Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

26 січня 2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] , в якій він просить встановити факт його постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2022 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі. У судове засідання з`явилися заявник [PERSON] та представник заінтересованої особи Долганюк Ю.Ю. Заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Долганюк Ю.Ю. проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як слідує із змісту заяви встановлення факту проживання у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року на території України заявнику необхідно для отримання паспорта. 06 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Центрального відділу міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо отримання паспорту. Проте, проведеною за його заявою перевіркою не встановлено його належність до громадянства України, про що Центральний відділ міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області повідомив у листі. В силу положень Закону України "Про громадянство України", Указу Президента України від 27 березня 2001 року "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час. Так, згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (24 серпня 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно з пунктом 1статті 3 Закону України «Про громадянство», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Особи, є громадянами України з 24 серпня 1991 року; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 2 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянин колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до пункту 8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 вказаного порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, як стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Звертаючись до суду із цією заявою заявник вказує на те, що він станом на 24 серпня 1991 року у неповнолітньому віці постійно проживав на території України. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 травня 1989 року [PERSON] народився [INFO] , в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Місце народження [PERSON] - сщ. Черський, Нижнеколимський р-н, Якутська АССР. Відповідно до договору дарування від 20 листопада 1990 року, [PERSON] подарував [PERSON] цілий жилий будинок в [ADDRESS] . У Будинковій книжці «для прописки громадян, що проживають на [ADDRESS]», мається запис щодо [PERSON] . Згідно довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 Миколаївської міської ради Миколаївської області від 21 січня 2022 року [PERSON] , 1989 року народження, з 1996 року по 24 червня 2006 року навчався у ЗОШ № 16. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що заявник є її сином. Також повідомила, що з 1990 року вони всією родиною, чоловік, вона та заявник, переїхали жити в Україну де і проживали разом з 1990-1991 роках. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] показали суду, що є сусідами заявника, який проживає за цією адресою разом із сім`єю з 1990 року. Оцінивши наведене, суд дійшов висновку, що факт проживання заявника [PERSON] на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року підтверджується наявними у справі копіями документів та показаннями свідків. За такого заяву слід задовольнити, встановивши факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця селища Черський, Нижнеколимського району, Якутської АСССР, на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991року. Відповідно до частини п`ятої статті 294 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved