Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

у лютому 2022 року ТОВ "ФК "Соната Фінанс" звернулось до суду з позовом, в якому просило суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ТОВ "ФК "Соната Фінанс", а саме: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови слідчого/начальника відділення СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Клименко Я.О. від 22.03.2010 року (к/с 51-2808). Свої вимоги мотивувало неможливістю реалізувати умови іпотечного договору, укладеного між банком ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , [PERSON] з метою забезпечення зобов`язань останніх за кредитним договором № 800001816-И від 14.09.2007 року, за яким ПАТ "Альфа-Банк" 27.08.2021 року відповідно до договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 800001816 від 14.09.2007року та договором передачі прав за Іпотечним договором від 14.09.2007 року № 800001816-И передав усі права ТОВ "ФК"Соната Фінанс". Зазначило, що іпотека була зареєстрована у 2007 році, а арешт на предмет іпотеки накладено 22.03.2010 року, тобто після обтяження нерухомого майна іпотекою, що як наслідок порушує його права. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 31.08.2022 року (а.с. 17). Відповідач відзив на позов не подав. Третя особа пояснення на позов не подала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість в сумі 588 902,71 грн., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього - 590 044,71 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800001816 від 14.09.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] шляхом продажу АТ "Альфа-Банк" від свого імені вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з вилученням записів про заборону на вказаний предмет іпотеки з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Судом встановлено, що 27.08.2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "СОНАТА ФІНАНС" укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором від 14.09.2007 року № 800001816 та договір передачі прав за Іпотечним договором від 14.09.2007 № 800001816-И. 25.10.2021 року ухвалою Голосіївського суду м. Києва по справі № 752/22243/21 замінено сторону стягувача у виконавчому листі, виданого на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2010 року у справі № 2-445/10, замінено стягувача з ПАТ "Альфа-Банк" на його правонаступника - ТОВ "ФК "Соната Фінанс". Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 292126021 від 23.12.2021 року на квартиру [ADDRESS] , відповідно до постанови слідчого/начальника відділення СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Клименко Я.О. 22.03.2010 року накладено арешт. Оскільки позивач не є стороною в кримінальному провадженні та не має права ознайомитися з матеріалами кримінальної справи, з метою встановлення підстав, які слугували для накладання арешту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , останній направив адвокатський запит, однак відповідь на день розгляду справи судом не отримана. Отже, аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Спір по справі стосується звільнення нерухомого майна з-під арешту. Вказана вище інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підтверджують факт арешту нерухомого майна, який було накладено 22.03.2010 року. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час подання позову) спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». У ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час подання позову) наведені підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем. При цьому, у ч. 5 зазначеної статті передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. ч. 6, 7ст. 3 зазначеного Закону: - у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки; - пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги, а факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/4772/17. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5ст. 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. ст. 78, 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи позивача, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved