Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Inter Cars Ukrain» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Договором №U 2933 від 10.11.2020р., а також нараховану на заборгованість суму пені та 15% річних. Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, а саме запасних частин для автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автомобілів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядок спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 12.08.2022р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. На підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклик відповідача в судове засідання 29.08.2022р. було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 10.11.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Inter Cars Ukrain», як постачальником, та [PERSON] , як покупцем, укладено Договір поставки №U42933, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю у власністю та у встановлені строки замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів окремими партіями, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною Договору. Згідно з п. 1.2. Договору ціна Договору складається із сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних. Згідно з п. 2.1. та п. 2.2. Договору Договір набуває чинності з дня його належного підписання та діє до 31 грудня 2020 року. Якщо жодна із сторін за три тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити Договір, то строк Договору продовжується на тих самих умовах по 31 грудня кожного наступного року. Якщо на момент припинення або розірвання Договору стороною не виконане будь-яке зобов`язання, Договір продовжує діяти до моменту виконання такою стороною всіх зобов`язань і законних вимог та проведення остаточних розрахунків. Відповідно до п. 4.1. Договору ціна одиниці виміру товару, що вказана в реєстрі цін постачальника, є ринковою. Вартість товару вказується в гривнах у рахунку на оплату та/або видатковій накладній та відповідає рівню звичайних цін. Пунктом 5.1. Договору передбачено, що покупець у будь-який визначений законодавством спосіб оплачує повну ціну товару на вказаних у рахунку/накладній умовах або шляхом: попередньої оплати відповідно до рахунка постачальника; товарного кредиту з відстроченням платежу - протягом 14 календарних днів після приймання партії товару від постачальника. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товару і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав відповідачеві товар, а відповідач прийняв товар за накладними №UAUО1_200088548 від 11.11.2020р. на суму 3 068,68 грн., №UAUО1_200088549 від 11.11.2020р. на суму 4 245,47 грн., №UAUО1_200088550 від 11.11.2020р. на суму 5 782,31 грн., №UAUО1_200088546 від 11.11.2020р. на суму 35 869,84 грн., №UAUО1_200088547 від 11.11.2020р. на суму 37 311,74 грн., №UAUО1_200088842 від 12.11.2020р. на суму 8 216,18 грн., №UAUО1_200088843 від 12.11.2020р. на суму 11 209,31 грн., №UAUО1_200088841 від 12.11.2020р. на суму 19 312,43 грн., №UAUО1_200097675 від 10.12.2020р. на суму 24 895,42 грн., №UAUО1_2001100200 від 18.12.2020р. на суму 1 216,16 грн. Всього передано відповідачу товару на загальну суму 151 127,55 грн. Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо оплати товару, тому в нього перед позивачем рахується заборгованість у сумі 151 127,55 грн. Відповідач не довів належними засобами зворотнього. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то позивач просить стягнути з нього суму пені в розмірі 1 333,28 грн. та 15% річних. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, у відповідності до п. 10.5. Договору покупець у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, а також проценти в розмірі 15% річних від простроченої суми. Згідно розрахунку позивача сума пені складає 1 333,28 грн. Контррозрахунку суми пені відповідачем до матеріалів справи не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача розмір 15% річних складає 3 007,02 грн. Контррозрахунку 15% річних відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). За таких обставин, на думку суду, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Акт приймання-передачі наданих послуг від 03.12.2020р. до Договору про надання правової допомоги б/н від 05.05.2020р., платіжне доручення від 11.12.2020р. №14663 про сплату 4 200,00 грн. правових послуг. Суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, а також принципу розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу в розмірі 4 200,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved