Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

10 листопада 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у серпні 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання послуг по догляду за обличчям. У зв`язку із неповною оплатою послуг у відповідача утворилася заборгованість, яка склала 2 780 грн. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача: пеню у розмірі 358, 96 грн. та 3% річних у розмірі 83, 40 грн. Загалом позивач просить суд стягнути з відповідача 3 222, 36 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2021 року цивільну справу № 753/23015/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 11 листопада 2021 року. 23 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 2 лютого 2022 року. 14 січня 2022 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вона заперечувала щодо заявлених вимог. 2 лютого 2022 року судове засідання не відбулось через тимчасову непрацездатність судді Шаповалової К.В. у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Наступне судове засідання у справі було призначено на 5 квітня 2022 року. Судове засідання 5 квітня 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року 470; 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 5 липня 2022 року. Ухвалою суду від 5 липня 2022 року розгляд справи було відкладено на 5 серпня 2022 року у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 5 серпня 2022 року сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Інформація щодо призначених судових засідань також була розміщена на офіційному сайті Судова влада України та викладалась у відповідних ухвалах, ознайомитись з якими можливо в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Від позивача надійшла заява про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач будь-яких заяв з процесуальних питань суду не подавав. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, враховуючи те, що відповідач надіслав письмові пояснення у справі, виклавши своє бачення подій, які мали місце після укладання договору із позивачем, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, врахувавши письмові пояснення відповідача, приходить до наступного висновку. 9 серпня 2019 року між ФОП [PERSON] (сторона - 1) та [PERSON] (клієнт) був укладений договір № ІА 0508 (а.с. 9). Згідно із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після укладання шлюбу 17 липня 2021 року, змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, физичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрована як ФОП. РНОКПП [PERSON] , зареєстрованої як ФОП є ідентичним РНОКПП [PERSON] , Відповідно до пункту 1 договору сторона 1 зобов`язується надати клієнту комплекс товарів і послуг по догляду за шкірою обличчя т.м. «HIKARI», а клієнт зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Пунктом 1.2 та 1.3 договору сторони визначили, що під комплексом по догляду мається на увазі продаж набору косметики т.м. «HIKARI» та надання косметичних послуг. Асортимент, перелік, кількість складових та загальна вартість комплексу, визначається в переліку № 1 (специфікація), що являється невід`ємною частиною цього договору. Згідно із пунктом 5.1 договору сторони визначили, що загальна вартість комплексу по догляду за цим договором становить 35500 грн, з яких вартість набору косметики складає: 8636 грн, вартість косметологічних послуг - 26864 грн. Пунктами 5.2, 5.3 договору сторони узгодили, що клієнту надається можливість оплатити вартість комплексу по догляду двома способами: сплатити одноразовим платежем на поточний рахунок сторони 1 або сплатити частинами. При оплаті комплексу по догляду частинами, клієнт в день підписання договору вносить на поточний рахунок або в касу сторони 1 перший платіж в розмірі 4000 грн, але не пізніше 9 серпня 2019 року. Відповідно до пункту 5.4 договору залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 31500 грн клієнт сплачує стороні 1 рівними платежами у сумі 3937,50 грн протягом 8 місяців. Згідно із пунктами 5.5., 5.6 договору оплата за комплекс по догляду здійснюється не пізніше 9 числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховується за комплекс по догляду не пізніше 9 квітня 2020 року. Між сторонами 9 серпня 2019 року був підписаний перелік № 1 (специфікація), в якому зазначено перелік складових набору косметики, кількість та назва косметологічної послуги і кількість відвідувань щодо кожної з них (а.с. 10). Відповідно до акту приймання-передачі товару від 9 серпня 2019 року відповідач отримала від позивача набір косметики т.м. «HIKARI» за ціною 8636 грн (а.с. 11). Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказує, що відповідач частково розрахувалась за надані послуги та станом на день звернення із позовом до суду має заборгованість в розмірі 2780 грн. Відповідачка, надаючи суду письмові пояснення вказала, що набір косметики вона отримала в повному обсязі, а косметологічні послуги ні, оскільки запланований візит на 16 березня 2020 року не відбувся, через введення в країні карантину, який тривав до кінця травня 2020 року. З 25 по 29 травня 2020 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у ДУ «ІТО НАМН України» з діагнозом ушкодження хряща наколінка лівого колінного суглобу Стійкий больовий синдром. 27 травня 2020 року проведено операцію. Відповідно до довідки-виписки у період 11 по 21 серпня 2020 року вона знову перебувала на стаціонарному лікуванні ДУ «ІТО НАМН України», операція 12 серпня 2020 року, відповідно до довідки-виписки у період 21 по 25 вересня 2020 року вона знову перебувала на стаціонарному лікуванні ДУ «ІТО НАМН України», операція 23 вересня 2020 року. Зауважила, що через такі проблеми, пересувалась на милицях і не мала змоги користуватись послугами косметолога. У телефонному режимі повідомляла позивача про неможливість користуватись послугами, проте у відповідь почула погрози. Вважає, що оскільки послугу не отримала - не повинна за неї сплачувати. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як передбачено частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України. Умови статті 629 Цивільного кодексу України визначають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається із умов договору від 9 серпня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, клієнт мав повністю розрахуватись за комплекс по догляду до 9 квітня 2020 року. Умовами договору було визначено розстрочку сплати частини вартості комплексу по догляду на 8 місяців. При цьому сторони не визначали у договорі, що клієнтом здійснюється оплата послуги виключно у день її отримання, чи після її фактичного отримання, що спростовує доводи відповідача про те, що «послугу не отримала - сплачувати не повинна». Відповідач у справі не заперечувала факту не здійснення повної оплати за комплекс по догляду як то передбачено умовами договору. Стосовно неможливості отримання послуги, з причин погіршення стану здоров`я, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів про те, що повідомляла позивача про виниклі у неї обставини, що перешкоджають їй отримати оплачені послуги. Не надано доказів того, що відповідачка вживала заходів для врегулювання з позивачем питання щодо сплати залишку коштів за комплекс, враховуючи життєві обставини та що між сторонами було досягнуто певної згоди щодо відстрочки сплати коштів поза строки, визначені умовами договору. До матеріалів справи долучено претензію від 5 серпня 2020 року, яка надсилалась позивачкою відповідачці із зазначенням суми боргу, а також строку та порядку його сплати (а.с. 13). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із долучених до позовної заяви товарних чеків, вбачається що у період з 10 серпня по 2019 року по 27 лютого 2020 року відповідачкою було сплачено позивачу за договором від 9 серпня 2019 року - 31800 грн. Вказана сума не заперечувалась та не оспорювалась відповідачем. За розрахунком позивача заборгованість відповідача станом на день звернення із позовом до суду становить 2780 грн. Вказана сума також не оспорювалась і не заперечувалась відповідачем. Нею не надавались суду докази відсутності у неї заборгованості за договором від 9 серпня 20219 року чи існування її в меншому розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 9 серпня 2019 року в розмірі 2780 грн підлягають задоволенню. Крім того, позивачка просила суд стягнути з відповідачки пеню в розмірі 358,96 грн та 3% річних в розмірі 83,40 грн. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (стаття 550 ЦК України). Частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку затримки клієнта сплати грошових коштів, передбачених пунктами 5.3, 5.4 договору більше ніж на п`ять календарних днів поспіль, клієнт сплачує стороні - 1 неустойку у вигляді пені у розмір 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Позивачем неустойка нарахована відповідачу за період з 10 квітня 2020 року по 10 квітня 2021 року у розмірі 358,96 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем розрахунок пені здійснювався не у розмірі 0,5% від несплаченої суми, а у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, наданий позивачем до позовної заяви, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, і не спростований відповідачем. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, достатніми та достовірними доказами вимоги позовної заяви та докази, долучені до позову, перевіривши наведений позивачем розрахунок ціни позову, суд вважає його правомірним та арифметично правильним, та приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. З відповідача, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved