Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом до суду звернулись [PERSON] та [PERSON] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] . Підтвердженням є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2021 р., який на день смерті був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок (паю) площею - 2,9245 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пархимівської сільської ради (нині Остерської міської ради), Чернігівського (Козелецького) району Чернігівської області. 28 жовтня 2011 р. [PERSON] склав заповіт, де належні йому земельні ділянки, що підтверджені Державними актами на право власності на земельну ділянку: серії ЯГ №813971, серії ЯГ № 813888, серії ЯГ № 814258, серії ЯГ № 814812, заповів [PERSON] . Даний заповіт на день смерті не змінювавсь і не відмінявсь. Відповідно до ст. 1233 ЦК України (в редакції 2003 року) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.12.2021 р. [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини терміном в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки [PERSON] , [INFO] , на день смерті чоловіка [PERSON] була непрацездатною за віком, то відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, має право на обов`язкову частку в спадщині і фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з ним (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, але юридично не оформила своїх прав на дані земельні ділянки (пай). Позивач у справі, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину на дані земельні ділянки (пай), подавши заяву до нотаріальної контори, але юридично не оформив своїх прав. В установлений законом термін позивачі звернулись до державного нотаріуса, для видачі свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом на земельні ділянки (пай), після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступили в управління спадковим майном, але державний нотаріус відмовила видати свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що позивачі надали недостатньо документів (відсутній на спадкові земельні ділянки (пай)* правовстановлюючі документи), які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку вступу в управління або володіння спадковим майном, але надати їх ми не можемо, оскільки вони втрачені. Таким чином, позивачі у справі, вимушені звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог законодавства України, та державної реєстрації права власності на нерухоме майно після смерті [PERSON] . Позивачі в судове засідання не з`явились, але попередньо надали заяви до суду про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, судові витрати з відповідача просить не стягувати. Представник відповідача, Остерської міської ради Чернігівської області Чернігівського району у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у судове засідання не з`явився, але попередньо надав до суду письмову заяву у якій просить судовий розгляд справи провести без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 04 січня 2021 року виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис про смерть № 04. [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок (паю) площею - 2,9245 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пархимівської сільської ради (нині Остерської міської ради), Чернігівського (Козелецького) району Чернігівської області. 28 жовтня 2011 р. [PERSON] склав заповіт, де належні йому земельні ділянки, що підтверджені Державними актами на право власності на земельну ділянку: серії ЯГ №813971, серії ЯГ № 813888, серії ЯГ № 814258, серії ЯГ № 814812, заповів [PERSON] . Даний заповіт на день смерті не змінювавсь і не відмінявсь. Відповідно до ст. 1233 ЦК України (в редакції 2003 року) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.12.2021 р. [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини терміном в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки [PERSON] , [INFO] , на день смерті чоловіка [PERSON] була непрацездатною за віком, то відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, має право на обов`язкову частку в спадщині і фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з ним (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, але юридично не оформила своїх прав на дані земельні ділянки (пай). Позивач у справі, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину на дані земельні ділянки (пай), подавши заяву до нотаріальної контори, але юридично не оформив своїх прав. Завідувачем Остерської державної нотаріальної контори Велігошею Л., була заведена спадкова справа № 11/2022 щодо майна померлого [PERSON] , відповідно до якої: 09 травня 2022 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця залишилась спадщина, яку згідно із заповітом, посвідченим виконкомом Пархимівської сільської ради 28 жовтня 2011 року за реєстровим № 38, за цією заявою приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 04 серпня 2011 на ім`я [PERSON] , який приживає в [ADDRESS] , на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08 грудня 2005 року № 447, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,31 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Пархимівської сільської ради. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 742208741002332. 04 серпня 2011 на ім`я [PERSON] , який приживає в [ADDRESS] , на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08 грудня 2005 року № 447, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,61 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Пархимівської сільської ради. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 742208741002333. 04 серпня 2011 на ім`я [PERSON] , який приживає в [ADDRESS] , на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08 грудня 2005 року № 447, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,97 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Пархимівської сільської ради. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 742208741002330. 04 серпня 2011 на ім`я [PERSON] , який приживає в [ADDRESS] , на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08 грудня 2005 року № 447, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,04 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Пархимівської сільської ради. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 742208741002331. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельні ділянки від 13.10.2021 року (кадастрові номери: 7422087400:04:001:0601, 7422087400:04:003:0601, 7422087400:04:002:0601, 7422087400:04:004:0601) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачами в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки позивачем втрачені, на підтвердження чого в пресі розміщене відповідне оголошення. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі наведеного та

Outcome: approved