Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 11 червня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 вересня 2007 року в розмірі 31860,91 грн., що виникла станом на 31 березня 2022 року; а також стягнення судових витрат в розмірі 2481 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 13 вересня 2007 року, за змістом якої визнав, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг (далі договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 21600 грн. Позивач зазначив, що ним виконані взяті зобов`язання за Договором, а відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2022 року має заборгованість в сумі 35412,21 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1774,25 грн., за відсотками в сумі 29621,56 грн., по пені в сумі 3551,30 грн., по комісії в сумі 465,10 грн. Однак, просить стягнути частину заборгованості в сумі 31860,91 грн., яка складається з 1774,25 грн. заборгованості за кредитом, 29621,56 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 465,10 грн. заборгованості за пенею. Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому порядку, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи, позов підтримав у повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення відповідача. Відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації місця проживання та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Згідно актів, складених працівниками апарату суду вручити [PERSON] судову повістку, копію ухвали, позовної заяви з додатками неможливо, у зв`язку з тим, що останній відсутній за зареєстрованим місцем проживання, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав. Згідно інформації [INFO] Міністерства Оборони України від 25 липня 2022 року №9/2768 [PERSON] , [INFO] до Збройних Сил України за загальною мобілізацією через [INFO] не призивався. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 27 липня 2022 року, яке відкладено на 04 серпня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про отримання ним судової повістки. Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем заяви б/н від 13 вересня 2007 року, згідно якої відповідачу відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 250 грн., з базовою процентною ставкою 22,8% з розрахунку 360 днів у році, розмір комісії за кредитне обслуговування складає 1% від суми заборгованості. Крім того, визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Сторони визначили порядок погашення заборгованості, а саме: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення клієнтом коштів на карту або списання банком коштів з дебетної карти № [NUMBER] . У заяві зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, своїм підписом відповідач підтвердив отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також про його місцезнаходження. Крім того, відповідач погодився, що ця заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг. Згідно даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , 03 серпня 2008 року кредитний ліміт збільшено до 21600 грн., а 30 жовтня 2019 року зменшено до 0 грн. Відповідно до даних довідки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] згідно кредитного договору 03 серпня 2007 року отримав кредитну картку за № [NUMBER] зі строком дії до серпня 2011 року. Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 03 серпня 2008 року по 20 квітня 2022 року відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13 вересня 2007 року, станом на 31 березня 2022 року по кредитній картці відповідача існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 1774,25 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 29621,56 грн.,заборгованість по пені в сумі 3551,30 грн., заборгованість по комісії 465,10 грн. Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач підписав заяву, користувався картковим рахунком і використовував кредитні кошти, цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч.2 ст.642 ЦК України, У зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо непогашення кредитної заборгованості у Банку виникло право вимоги до останнього щодо повернення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією. На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду: копію Заяви від 13 вересня 2007 року; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про надані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13 вересня 2007 року станом на 31 березня 2022 року, виписку по рахунку за договором №б/н станом на 20 квітня 2022 року. Застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Мотиви та висновки суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема нараховану заборгованість за простроченими відсотками та комісії. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, Банк послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, як невід`ємну частину спірного договору, з якими згідно заяви від 13 вересня 2007 року відповідач погодився. Як вбачається з підписаної Заяви, сторони погодили кредитний ліміт в розмірі 250 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 22,8% в рік на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. Однак, як слідує з самого розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 21 вересня 2007 року в розмірі 1,9 % в місяць або 22,8% на рік, з 01 січня 2013 року по 23 серпня 2019 року процентну ставку було збільшено банком в односторонньому порядку до 2,5 % в місяць або 30 % річних, а з 22 серпня 2019 знижено 0%. В той же час статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням заборгованості по кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку ним було нараховано заборгованість по процентах. Таким чином, позивачем з 01 січня 2013 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами збільшено в односторонньому порядку, тобто заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 1,9% в місяць або 22,8 % річних, що не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення процентної ставки не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком за відсотками. Іншого розрахунку банк суду не надав. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Таким чином Банк не довів укладення з [PERSON] договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. За таких обставин суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 1,9% в місяць або 22,8 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору, а оскільки банк не надав суду належного розрахунку заборгованості відповідно до погодженої процентної ставки, тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та заборгованості по комісії, розмір якої визначено сторонами з заяві, підлягає захисту в судовому порядку. За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 1774,25 грн. та комісії в сумі 465,10 грн., яка виникла станом на 31 березня 2022 року. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 174,41 грн (від 7,03% задоволених вимог 2239,35:31860,91х100%).

Outcome: partial