Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернуся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що у період з 01.09.2021 року по 31.05.2022 року він, [PERSON] , працював вчителем англійської мови в КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми Сумської області. 17.05.2022 року позивач звернувся до директора школи із заявою про надання оплачуваної щорічної відпустки, починаючи з 01.06.2022 року. 31.05.2022 року [PERSON] отримав відповідь, в якій директор школи Усенко Н.М. відмовила йому у наданні щорічної оплачуваної відпустки. До того ж, 31.05.2022 року [PERSON] було звільнено з роботи без продовження трудового договору на період відпустки до 24.06.2022 року. Позивач стверджує, що директор КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми Сумської області Усенко Н.М., в порушення ст. 3 ЗУ «Про відпустки», здійснила дискримінацію по відношенню до нього за ознаками трудового договору, позбавивши працівника можливості скористатися конституційними правами на відпочинок, на щорічну оплачувану відпустку, на здорові умови праці, право заробляти собі на життя працею, яку він обрав вільно. Тому позивач просить суд зобов`язати директора КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми Сумської області Усенко Н.М. надати [PERSON] оплачувану щорічну відпустку з 01.06.2022 року. Ухвалою суду від 04.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Директор КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми Сумської області Усенко\~Н.М., повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила про підтримання заперечень проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначено, що не надання [PERSON] щорічної оплачуваної відпустки було зумовлено його відмовою продовжувати строковий трудовий договір до 07.06.2022 року, тобто до часу закінчення 2021-2022 навчального року, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості надання педагогічним працівникам щорічних відпусток протягом навчального року. Так як [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя англійської мови до КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми Сумської області на період з 01.09.2021 року по 31.05.2022 року і в подальшому відмовився продовжувати термін дії строкового трудового договору, наказом №\~113-К від 31.05.2022 року його було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, із одночасною виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку, згідно із ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки». Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя англійської мови Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № \~20, м. Суми, Сумської області, на підставі наказу (розпорядження) №\~132-К від 31.08.2021 року, на період з 01.09.2021\~року по 31.05.2022 року (а.с.5). 17.05.2022 року [PERSON] звернувся до директора КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, [PERSON] із заявою, в якій просив надати йому першу частину оплачуваної щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 01.06.2022 року; другу частину відпустки тривалістю 26 календарних днів просив надати після закінчення дії воєнного стану (а.с.6). На заяву від 17.05.2022 року [PERSON] листом КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, №\~147 від 31.05.2022 року було надано відповідь, в якій зазначено, що, у зв`язку з відмовою продовжувати строковий трудовий договір до закінчення навчального 2021-2022 року до 07.06.2022 року, неможливо надати щорічну відпустку педагогічному працівнику протягом навчального року, а тому [PERSON] буде звільнено 31.05.2022 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (а.с.3). Так, наказом КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, №\~105-К від 17.05.2022 року, у зв`язку із закінченням 2021-2022 навчального року 07.06.2022 року, термін дії строкового трудового договору №\~132-К від 31.08.2021 року з [PERSON] , учителем англійської мови, продовжено до 07.06.2022 року. 25.05.2022 року складено Акт №\~1 про відмову [PERSON] від проставлення підпису про ознайомлення з наказом КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, №\~105-К від 17.05.2022 року «Про продовження строкового трудового договору». Наказом КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, №\~110-К від 27.05.2022 року «Про внесення змін до наказу №\~105-К від 17.05.2022 року» анульовано п. 3 наказу КУ\~Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, №\~105-К від 17.05.2022\~року «Про продовження строкового трудового договору», яким продовжено термін дії строкового трудового договору із [PERSON] до 07.06.2022 року, через відмову останнього щодо його продовження. 31.05.2022 року [PERSON] було звільнено з посади учителя англійської мови, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а 30.05.2022 року виплачено заробітну плату за відпрацьований час та компенсацію за невикористану відпустку (тривалістю 50 календарних днів). Дії директора КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, [PERSON] щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки перед звільненням [PERSON] вважає незаконними і такими, що не відповідають Конституції України, положенням ЗУ «Про відпустки», ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про відпустки». Згідно із ст. 1 КЗпП України, кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Положеннями ст. 2 КЗпП України визначено, що Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Підстави припинення трудового договору встановлено ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя англійської мови КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, на визначений і погоджений сторонами період з 01.09.2021 року по 31.05.2022 року, що підтверджується заявою [PERSON] про призначення на посаду від 30.08.2021 року та наказом (розпорядженням) №\~132-К від 31.08.2021 року. Тобто, строк дії трудового договору із [PERSON] сплинув 31.05.2022 року. За правилом ст. 3 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Відповідно до п. 14 ст. 10 ЗУ «Про відпустки», керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам навчальних закладів щорічні відпустки повної тривалості у перший та наступні робочі роки надаються у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу. Указом Президента України №\~64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено, його правовий режим діє на час розгляду справи та був чинним на момент звільнення [PERSON] з роботи (31.05.2022 року). Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України\~"Про правовий режим воєнного стану, регламентовані положеннями ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно із ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік. Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до\~статті 24\~Закону України «Про відпустки». Нормою ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» закріплено правило, за яким у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, беручи до уваги, що [PERSON] був звільнений з роботи 31.05.2022\~року, у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору, заздалегідь погодженого сторонами, суд приходить до висновку, що дії КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №\~20 м.\~Суми Сумської області, як роботодавця, в частині звільнення [PERSON] з посади вчителя англійської мови з одночасною виплатою заробітної плати за відпрацьований час та грошової компенсації за невикористані відпустки, повністю відповідають вимогам КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про відпустки» та ст.\~12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що свідчить про відсутність підтвердженого факту порушення права на відпочинок та оплачувану відпустку, а тому в задоволенні заявлених вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Крім того, суд зауважує, що, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 статті 48\~ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст.\~89 ЦК України). Згідно зі ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами. Звертаючись до суду із вказаним цивільним позовом, [PERSON] зазначив відповідачем директора КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми, Сумської області, [PERSON] , до якої пред`явив вимоги про необхідність надання оплачуваної щорічної відпустки. Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора [PERSON] , як до посадової особи КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми, та стосуються її професійної діяльності. Позовна заява [PERSON] не містить жодних позовних вимог до [PERSON] , як фізичної особи. При цьому, трудовий спір у позивача виник із саме роботодавцем, яким є КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №\~20, м. Суми. Таким чином, оскільки КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №\~20 м. Суми є юридичною особою самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 12.01.2022 року по справі №\~592/6904/21. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed