERSON] була. Після цього свідок зі своєю сім`єю кожного літа їздили на відпочинок на базу [PERSON] , що на озеро Світязь. Вказала, що вони дружили сім`ями. У 2011 році їй стало відомо, що сторони розлучаються. Про те, що шлюб між ними незареєстрований, навіть не підозрювала. Наголосила, що позивач була господинею на базі відпочинку в урочище Гряда, щодо вільних місць запитували саме у [PERSON] . Інших гостей на базі теж зустрічала сааме позивач. Пізніше свідку стало відомо, що у [PERSON] є інша жінка. Наголосила, що вони дружили з Шевчиками сім`ями, а не як з бізнес партнерами. Вказала, що була дуже здивована, що у відповідача є друга жінка, оскільки він дуже добре ставився до [PERSON] . Зазначила, що влітку 2010, 2011, 2012 їздили відпочивати на базу [PERSON] разом з ними і тому не вносили плату за відпочинок. А коли іздили без господарів, тоді платили. Після 2012 року сторони розійшлися, з цього часу вона зустрічала позивача вже саму у монастирі на службі, хоча раніше сторони ходили в монастир разом. Вказала, що їй відомо, що у сторін були проблеми із народженням дитини, і в зв?язку з цим вони проходили лікування. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона проживала по сусідству зі сторонами за адресою: [ADDRESS] . Наголосила, що з [PERSON] вона знайома давно, після купівлі квартири сторонами, вони починаючи з 2008 року, тісно спілкувалися. Зазначила, що їй відомо, що сторони продали свої однокімнатні квартири, та купили разом вказану квартиру. У 2009 році відповідач [PERSON] запропонував свідку працювати касиром в банку, де він був керуючим, на що вона погодилась, працювала з липня по жовтень 2009 року. Наголосила, що позивач неодноразово приходила в банк, всі працівники знали, що це дружина [PERSON] . У кінці 2011 року позивач їй сказала, що від [PERSON] завагітніла інша жінка, однак сторони продовжували проживати разом, а навесні 2012 року [PERSON] залишив [PERSON] . Вказала, що до 2012 року вона з сім`єю їздили відпочивати на базу урочище Гряда, де їх обслуговувала позивач, приймала гостей, була як власник, господиня бази. Також вказала, що їй відомо, що у сторін є спільне майно, зокрема приміщення друкарні, де позивач планувала зробити магазин, підвальне приміщення в будинку, де знаходиться ПАТ «Західінкомбанк» та база відпочинку на озері Світязь. Також зазначила, що сторони планували спільних дітей, в звязку з чим звертались за медичною допомогою. Ствердила, що до весни 2012 року вона відповідача з іншою жінкою не бачила. Речі в квартирі були, сторони проживали як чоловік та дружина. Наголосила, що вона бачила, як позивач готувала вечерю, завжди разом сторони їздили за продуктами та промисловими товарами, вигулювали собаку. Ій відомо, що [PERSON] та [PERSON] зверталися у медичні установи, оскільки мали бажання народити спільних дітей. Вказала, що це була позитивна сім`я і хороші сусіди, при цьому зазначила, що їй було відомо, що вони брали церковний шлюб, бачила фотографії з вінчання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знайома з відповідачем та позивачем, як із парою з 1995 року, а з 1998 року, як з подружжям. Вказала, що вона була присутня у них на вінчанні, всі сімейні свята вони проводили разом, відпочивали на природі, на озері Світязь, на морі. Їй було відомо, що сторони шлюб не реєстрували, але думала, що пізніше вони узаконили стосунки. Зазначила, що їй відомо, що сторони продали свої однокімнатні квартирита за спільні кошти купили разом квартиру по [ADDRESS] , де свідок неодноразово була. Також вказала, що їй відомо, що у сторін є спільне майно: приміщення друкарні, підвальне приміщення в будинку, де знаходиться ПАТ «Західінкомбанк» та база відпочинку на озері Світязь. Зазначила, що неодноразово відпочивала на базі відпочинку, що належить сторонам, де були позивач, її сестра та мама, а також відповідач, вони були там як власники бази, займались її впорядкуванням та обслуговуванням. Ствердила, що сторони планували спільних дітей, звертались до лікарів з цього приводу, в тому числі їздили в Одесу. Їй було відомо, що відповідач працював керуючим ПАТ «Укрзахідінкомбанк», позивач працювала в ПАТ «Волиньенергзбут» на посаді бухгалтера. Наголосила, що це була хороша сім`я, в якій панували жлброзтчливі стосунки, вони проживали разом, мали спільний бюджет, придбавали нерухомість. Ствердила, що сторони проживали разом з 1998 року по 2012 рік, за цей період вони ніколи не жили окремо. У 2011 році їй стало відомо, що у [PERSON] буде дитина з іншою жінкою. При цьому він обіцяв [PERSON] , що не залишить її і буде з нею проживати. Навесні 2012 року [PERSON] залишив сім`ю. Зі слів позивача, свідку стало відомо, що відповідач обіцяв залишити позивачу кімнату в приміщенні друкарні, однак обіцянки не дотримався. Відомо, що після припинення спільного проживання, квартира, що розташована в будинку [ADDRESS] була переоформлена на позивача, яка сплатила кошти відповідачу, розмір яких свідку невідомий. У судовому засіданні свідок [PERSON] , що є рідною сестрою позивача, ствердила, що з 1998 року сторони проживали разом, як чоловік та дружина. Спочатку вони проживали в однокімнатній квартирі по [ADDRESS] , що була подарована батьками [PERSON] . Пізніше сторони продали вказану квартиру, та подаровану батьками однокімнатну квартиру [PERSON] і в 2002 році придбали трьохкімнатну квартиру по [ADDRESS] . Наголосила, що сторонни мали спільний бюджет, оплачували операцію на серце матері позивача, кошти витрачені на це батьки їм повернули. Вказала, що у сторін є спільне майно, що складається з складських приміщень в Литовежі, свинарника в Тишковичах, бази відпочинку на озері Світязь в урочищі Гряда. Ствердила, що у них були хороші подружні стосунки, разом проводили ремонт у спільній квартирі, наймали робітників, на час проведення ремонтних робіт близько двох років проживали за іншою адресою. Вказала, що протягом 2009-2011 їхня з [PERSON] мати була помічником адміністратора на базі відпочинку, безкоштовно допомагала, також займалися обслуговуванням бази позивач і вона. Наголосила, що [PERSON] була господинею на базі, приймала кошти від відпочиваючих, розпоряжалася ними. У 2008 році сторони разом організовували похорони батька позивача. Після прийняття спадщини, мати позивача віддала витрачені кошти сторонам, також регресні виплати батька близько 100000 гривень, за які придбавалась нерухомість, яка реєструвалась на відповідача, оскільки ніхто не мав наміру розлучатись, була міцна сім`я та існувала довіра. Ствердила, що все спільне майно придбавалось за спільні кошти сторін, які складалися із заробітної плати обох. Також наголосила, що в липні 2011 року відповідач передав на базу відпочинку, де знаходилась позивач, квіти, як подарунок на день її народження. Восени 2011 року стало відомо, що від [PERSON] завагітніла інша жінка. Відповідач обіцяв не розривати стосунки з позивачем, яка йому пробачила зраду, та в березні 2012 пішов із сім`ї, обіцявши залишити позивачу нажите спільне майно. Ствердила, що подружнє життя сторін тривало з 1998 року по березень 2012 року. [PERSON] обіцяв переоформити приміщення друкарні на [PERSON] , але через відсутність документів на землю був позбавлений це зробити. Приміщення здавалось в оренду, виручені кошти відповідач віддавав позивачу. З 2019 року припинив сплачувати позивачу орендну плату, мотивуючи, що у нього нова сім`я. Також зазначила, що позивачу від [PERSON] , що є співвласником бази відповічинку «Поліський рай», стало відомо про те, що відповідач має намір продавати належну йому частку бази відпочинку, а тому [PERSON] вирішила звернутися з даним позовом до суду. Вказала, що у позивача були теплі стосунки з батьками відповідача, його рідною сестрою, яка проживає в російській федерації, аналогічні стосунки були між відповідачем та батьками позивача. Всі родинні свята вони проводили разом. При купівлі сторонами нерухомості свідок, і батьки позивача їздили оглядати придбані приміщення. Наголосила, що родина знала про придбання сторонами нерухомого майна, в тому числі приміщення друкарні в 2011 році. Вказала, що позивач працювала бухгалеторм ПАТ «Волиньобленерго», відповідач - керуючим ПАТ «Західінкомбанк». Сторони проживали, як подружжя, для них реєстрація шлюбу не мала такого значення, як обряд вінчання. Наголосила, що сторони хотіли спільних дітей, з цього приводу проходили обстеження та лікування в центрі репродуктивної медицини в Боголюбах, щороку робили ЕКЗ в центрі санаторію «Куяльник» в Одесі та в інших медичних установах. Наголосила, що це було їхнє спільне рішення, кошти на таку дороговартісню процедуру витрачались з сімейного бюджету. Не заперечила, що з 2004 по 2012 рік проживає в Києві, однак зазначила, що часто приїзджає до м. Нововолинськ. Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок [PERSON] , наголосивши, що сторони повінчались у 1998 році, на весілля молодятам було подаровано батьками кожного з них по однокімнатній квартирі. Зазначила, що це була сім`я, в них був спільний побут та спільний дохід. Позивач займалася домашнім господарством, прибирала, готувала, разом придбавали продукти харчування та господарські товари. Також зазначила, що позивач їздила в Польщу, працювала бухгалтером в ПАТ «Волиньобленерго» та отримувала пристойну заробітну плату, що було вагомим внеском у бюджет сім`ї. Ствердила, що сторони придбавали нерухомість, їхні батьки не приймали участі у фінансуванні придбання нерухомого майна сторонами. Наголосила, що стосунки між ними існували з 1998 року до весни 2012 року. Свідкові відомо про укладення [PERSON] на прохання позивача фіктивного шлюбу з їх подругою [PERSON] , який був необхідний для зміни прізвища та виїзду останньої за кордон. Свідок [PERSON] , що є рідною сестрою [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений для зміни прізвища [PERSON] , що необхідно було для виїзду за кордон після депортації. Наголосила, що це укладення шлюбу було запропоновано самою позивачкою та його святкування було, як жарт. Про цей шлюб навіть не знають їх з [PERSON] батьки. Ствердила, що [PERSON] і [PERSON] жодного дня не проживали разом, і ніколи не були сім`єю. Цей шлюб був розірваний через органи РАЦС. Зазначила, що родина [PERSON] відповідача ніколи не вважала своїм зятем. Також наголосила, що відповідач телефонував до свідка та просив її не приходити до суду для дачі показань. Свідок [PERSON] у судовому засіданні ствердив, що він із сторонами товаришував з 90-х років. Позивач та відповідач були зразковою парою, як подружжя, при цьому наголосив, що завжди вважав, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі, і значно пізніше дізнався про відсутність реєстрації відносин між ними. Вказав, що він у 2006 році продав сторонам належну йому частину приміщення друкарні, яку пізніше орендував у них. Наголосив, що він мав намір придбати вказану кімнату, однак коли у нього з`явилась матеріальна можливість для цього, відповідач повідомив йому, що вони з [PERSON] розлучаються, і на той час всі питання пов`язані з приміщенням друкарні вирішує вона. Ствердив, що ця подія мала місце весною 2012 року. А влітку 2012 року він звільнив орендовану кімнату, де позивач розпочала ремонтні роботи. Свідок [PERSON] в судовому засідані зазначила, що влітку 2011 року вона працювала по договору найму у сторін на базі відпочинку Урочище Гряда, отримувала заробітну плату. Вказала, що сезон тривав з початку червня до вересня місяця 2011 року. Зазначила, що на базі відпочинку постійно була мама позивача, яка здійснювала необхідні роботи, а в червні місяці, під час відпустки за основним місцем роботи, там перебувала і сама позивач. На вихідні сторони також приїзджали на базу, де разом працювали. Наголосила, що всі журнали обліку відпочиваючих, бухгалтерські операції та звітність вела позивач. Кошти за відпочинок у клієнтів отримувала [PERSON] або [PERSON] . Ствердила, що на той час, зокрема літній сезон 2011 року, у сторін були гарні відносини, на день народження [PERSON] відповідач передав великий букет квітів. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що познайомилася з [PERSON] та [PERSON] в 2010 році в репродуктивній клініці «ІНТЕРСОНО», після цього почала близько спілкуватися з позивачем. Вказала, що сторони були гарною парою, вона знала, що вони були одружені з 1998 року, завжди була впевнена, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Вважала, що сторони мають спільний бюджет. Також зазначила, що вона відпочивала на їхній базі на озері Світязь. У неї складалось враження, що [PERSON] повністю займається базою відпочинку, зокрема щодо питань бронювання місць, розташування відпочиваючих та з інших питань ведення господарства. Їй було відомо про придбання сторонами нерухомого майна, в тому числі приміщення під банком, свинарника, приміщення міської друкарні. У жовтні 2011 року зі слів позивача їй стало відомо, що у [PERSON] є інша жінка, яка чекає дитину. При цьому, відповідач продовжував спільно проживати з позивачем. Наголосила, що для [PERSON] це був важкий період. У квітні 2012 року свідок приїзджала до позивача, коли вона перебувала у квартирі і в цей час прийшов відповідач, приніс продукти харчування, це була крайня зустріч з [PERSON] . Після цього вона спілкувалася лише з позивачем. Їй відомо, що відповідач обіцяв віддати позивачу приміщення, яке здавалось в оренду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що після одруження у 1998 році сторони проживали у одному під`їзді з нею, вони товаришували, відзначали разом сімейні свята. Ствердила, що це була щаслива сім`я, у них був спільний бюджет, вони придбавали нерухомість, зокрема: склади в Литовежі, підвал під банком, друкарню та базу відпочинку на озері Світязь. Наголосила, що її чоловік відмічав своє 50-річчя на базі відпочинку, що належала сторонам, де працювала комендантом мама [PERSON] . Також вказала, що сторони багато часу проводили у репродуктивних клініках з метою мати спільних дітей. Восени 2011 року їй стало відомо про іншу жінку відповідача, однак зазначила, сторони проживали разом до весни 2012 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він приблизно у 2009-2010 роках проводив світло у приміщенні друкарні. Робота тривала близько двох місяців, обговорювали всі питання по проведенню проводки зі сторонами разом, матеріал у друкарню привозив відповідач. Ствердив, що розрахунок за роботу оплату з ним проводили і позивач, і відповідач. Крім цього, на квартиру сторін він підвозив меблі. Наголосив, що знав їх як подружжя, йому не було відомо, що шлюб між ними не був зареєстрований. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з позивачем разом працювали з 2000 року до звільнення з роботи позивача в 2012 році. [PERSON] займала посаду бухгалтера, свідок була головою профспілкового комітету. Зазначила, що їй було відомо, що вона заміжня, чоловік [PERSON] приїзджав до них на роботу, пили разом каву, забирав [PERSON] на обід з роботи до свекрухи або до її мами. Вказала, що позивач отримувала путівки на відпочинок, яка надавалася позивачу та її чоловікові [PERSON] . Також вказала, що була у сторін вдома у трьохкімнатній квартирі після ремонту, оглядала всі кімнати, у квартирі були речі відповідача. Вказала, що при проведенні ремонту позивач брала участь у виборі оздоблювальних та будівельних матеріалів, під час ремонту сторони проживали у свехрухи. Ствердила, що їй відомо, що сторони придбали приміщення друкарні, підвальне приміщення та базу на озері Світязь. Наголосила, що позивач порядкувала на базі, купувала туди все необхідне. Їй відомо, що сторони хотіли дітей, були проблеми зі здоров`ям, їздили до медичних установ у місто Львів на лікування. Наголосила, що восени 2011 року їй стало відомо зі слів [PERSON] , що у відповідача є інша жінка, яка вагітна, стосунки з чоловіком припинились лише навесні 2012 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що орендували приміщення друкарні у сторін в період 2010-2011 років. Зазначила, що відповідач при укладенні договору оренди повідомив, що всі питання слід вирішувати з його дружиною [PERSON] . Тому плату за оренду та електроенергію надавали саме [PERSON] . Аналогічні показання надала суду свідок [PERSON] , яка показала, що орендувала у позивача приміщення друкарні протягом трьох місяців у 2014 році. Всі питання щодо оренди та оплати вирішувала з [PERSON] , відповідача при цьому не було і ніколи його вона там не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона займає посаду старости Устилузької сільської ради, зі сторонами знайома з 1997 року ще до їхнього одруження. Вказала, що їй відомо, що в 1998 році сторони одружились. На весіллі був її чоловік, син та свекруха. Зазначила, що позивач з відповідачем їздили разом по гриби, проживали разом, придбали багато нерухомості, в тому числі приміщення складів, свинарника, базу на озері Світязь, підвальне приміщення. Ствердила, що позивач та її мама влітку працювали на базі відпочинку. Крім того, [PERSON] їздила до Польщі, щоб заробити кошти. Вкаазала, що восени 2011 року їй стало відомо, що у відповідача є інша жінка, яка є вагітною. Однак [PERSON] продовжував проживати з [PERSON] , і весною 2012 року пішов у іншу сім`ю. Також зазначила, що при зустрічі у 2019 році відповідач повідомив їй про свій намір продати базу в урочище Гряда, через труднощі у бізнесі. У цей же час обіцяв переоформити право власності на приміщення друкарні на позивача, однак передумав і в 2019 році повідомив, що нічого не віддасть. Вказала, що їй відомо, що відповідач з 2012 року сплачував позивачу кошти за оренду приміщення друкарні. Також зазначила, що сторони хотіли дітей, звертались з цього приводу до лікарів. Наголосила, що вони були ідеальною парою, у них був спільний бюджет та майно. Судом за клопотанням сторони відповідача на підтвердження заперечень стосовно позовних вимог допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що між [PERSON] та його теперішньою дружиною [PERSON] були відносини приблизно у 2006-2007 роках, точного періоду він не пам`ятає. При цьому не заперечив, що це могло мати місце і пізніше. Однак в якому саме статусі перебувала [PERSON] і яке місце у житті [PERSON] вона займала, сказати не може. Натомість підтвердив, що він був на весіллі у [PERSON] та [PERSON] , неодноразово був у них у гостях, після їхнього одруження в однокімнатній квартирі, пізніше у більшій квартирі в будинку [ADDRESS] . [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач на даний час є чоловіком її дочки [PERSON] . Свідок познайомилась з [PERSON] ще в 2007 році у квартирі своєї дочки, яка з 2004 року проживала окремо від батьків. Дочка пояснила, що у них відносини, з 2008 року сторони приходили до [PERSON] у гості. Однак зазначила, що [PERSON] та [PERSON] не реєстрували свої відносини, тому чи був у них спільний бюджет сказати не може. Їй невідомо яке нерухоме майно належить відповідачу. Вказала, що її дочка [PERSON] та [PERSON] одружилися в 2014 році, після народження двох доньок в 2012 та 2013 роках, вінчання не було, лише реєстрація шлюбу.Також не могла назвати місце роботи своєї дочки [PERSON] в 2008 році, їй невідомо хто був керуючим банком. [PERSON] в судовому засідані показала, що з відповідачем знайома 13 років, на даний час є його дружиною, мають двох доньок та чекають на третю дитину. Вперше зустрілись у приміщенні друкарні, з першого погляду закохались та почали спілкуватись. Разом ходили на обіди, їздили в Ковель, Львів, відпочивати на море. Наголосила, що [PERSON] був падкий на гарних дівчат, неодноразово підвозив своїм автомобілем різних жінок. Зазначила, що звільнилася з роботи з друкарні, де працювала з квітня 2007 року, щоб більше часу проводити разом з [PERSON] , про те, що він одружений їй не було відомо. Влаштувалась на роботу у ПАТ «Західінкомбанк», де відповідач був керуючим, про свої відносини з останнім не афішували. Пояснила, що [PERSON] їй розповідав, що був двічі одружений, у першому шлюбі з дружиною [PERSON] життя не склалось і він інколи їй допомагає, і просив [PERSON] не ображатись за це на нього. Точної дати спільного проживання з відповідачем, так як і дати освідчення, назвати суду не могла. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що з 2007 року між [PERSON] та [PERSON] мали місце періодичні зустрічі за місцем проживання останньої, а починаючи з 2012-2013 років частіше бачили їх пару. 14.02.2014 вони одружились, мають двох дочок. Свідок [PERSON] надаючи покази стосовно проведення ремонту у житлі [PERSON] , не змогла назвати коли саме це було, а саме чи у 2007 чи у 2017 році. Свідок [PERSON] у суді показав, що бачив зрідка, як [PERSON] у вечірній час приїзджав на автомобілі до будинку, де проживала [PERSON] , в який період це було не повідомив. Свідок [PERSON] у суді показав, що позивача та відповідача бачив два рази, як вони заходили до матері [PERSON] . Зі слів дружини йому відомо, що [PERSON] дружина [PERSON] . Відомо, що у них не було дітей, та вони розлучились. Вперше зустрівся з теперішньою дружиною відповідача [PERSON] ([PERSON]) приблизно п`ять років, знає що вони мають спільних дітей. Свідок [PERSON] зазначив, що неодрозово бачились зі сторонами у батьків відповідача, зокрема щороку на поминальному обіді після смерті батька відповідача, що мало місце приблизно у 2002-2004 роках, оскільки свідок проживав з 2000 року в Португалії і лише раз на рік на новорічні свята приїзджав у місто. Він проводив ремонтні роботи за домовленістю з відповідачем у квартирі по [ADDRESS] приблизно у 2003-2004 роках. Зазначив, що йому невідомо чи проводився ремонт у квартирі знову. З відповідачем перестав спілкуватись, оскільки отримав іншу роботу. Як вбачається з акту, складеного головою ОСББ «Гагаріна, 26-НВ», в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] від 16.07.2020 (а.с.30 том І), за адресою: [ADDRESS] , з січня 2003 року по березень 2012 року разом проживали та вели спільне господарство [PERSON] і [PERSON] (а.с.13,14 том І). У акті голови ОСББ «Гагаріна, 26-НВ», складеному в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] від 21.08.2020 (а.с.31 том І) зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак у даній квартирі не проживає з березня 2012 року і по даний час, жодних речей [PERSON] у квартирі немає. Крім письмових доказів, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як сімейної пари за адрсеою: [ADDRESS] підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не спростовано відповідачем. Свідок [PERSON] , яка є знайомою матері відповідача, у судовому засіданні також підтвердила, що сторони спільно проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Коли у цій квартирі проводився ремонт, то відповідач проживав у матері. Свідок також показала, що бачила там [PERSON] під час сімейних святкувань. Їй відомо, що після припинення відносин між сторонами, квартиру, де вони проживали, відповідач залишив [PERSON] . Зазначила, що зі слів [PERSON] - матері відповідача, їй стало відомо, що відносини між сторонами погіршились, пізніше з`явилася [PERSON] , у якому статусі вона була, їй відомо. Відповідач у судовому засіданні зазначав, що у період з 2006-2008 роки він не проживав із позивачем однією сім`єю, натомість не заперечує, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] , що підтверджується вищезгаданими актами. При цьому зауважив, що він займався проведенням ремонту в квартирі за адресою: [ADDRESS] в період з травня 2006 року по грудень 2008 року, реконструкцією газопостачання, згідно з робочим проєктом (а.с.199-202 том І) та проживав у житлі своєї матері. Оскільки квартира належала йому, згідно з договором дарування, він здійснював оплату комунальних платежів по квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за період з 2008 року по 2012 рік. На думку суду, здійснення платежів за комунальні послуги за вказаною адресою по 2012 рік підтверджує доводи позивача щодо періоду спільного проживання сторін в одній квартирі за місцем реєстрації. Пояснення відповідача стосовно його проживання без позивача в період проведення ремонтних робіт у квартирі по [ADDRESS] у квартирі матері, спростовані показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що у період проведення ремонту у вказаній житловій квартирі, сторони спільно проживали у квартирі батьків [PERSON] , а позивач особисто брала участь в узгодженні дизайну та виборі оздоблювальних матеріалів для спільного житла за адресою: [ADDRESS] та підбирала майстрів. Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з батьками відповідача. Зазначила, що завжди знала сторін, як подружжя, батьки відповідача були задоволені невісткою. У період 2006-2008 років сторони проживали разом з батьками [PERSON] , оскільки у їхній спільній квартирі проводився ремонт. Вказала, що їй відомо, що у них був спільний бюджет, позивач працювала в РЕМ, відповідач - у банку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він проводив ремонтні роботи в квартирі [PERSON] в 2007-2008 роках, в тому числі заливали стяжку, поки в квартирі монтували інші майстри опалення, вони працювали на інших об`єктах. Вказав, що приходили приймати роботу позивач і відповідач на рівні, як подружжя. Наголосив, що позивач особисто брала участь в оплаті за проведені ремонтні роботи, була вимоглива при виборі будівельних та оздоблювальних матеріалів. Він також оглядав, як об`єкт для проведення ремонту, приміщення друкарні. Наголосив, що заборгованість за проведенні роботи у валюті привозила йому позивач. 26.05.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нововлинського міського нотаріального округу Волинської області Льовушкіним О.Є., 19.10.2002 (а.с.84,85) . Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою абов будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12). У висновку Верховного Суду викладеному у постанові №554/1251/20 від 22.06.2021 зазначено, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтво про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне прибання майна; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що повінчавшись із позивачем, проживав однією сім`єю з нею без реєстрації шлюбу, однак заперечив період спільного проживання з [PERSON] . На заперечення доводів позивача щодо періоду їх спільного проживання, зазначає, що з 2008 року фактично перебував у шлюбних стосунках з теперішньою дружиною [PERSON] . Такі твердження відповідача суд розцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами і не узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи, які ґрунтуються на досліджених судом письмових доказах та підтвердженні показаннями свідків. На підтвердження ведення спільного господарства та підтримання сімейних відносин з [PERSON] у період з 2007 по 2012 роки, відповідач надав суду скріншоти фотографій, створені за допомогою програмного забезпечення, без опису зображеного (а.с.20-27 том ІІ), що позбавляє суд можливості взяті їх до уваги як належний доказ спільного проживання осіб, як подружжя. Натомість, на доданих суду позивачем світлинах (а.с.129-137, том І) зафіксовані спільний відпочинок, святкування із родиною та друзями, атмосфера спільного святкування новорічних свят, фотосвітлини з домашнім улюбленцем, з посиланням на дати: 10.08.2002, 01.01.2004, 31.08.2005, 29.09.2004, 05.10.2004, 18.07.2004, 18.07.2007, 20.08.2008, 14.11.2008, 09.09.2009, 15.09.2010, що свідчить про тривалий та стійкий характер відносин, що склалися між сторонами. З огляду на такі докази, які суд вважає належними, можна зробити висновок, що дійсно позивач та відповідач, як особи зі значним життєвим досвідом, підтримуючі відносини з друзями та родичами, маючи спільні подорожі та відпочинки, знаходились у подружніх відносинах. Фотосвітлини (а.с. 129,131 том І) обряду вінчання сторін, також підтверджують їх взаємну волю та намір створити сім`ю, що і не заперечив та не спростував у судовому засіданні відповідач. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги дослідженні судом належні та допустимі докази, зокрема: показання свідків, відомості та записи ділового характеру, докази про спільне проживання, в тому числі досліджені в судовому засіданні акти ОСББ «Гагаріна-26-НВ», чеки щодо оплати [PERSON] комунальних послуг за адресою, [ADDRESS] (а.с.8-16, ІІ том), ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, святкування родинних подій та свят, проведення ремонтних робіт за місцем спільного проживання, облаштування бази відпочинку та спільного ведення там господарствої діяльності, пов?язаної з облаштуванням побуту для відпочинку громадян ( товарні чеки на втрати), придбання нерухомості в інтересах сім`ї, в тому числі приміщення друкарні, бажання сторін мати спільних дітей, участі у програмах ЕКЗ в клініках репродуктивної медицини, суд, надавши оцінку правовим підставам та зібраним у справі доказам, приходить до висновку, що сторони спільно проживали однією сім`єю, мали спільний побут, взаємні права й обов`язки. При цьому суд, при вирішенні спору, не бере до уваги період перебування відповідача [PERSON] у зареєстрованому 21.11.2000 шлюбі з [PERSON] , який розірвано 12.04.2002, за їх спільною заявою 11.03.2002 (а.с.157), оскільки вимоги позивача не стосуються цього періоду. Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і законодавець не надав йому зворотної сили, а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просить встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року. Правила Сімейного кодексу України на правовідносини до цієї дати не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин між сторонами по справі, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім`ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч. 2 ст. 13 КпШС. Відтак, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд встановлює факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року. Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18). Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Суд вважає, що у виниклих правовідносинах між сторонами можливо застосувати положення ч. 1 ст. 74 СК України, оскільки за результатами розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що сторони в спірний період проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільний побут, мали спільний бюджет, тощо. Згідно з ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З урахуванням викладеного, зважаючи, що за розглядом справи знайшли своє належне підтвердження ті обставини, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року, та в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти за час спільного проживання придбали спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання спільним сумісним майном подружжя та здійснення його поділу, як спільного сумісного майна між [PERSON] та [PERSON] , визнавши спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , таке майно: 1)40/100 частина адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.114 том І), право власності на яке виникло 22.09.2006 відповідно до договору купівлі-продажу частини адмінприміщення від 22.09.2006, що підтверджено копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією договору купівлі-продажу, копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.179,180, 181 том І, а.с.142 том ІІ); 2)22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою- підприємцем[PERSON]. (а.с.116, том І), право власності на яке виникло 22.09.2006 відповідно до договору купівлі-продажу частини складу-гаража від 22.09.2006, що підтверджено копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією договору купівлі-продажу, копією витягу з про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.182,183, 184 том І, а.с.142 том ІІ); 3)підвальне приміщення, площею 83,5 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.113 том І), право власності на яке виникло 21.12.2007 відповідно до договору купівлі-продажу комунальної власності - підвального приміщення від 21.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О. (а.с.185-190 том І, а.с. 142 том ІІ) ; 4)приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.115 том І ), право власності на яке виникло 10.05.2005 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення (свинарника) (а.с.191 том І, а.с.143 том ІІ); 5)земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року. Державний акт на право власності на вкеазану земельну ділянку видано [PERSON] 20.01.2005 на підставі рішення Шацької селищної ради від 17.09.2004 за №16/20.137 (а.с.204, 205 том І). На підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Карпюк К.В. (а.с.197-198 том І, а.с.143,144 том ІІ) придбано [PERSON] та [PERSON] у власність в рівних частках кожний, нежитлові будинки, а саме по Ѕ частині відчужуваного нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відтак, , суд визнає спільною сумісною власностю [PERSON] та [PERSON] : -1/2 частину дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.111 том І ); -1/2 частину дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.110 том І ); -1/2 частину дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.109 том І ); -1/2 частину дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень згідно з висновокм про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.108 том І ); -1/2 частину дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень згідно з висновком про вартість майна, проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.107 том І ); -1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687,00 гривень згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 18.08.2020 року (а.с.119 том І). Дана земельна ділянка набута у власність на підставіі договору купівлі-продажу від 18.11.2009 №1595, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] , копією списку спвівласників земельної ділянки, де один із співвласників вказаний [PERSON] (а.с. 206-209 том І). Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.196 том І) була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно складу з навісом, площею 419,2 кв.м, що по [ADDRESS] , вартістю 44730 грн 00 коп., придбане [PERSON] 31 грудня 2003 року, відповідно до свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 31.12.2003 (а.с.195 том І, 141 (зворотній бік) том ІІ) Беручи до уваги вищевикладене, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, яке виникло 31.12.2003, суд, у задоволенні вимог у частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] майна: складу з навісом, площею 419,2 кв.м, що по [ADDRESS] , вартістю 44730 грн 00 коп., відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що презумпція спільної власності (ст. 60 СК України), поширюється й на майно, набуте під час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу (ст. 74 СК України). Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Натомість, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, що вирішуватиметься в судовому процесі обов`язок доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Судом встановлено, що набуте майно за період спільного проживання з 01 січня 2004 року по березень 2012 року для ведення спільного сімейного бізнесу, було придбане за спільні кошти. При цьому суд враховує дохід кожного із сторін, який складався із заробітних плат отриманої позивачем [PERSON] на посаді бухгалтера в ПрАТ «Волиньобленерго» з 02.04.2001 по 23.01.2013 та становив 166043 грн (а.с. 16-24 том І) та відповідачем [PERSON] в Нововолинському відділенні ПАТ «Західінкомбанк», який складав 188545 грн (а.с. 27-29 том І), та із доходу внаслідок підприємницької діяльності, зокрема здачі в оренду нерухомості, та доходу, отриманого внаслідок спільної праці сторін на базі відпочинку « [INFO] », що знаходиться в урочищі Гряда смт.Шацьк Шацького району Волинської області. Водночас суд враховує особистий внесок позивача [PERSON] у розвиток бази відпочинку « [INFO] », зокрема: ведення обліку доходів, журналу відпочиваючих на базі «Поліський рай», формуванням графіку прийому відпочиваючих, закупівлею необхідного інвентаря, постільної білизни, посуду, побутових товарів, сантехніки, організацією прибирання будинків та території. Такі обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с.38-105 том І) та показаннями, допитаних у суді свідків. Так, крім вищенаведених показань свідків, допитаний як свідки [PERSON] , який є співвласником бази відпочинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.193-200 том ІІ) та його дружина [PERSON] , у судовому засіданні показали, що [PERSON] у 2005 році познайомився з відповідачем у банку, де отримував кредит. Там же і познайомився з його дружиною [PERSON] . З того часу почали товаришувати сім`ями. У 2008 році придбали спільне майно, зокрема базу на Урочище Гряда. База була не забудована, потребувала зусиль для облаштування. Зазначили, що чоловіки займалися організаторськими питаннями, а позивач та [PERSON] робили вклад своєю працею декілька років підряд. Підтвердили той факт, що позивач займалася обліком відпочиваючих, отримувала кошти за проживання осіб, вела підрахунки, відповідально ставилася до ведення спільного бізнесу, гроші з рахунків знімали відповідач та [PERSON] . Крім того підтвердили, шо на базі відпочинку спочатку був комедант [PERSON] , там працювала також мама позивача та її сестра. Наголосили, що поки позивач там працювала, база розвивалася, удосконалювалася, після того як [PERSON] перестала займатися базою відпочинку, об`єкт занепав, і з 2019 року там не приймають відпочиваючих. Також вказали, що відповідач інсценізував крадіжку сейфа з виручкою на базі відпочинку. На даний час справи по бізнесу зійшли нанівець, розглядаються варіанти продажу цієї нерухомості. Вказали, що [PERSON] став хресним батьком для їхньої дочки, народженої у 2010 році. Наголосили, що [PERSON] та [PERSON] були у них на хрестинах та в 2011 році на св?яткуванні першого дня народження дитини, спільно дарували подарунок. Не заперечили, що їм стало відомо, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, при оформленні необхідніх документів при купівлі спільної бази відпочинку. Ствердили, що в кінці 2011 року відповідач розповів [PERSON] , а на початку січня 2012 року [PERSON] про те, що має іншу жінку, яка чекає від нього дитину. Запитував у них поради, як йому правильно поступити в цій ситуації. Вказали, що влітку 2012 року на сезон на базу відпочинку приїхала інша жінка відповідача на ім?я [PERSON] . Ствердили, що сім`я [PERSON] була зразковою, [PERSON] завжди приділяла увагу чоловікові, турбувалася про нього, вони мали спільний бюджет, здійснювали спільно покупки, ніколи не було такого, щоб окремо несли витрати по господарству. [PERSON] ствердила, що в червні 2020 року вона мала розмову з позивачем [PERSON] , де повідомила останній про наміри відповідача щодо продажу бази відпочинку. Такі показання свідків заслуговують на увагу та спростовують твердження [PERSON] , щодо відсутності спільного доходу у сторін та спільного ведення підприємницької діяльності, а натомість підтверджують факт активної участі позивача [PERSON] у веденні спільного бізнесу сторін та отримання спільними зусиллями доходу в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного нерухомого майна, сторона відповідача посилається на додану до матеріалів справи копію нотаріально посвідченої заяви його матері [PERSON] від 17.08.2020 (а.с.213 том І), у якій остання вказувала, що кошти в період з 2005-2009 років, у тому числі отримані внаслідок закритя нею депозитних договорів, вона та її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.7 том ІІ) передавали (дарували) синові [PERSON] для придбання нерухомості, зокрема: підвального приміщення площею 83,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] частин приміщення друкарні, та 22/100 частини складу-гаражу, що склали 49,1 кв.м, що знаходиться за адрсеою [ADDRESS] та 1/2 частка майна бази відпочинку, що знаходиться в урочищі Гряда, смт. Шацьк Волинської області. Вказана копія нотаріально посвідченої заяви матері [PERSON] від 17.08.2020, не може слугувати належним доказом зарахування цмх коштів на рахунок відповідача та не підтверджує доводів відповідача, що саме ці кошти були витрачені ним як особисті, а не в інтересах сім?ї, зокрема на купівлю спірного нерухомого майна. У постанові від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження № 61-22259св19) Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інакше кажучи, за замовчуванням майно подружжя вважається спільною сумісною власністю з рівними частками чоловіка та дружини. Той з подружжя, хто не згоден із таким підходом, зобов`язаний довести інше в судовому порядку. Суд відхиляє вищезазначений аргумент відповідача, що спірне майно: підвальне приміщення площею 83,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] частин приміщення друкарні, та 22/100 частини складу-гаражу, що склали 49,1 кв.м, що знаходиться за адрсеою [ADDRESS] та 1/2 частка майна бази відпочинку, що знаходиться в смт. Шацьк урочище Гряда, Волинської області, придбане [PERSON] за особисті кошти та кошти, отримані від батьків, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного. Самі по собі письмова заява матері відповідача про передачу йому коштів після закриття її депозитних рахунків, не можуть бути підставою для визнання особистої власності на вищевказане майно, а тому суд вважає, що презумпція спільного майна подружжя, відповідачем не спростована. У ст.ст. 90, 230 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Враховуючи наведену норму, суд вважає недопустимим доказом та не бере до уваги пояснення [PERSON] , які згідно з копією її заяви з перекладом надані в нотаріальній конторі російської федерації, м. Санкт-Петербург (а.с. 17,18 том ІІ), оскільки такого порядку надання показань свідка цивільно-процесуальним законодавством України, не передбачено. Поряд з цим, відповідачем додано лише копію такої заяви, що не дає суду переконливих доказів її відповідності. Аналогічно суд вважає недопустимим доказом заяву [PERSON] та не бере її до уваги (а.с. 5 том ІІ). Відповідач та його представники стверджували у судовому засіданні про ведення сторонами окремого бюджету. На підтвердження цього, посилались на наявність кредитного договору між відповідачем та АКБ «Укрсоцбанк» про надання відновлювальної кредитної лінії в розімрі 48900 США доларів, укладеного 11.06.2008 (а.с.159-171 том І) та іпотечного договору від 11.06.2008, де предметом іпотеки була трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.172-177 том І). При цьому зазначали, що кошти, отримані відповідно до кредитної відновлювальної лінії з АТ «Укрсоцбанк» були використані відповідачем, в тому числі на проведення реконструкції 40/100 адмінприміщення і склад-гаражу (22/100 частки) по [ADDRESS] . Також вказали, що відповідач самостійно погашав вказану кредитну заборгованість до 22.06.2015 року (а.с. 178 том І), та вважали, що така обставина свідчить, про те, що позивач [PERSON] не приймала жодної фінансової участі у придбанні нерухомого майна. Судом встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року. Тому наявність кредитних зобов`язань відповідача у вигляді повернення кредитних коштів, в тому числі під час спільного проживання з позивачем з 2008 по березень 2012 року, не змінює статусу спільності набутого за час спільного проживання майна, при чому як стверджує відповідач, дані кошти були використані на реконструкцію придбаної нерухомості, дозвіл на яку отриманий 11.02.2010 (а.с.41 том ІІ), тобто такі дії відповідач здійснював в інтересах сім`ї сторін. Гроші, витрачені на придбання та реконструкцію майна не можуть бути предметом поділу у такому випадку в розумінні приписів статей 63, 69 СК України. Також відсутні підстави для визнання сплачених коштів сумісним майном подружжя. Крім того, слід зауважити, що житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була предметом іпотечного договору, не є об`єктом спільного майна сторін. Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши належним чином достатність та взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідач не спростував презумпцію спільності права власності та не довів витрат особистих коштів на придбання майна, суд приходить до висновку, що 40/100 частин адмінприміщення А-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 671712 гривень; 22/100 частина складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] , вартістю 75050 гривень; підвальне приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , вартістю 123366 гривень; приміщення свинарника, площею 1457,3 кв.м. літера А-1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 66985 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку А-1, площею 67,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 113915 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Б-1, площею 70,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 117785 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку В-1, площею 34,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 58724 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку Г-1, площею 29,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 49638 гривень; Ѕ частина дерев`яного будинку (обкладений цеглою) Д-1, площею 82,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 162315 гривень; 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером: 0725755100:03:016:1458, площею 0,1738 га, вартістю 120687 гривень; земельну ділянку за кадастровим номером: 0725755100:03:016:0326, площею 0,0800 га, вартістю 225088,00 гривень - придбані за спільні сумісні кошти сторін під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", а саме в п.22 роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд, при поділі майна враховує його вартість встановлену згідно з висновками ФОП [PERSON] щодо грошової експертної оцінки майна (а.с.107-11, 113-116, 119,121), яка не оспорювалась та не спростована відповідачем. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що в рівних частках спільне майно між сторонами розділити неможливо, беручи до уваги вартість виділеного майна кожному із сторін, зокрема позивачу [PERSON] виділено нерухоме майно, загальною вартістю 870128 гривень, відповідачу [PERSON] - 915137 гривень, суд вважає за необхідне порушити принцип рівності часток, зі сплатою грошової компенсації тому, хто отримав менше майна, і стягує з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості майна в розмірі 45009 гривень 00 коп., із розрахунку (915137-870128= 45009). Відповідно до вимог статтей 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 6306 гривень, витрати, пов`язані з розглядом справи: 10800 грн (із розрахунку 12000-1200=10800) за експертну оцінку визначення вартості майна, 2400 гривень за висновок експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки, 11712 гривень за надану професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, (із розрахунку 892632,5*100/914997,50=97,6%; 1200 х 97,6 %=11712), всього разом 31218 гривень, також в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про втсановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в розмірі 840 грн 80 коп., що підтверджується документально (а.с.10, 118, 123, 124-128 том І, а.с. 69-71 том ІІІ). Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке підтримав відповідач [PERSON] (а.с.29, 30 том ІІІ). При цьому вказували, що про порушення своїх прав позивач дізналася у 2012 році, обгрунтовуючи, тим, що у судовому засіданні позивач зазначала, що відповідач у березні 2012 року повідомив, що не залишить їй бази відпочинку в урочищі Гряда. Визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18). Верховний Суд України в постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-258цс15 зазначає: «Суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності». Судом встановлено, що позивач [PERSON] самостійно використовувала частину спільного майна після припинення відносин з відповідачем, зокрема: приміщення друкарні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , отримувала орендну плату, яку їй особисто приносив відповідач, а лише у 2020 році [PERSON] повідомила позивачу про намір [PERSON] відчужити базу відповічинку, яка знаходиться в урочище Гряда, смт. Шацьк Шацького району Волинської області. Враховуючи наведене, саме цей період часу суд визначає початком перебігу позовної давності та приходить до висновку, що позивачем при зверненні з позовом до суду 21.08.2020 не пропущено строку звернення за захистом порушеного права. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Звідси, заходи забезпечення позову відповідно до ухвали Нововлинського міського суду Волинської області від 09.02.2021 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved