Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позов мотивований тим, що вона з 23.07.2011 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Дубечненською сільською радою, актовий запис № 14. Від спільного шлюбу мають двоє малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказуючи, що на даний момент з відповідачем спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, діти проживають разом з нею, та знаходяться на її утриманні, а відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, має можливості для отримання стабільного і достатнього доходу задля забезпечення належного утримання дітей, однак півроку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а їй самій важко забезпечувати потреби доньок, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, подала клопотання в якому позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позов не подав, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст.280 ЦПК). Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 СК України. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, сторони з 23.07.2011 р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований Дубечненською сільською радою, актовий запис №14 (а.с. 8), є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). Діти проживають разом із позивачем (а.с. 11). Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи встановлено, що сторони проживають окремо, півроку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим зважаючи на постійне підвищення цін на продукти харчування, товари першої необхідності, медикаменти, комунальні послуги позивачу важко самостійно забезпечувати потреби доньок. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182\~СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суду не надано доказів, що відповідач не є здоровою працездатною особою, має на утриманні інших осіб, тому суд виходить з того, що відповідач має можливість для отримання стабільного і достатнього доходу задля належного утримання дітей, а діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дітей в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ст.ст.\~182,\~184,\~191 СК України. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved