Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

У травні 2022 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17.08.2020 року в справі № 295/7922/20 розірвано, в 2018 році у них народилася дочка [PERSON] . З 2019 року відповідач почав проживати окремо та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, про дитину не піклується, жодної участі у вихованні не приймає. Позивач самостійно доглядає дитину, забезпечує її всім необхідним та піклується про неї. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав та пояснила, що відповідач не проявляє інтересу до дитини з 2019 року. Представник третьої особи у судовому засіданні вказала на доцільність задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбу між сторонами, який було розірвано заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17.08.2020 року в справі № 295/7922/20, вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чому є копія рішення суду та копія свідоцтва про народження дитини. За інформацією довідок про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 13.02.2018 року № 01-14/2026 та від 03.08.2018 року № 01-14/10482 [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Житомирського ДНЗ № 52 від 20.06.2022 року на вихованецю [PERSON] дитину із садочка частіше забирає мама [PERSON] , інколи приходить вітчим [PERSON] , а батько дитини [PERSON] жодного разу до садочка не приходив, з вихователями не знайомився, освітнім процесом дочки не цікавився. Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування Житомирської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 589 від 03.08.2022 року, визначено доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] з урахуванням того, що з липня 2019 року [PERSON] із сім`єю не проживає, фізичним розвитком, станом здоров`я дочки не цікавиться, матеріально дитину не забезпечує, не спілкується з [PERSON] , не відвідує її за місцем проживання, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, фактично втратив з дочкою родинні відносини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що батька дитини вони бачили один раз незадовго після народження [PERSON] , він не спілкується з дитиною та не приймає участі у її вихованні, фінансово не допомагає. Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України, до яких віднесено, зокрема, ухилення батьками від виконання своїх обов`язків від виховання дитини. Тобто, таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із досліджених судом доказів встановлено, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, матеріально її не забезпечує. Тому, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідача. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст. 166 СК України). Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов`язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема: для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн., з 1 грудня - 2272 грн. Зважаючи на те, що обов`язок утримувати малолітню дитину до її повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, а також враховуючи визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину, кожен із батьків має забезпечувати її щомісячно матеріальною допомогою в сумі, не меншій визначеній Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, що підтверджено документально, а також згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial