Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

[PERSON] 09 червня 2022 року звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради /далі - КНП «Великописарівська лікарня»/ про визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позову зазначив, що з 01 серпня 2003 року він перебуває із відповідачем у трудових відносинах, займав 1,0 посади лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та 0,5 посади лікаря невропатолога за сумісництвом. 01 квітня 2022 року він отримав повідомлення за № 211 «Про зміну істотних умов праці», яким його попереджено про зміну істотних умов праці відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України на підставі наказу КНП «Великописарівська лікарня» від 31 березня 2022 року за № 47-ОД «Про зміни у штатному розписі» в зв`язку зі скороченням 0,75 ставки лікаря - анестезіолога і йому запропоновано перевід на 0,5 ставки лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та на 0,5 ставки лікаря невропатолога терапевтичного відділення з 01 червня 2022 року. Йому був наданий строк два місяці із дня вручення цього повідомлення для надання згоди або відмови продовжувати роботу в нових умовах, про що зробити відповідну відмітку на примірнику повідомлення. Також повідомлено, що у разі відмови від продовження роботи в нових умовах в зв`язку із зміною істотних умов праці його буде звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. 31 травня 2022 року згідно з наказом № 63-К від 20 травня 2022 року його звільнено з посади лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та посади лікаря невропатолога терапевтичного відділення у зв`язку з відмовою продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вважає цей наказ відповідача незаконним та таким, що винесений безпідставно, з порушенням визначеної законом процедури припинення трудового договору з підстав п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно із штатним розписом станом на 01 квітня 2022 року в анестезіологічній групі КНП «Великописарівська лікарня» було 1,5 кількості штатних посад лікаря анестезіолога. Відповідно до рішення засновника виконкому Великописарівської селищної ради від 31 березня 2022 року за № 51 розглянуто клопотання директора КНП «Великописарівська лікарня» і вирішено затвердити штатний розпис з 01 червня 2022 року. На підставі цього рішення засновника відповідачем прийнятий наказ від 31 березня 2022 року за № 47-ОД про внесення змін до штатного розпису КНП «Великописарівська лікарня» з 01 червня 2022 року, а саме: виключити зі штатного розпису з 01 червня 2022 року посаду лікаря анестезіолога анестезіологічної групи 0,50 ставки. Хоча у затвердженому засновником штатному розписі з 01 червня 2022 року було передбачено дві посади лікаря анестезіолога з навантаженням 0,50 та 0,25 ставки, тобто його посада скорочувалася не на 0,75, як вказано у врученому йому попередженні, а на 0,50 ставки. Про ці розбіжності йому не було відомо, тому він не мав об`єктивної можливості розуміти, які ж саме істотні умови його праці будуть змінені та які залишаться, що унеможливило йому визначитися про продовження роботи. Як наслідок цих подій він 11 квітня 2022 року на зворотному боці екземпляру повідомлення від 01 квітня 2022 року за № 211 зробив напис про свою незгоду продовжувати роботу в нових умовах. Проте цей його напис не можна розцінювати як відмову від продовження роботи в нових умовах, так як у травні 2022 року відповідач в односторонньому порядку повторно змінив штатний розпис шляхом додаткового внесення змін до нього на підставі рішення засновника Великописарівської селищної ради від 06 травня 2022 року за № 75 та видав наказ від 06 травня 2022 року за № 50-ОД, яким виключив зі штатного розпису з 01 червня 2022 року 0,75 ставки лікаря анестезіолога анестезіологічної групи, чим повністю змінив зміст і суть раніше виданого наказу від 31 травня 2022 року за № 47-ОД. Про ці зміни у штатному розписі відповідач його не повідомив, хоча повинен був це зробити. Також у повідомленні від 01 квітня 2022 року за № 211 йому був визначений двохмісячний термін, протягом якого він міг погодитися або відмовитися від нових умов праці, тобто до 01 червня 2022 року. Так він 26 травня 2022 року подав відповідачу письмову заяву про свою згоду на продовження роботи в нових умовах, а раніше висловлена відмова була відкликана. Відповідач не відреагував на цю заяву і 20 травня 2022 року видав наказ про звільнення з 31 травня 2022 року. Тому просить його позов задовольнити та поновити його на посаді лікаря анестезіолога та лікаря невропатолога відповідно до штатного розпису КНП «Великописарівська лікарня», діючого на момент такого поновлення. 27 червня 2022 року позивач подав додаткові обґрунтування своїх позовних вимог, вказуючи, що відповідач фактично допустив підміну понять та під приводом зміни істотних умов праці провів фактичне скорочення штату працівників, що є підставою для звільнення за п. 1 частини1 статті 40 КЗпП України. Скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Тому відповідач після прийняття рішення про скорочення штату був зобов`язаний фактично провести процедуру скорочення працівників, а фактично провів процедуру звільнення під приводом відмови особи від продовження роботи після зміни істотних умов праці / а.с. 126/. 21 липня 2022 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, уточнивши про поновлення його на посаді лікаря анестезіолога та лікаря невропатолога відповідно до штатного розпису КНП «Великописарівська лікарня», діючого на момент його звільнення, тобто 0,5 ставки на посаді лікаря анестезіолога та 0,5 ставки лікаря невропатолога /а.с. 183/. 24 червня 2022 року від представника відповідача адвоката Молібог Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона вказала, що позовні вимоги є безпідставними, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до штатного розпису станом на 01 грудня 2021 року, затвердженого рішенням 12 сесії 8 скликання Великописарівської селищної ради від 13 грудня 2021 року за № 2776, до анестезіологічної групи персоналу поліклініки входили: лікар анестезіолог 1,00 посади, яку займав позивач, лікар анестезіолог 0,50 посади, яку обіймав [PERSON] , дві медичні сестри анестезисти. Крім цього до штатного розпису входила посада лікаря невропатолога 0,50 посади, яку займав позивач за сумісництвом. 30 березня 2022 року директор установи відповідача отримав економічне обґрунтування зменшення посад медичних працівників, яке складено з підстав набрання законної сили Постанови КМУ № 2 від 12 січня 2022 року «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», яка діє з 01 січня 2022 року. Цим обґрунтуванням визначено, що економічно ефективно у зв`язку з низьким навантаженням на посаду лікаря анестезіолога достатньо одного спеціаліста на 0,5 ставки. Проте однією з умов виконання угоди, укладеною між відповідачем та Національною службою здоров`я України, за двома пакетами надання медичних послуг є наявність у штаті двох анестезіологів, тому виникла необхідність утримувати у штаті двох лікарів анестезіологів на 0,25 посади. 24 березня 2022 року комісією рекомендовано залишити у штаті двох лікарів анестезіологів на 0,25 посади та чотири анестезисти на 0,25 посади. 31 березня 2022 року на підставі рішення виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 31 березня 2022 року за № 51 «Про затвердження штатного розпису КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради з 01 червня 2022 року» відповідачем прийнятий наказ № 47 -ОД «Про зміни у штатному розписі», яким зокрема, виключено із штатного розпису з 01 червня 2022 року посади: з анестезіологічної групи персоналу поліклініки лікар анестезіолог 0,50 посади, яку займав позивач та лікар анестезіолог 0,25 посади, яку займав [PERSON] , тобто з посади позивача виключено 0,50 посади, а не 0,75 посади як це рекомендовано економічним обґрунтуванням, а загалом посада лікаря анестезіолога анестезіологічної групи скорочена на 0,75 ставки. 01 квітня 2022 року позивачу вручено повідомлення за № 211 «Про зміну істотних умов праці» відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України та у зв`язку із скороченням 0,75 ставки лікаря анестезіолога запропоновано переведення на 0,5 ставки лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та на 0,5 ставки лікаря невропатолога терапевтичного відділення з 01 червня 2022 року. Крім цього позивачу було роз`яснено, що протягом двох місяців із дня вручення цього повідомлення, йому необхідно надати письмову згоду або повідомити про відмову продовжувати роботу в нових умовах, про що зробити відповідну відмітку на примірнику відповідача, та попереджено позивача , що у разі його відмови від продовження роботи у нових умовах у зв`язку зі зміною істотних умов праці його буде звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. 11 квітня 2022 року позивач повідомив відповідача про свою відмову продовжувати роботу в нових умовах, в зв`язку з чим відповідач був вимушений шукати нового спеціаліста на цю посаду та внести зміни до штатного розпису лікарні щодо зменшення ставки посади лікаря анестезіолога ще на 0,25 ставки. На підставі рішення виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 06 травня 2022 року за № 75 «Про затвердження штатного розпису КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради з 01 червня 2022 року» відповідач 06 травня 2022 року видав наказ № 50-ОД «Про внесення змін до наказу від 31 березня 2022 року № 47-ОД «Про зміни у штатному розписі», яким виключено із штатного розпису з 01 червня 2022 року посаду анестезіологічної групи лікаря анестезіолога 0,75 ставки, яку обіймав позивач. 20 травня 2022 року наказом № 63-к позивача звільнено з посади лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та посади лікаря невропатолога з 31 травня 202 року в зв`язку з відмовою від продовження роботи в зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі його письмової заяви від 11 квітня 2022 року, повідомлення від 01 квітня 2022 року № 211, наказу від 31 березня 2022 року № 47-ОД. Дійсно позивач 26 травня 2022 року подав на ім`я директора підприємства заяву про згоду продовжувати роботу в нових умовах. В зв`язку з тим, що позивач категорично відмовився від переведення на 0,5 ставки лікаря анестезіолога, інформація про скорочення його посади на 0,75 ставки йому не доводилася. Посилаючи на норми ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» представник вважає, що позивач не мав права відкликати свою попередню заяву про відмову продовжувати роботу в нових умовах. З 16 червня 2022 року посада лікаря невропатолога, яку обіймав позивач, на 0, 25 ставки зайнята іншою особою, а посада лікаря невропатолога терапевтичного відділення 0,50 ставки з 07 червня 2022 року на підставі наказу № 62-ОД виведена із штатного розпису та введено у штатний розпис посада до терапевтичного відділення лікар-терапевт 0,50 ставки. Вважає, що звільнення позивача є правомірним /а.с. 53-59/. 28 червня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказав, що відповідач не спростував його доводів про порушення процедури звільнення, не надав суду доказів про його переведення відповідно до норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім цього зазначає на невідповідність повідомлення від 01 квітня 2022 року № 211 рішенню виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 31 березня 2022 року, яким з 01 червня 2022 року було виключено 0,50 ставки лікаря анестезіолога, а не 0,75 ставки, як йому повідомили. Вважає, що відповідач не мав права видавати кадрові накази про звільнення до 01 червня 2022 року, до настання дати, вказаної у повідомленні, але видав наказ про звільнення 20 травня 2022 року /а.с. 144-146/. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та надав пояснення про те, що до звільнення працював на посаді лікаря анестезіолога на 1,0 ставки та за сумісництвом на посаді лікаря невропатолога 0,5 ставки. 01 квітня 2022 року його повідомили у письмовій формі про скорочення його посади лікаря анестезіолога на 0,75 ставки і запропонували роботу в нових умовах - по 0,5 ставки лікаря анестезіолога та лікаря невропатолога. 11 квітня 2022 року він у примірнику повідомлення, яке було у відділі кадрів, зробив помітку, що відмовляється працювати у таких умовах, хоча мав право протягом двох місяців, тобто до 01 червня 2022 року, приймати рішення. Як стало йому потім відомо, що відповідач ще скоротив його посаду лікаря анестезіолога до 0,25 ставки, але його про це не повідомив. Приблизно 25-26 травня 2022 року він подав заяву директору і просив роз`яснити невідповідність скорочення посад рішенням засновника, але відповіді не отримав. Згодом він погодився на запропоновані умови роботи, про що 25 травня 2022 року подав заяву на ім`я директора, якою відізвав раніше надану ним незгоду. Але, не дивлячись на це, його звільнили 31 травня 2022 року за наказом № 63-к від 20 травня 2022 року. Вважає, що його звільнення є незаконним і він підлягає поновленню на роботі. Представник відповідача Мороз С.М. , що діє на підставі довіреності /а.с. 128-129/, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та надав пояснення про те, що позивач з 2003 року працював на посаді лікаря анестезіолога на повну ставку та на пів ставки лікаря невропатолога. Протягом цих років навантаження постійно зменшувалося, тому у березні 2022 року було зроблене економічне обґрунтування та прийняте рішення про внесення змін до штатного розпису лікарні та скорочення певних посад. Так, 01 квітня 2022 року позивача попередили про скорочення його посади лікаря анестезіолога на 0,50 ставки з 01 червня 2022 року, запропонували роботу в нових умовах з навантаженням відповідно на посадах лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та невропатолога терапевтичного відділення по 0,50 ставки і визначили йому строк два місяці з дня отримання повідомлення дати згоду або відмову від продовження роботи в нових умовах. Позивач 11 квітня 2022 року відмовився працювати в нових умовах, про що власноруч написав у повідомленні, став порушувати трудову дисципліну. Директор підприємства вніс ще зміни до штатного розпису, скоротивши посаду лікаря анестезіолога анестезіологічної групи, на якій працював позивач, ще на 0,25 ставки, про що [PERSON] не повідомили, так як він відмовився від роботи на цій посаді на 0,50 ставки. 20 травня 2022 року був виданий наказ про його звільнення з посад лікаря анестезіолога та лікаря невропатолога терапевтичного відділення з 31 травня 2022 року. Не заперечує того факту, що позивач подав 26 травня 2022 року заяву, якою дав згоду на продовження роботи в нових умовах, але її не взято до уваги, оскільки він вже висловив свою думку раніше і не вправі її змінювати. Вважає, що звільнення відбулося в рамках діючого законодавства, хоча у зв`язку з прийняттям Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відповідач міг взагалі не повідомляти позивача про зміну істотних умов праці. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Якименко О.І., що діє на підставі ордеру /а.с. 130-131/, позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що з 01 січня 2022 року була збільшена заробітна плата медичним працівникам, але об`єми роботи зменшилися, було проведене економічне обґрунтування, в результаті чого було змінено навантаження лікаря анестезіолога анестезіологічної групи, зокрема, посади, яку займав позивач, на 0,50 ставки, хоча посада не скорочувалася. Позивача було повідомлено 01 квітня 2022 року, що з 01 червня 2022 року відбудуться зміни істотних умов праці і запропоновано продовжувати роботу на посаді лікаря анестезіологічної групи на 0,50 ставки та посаді лікаря невропатолога терапевтичного відділення на 0,50 ставки за сумісництвом. Він мав час протягом двох місяців дати відповідь, проте позивач 11 квітня 2022 року відмовився від продовження роботи. Тому виникла необхідність шукати іншого лікаря на цю посаду і тому цю посаду ще скоротили на 0,25 ставки, а після 01 червня 2022 року вивели посаду лікаря невропатолога терапевтичного відділення. 26 травня 2022 року позивач подав заяву про згоду на продовження роботи у нових умовах, але не було підстав для її задоволення. Наказ про звільнення позивача був виданий 20 травня 2022 року, до сплину двох місяців від його попередження, так як ч. 3 ст. 32 КЗпП України вже не застосовувалася. Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із змістом позовної заяви, відзиву на позовну заяву та відповідь на нього, а також документами, які бути долучені сторонами до цих заяв по суті справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] з 14 грудня 2005 року переведений на 1,0 посади лікаря анестезіолога анестезіологічної служби та за сумісництвом на 0,5 посади лікаря невропатолога Великописарівської центральної районної лікарні відповідно до наказу від 14 грудня 2003 року за № 293; відповідно до наказу від 31 березня 2022 року за № 68 з 01 квітня 2011 року підрозділ анестезіологічна служба перейменований в анестезіологічну групу, що підтверджено відповідними записами у трудовій книжці позивача [NUMBER] , виданої 08 серпня 2002 року. З 06 січня 2021 року комунальне некомерційне підприємство «Великописарівська центральна районна лікарня» Великописарівської районної ради перейменовано на комунальне некомерційне підприємство «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради рішенням 2 сесії 8 скликання Великописарівської селищної ради від 24 грудня 2020 року / а.с. 9/. Відповідно до штатного розпису станом на 01 грудня 2021 року КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради, затвердженого рішенням 12 сесії 8 скликання Великописарівської селищної ради від 13 грудня 2021 року № 2776, у склад анестезіологічної групи входять посади: лікаря анестезіолога 1,0; лікаря анестезіолога 0,50; дві посади сестри медичної - анестезиста по 1,0 кожна / а.с. 10/. Рішенням виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області № 51 від 31 березня 2022 року затверджений штатний розпис КНП «Великописарівська лікарня» з 01 червня 2022 року, відповідно до якого анестезіологічна група складається з посад: лікаря анестезіолога 0,50; лікаря анестезіолога 0,25; три посади сестри медичної анестезиста по 0,25 кожна / а.с. 14-18/. На підставі цього рішення КНП «Великописарівська лікарня» виданий наказ від 31 березня 2022 року за № 47-ОД, яким виключені із штатного розпису з 01 червня 2022 року посади, зокрема, з анестезіологічної групи: лікар анестезіолог 0,50 ставки, лікаря анестезіолог 0,25 ставки, три посади сестри медичної анестезиста по 0,25 ставки кожна / а.с. 13-18, 93-95/. 01 квітня 2022 року позивачу як лікарю анестезіологу анестезіологічної групи вручено повідомлення № 211 від 01 квітня 2022 року, в якому вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України на підставі наказу КНП «Великописарівська лікарня» від 31 березня 2022 року № 47-ОД в зв`язку із скороченням 0,75 ставки лікаря анестезіолога, йому пропонують переведення на 0,5 ставки лікарем анестезіологом анестезіологічної групи та на 0,5 ставки лікарем невропатологом терапевтичного відділення з 01 червня 2022 року з дотриманням вимог чинного законодавства України. Його просили протягом двох місяців із дня вручення повідомлення надати письмову згоду або відмову продовжувати роботу в нових умовах і зробити відповідну відмітку на примірнику повідомлення, що зберігається у старшого інспектора з кадрів Мороза С.М . У разі відмови від продовження роботи в нових умовах у зв`язку із зміною істотних умов праці позивача буде звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України / а.с. 12, 96/. 11 квітня 2022 року позивач написав на примірнику повідомлення власноруч, що категорично відмовляється продовжувати роботу в нових умовах / а.с. 96/. 20 травня 2022 року директором КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради С. Драгуном виданий наказ № 63-к з кадрових питань тривалого строку зберігання про звільнення, зокрема, [PERSON] , лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та лікаря невропатолога терапевтичного відділення 31 травня 2022 року в зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі його заяви від 11 квітня 2022 року, повідомлення від 01 квітня 2022 року № 211, наказу від 31 березня 2022 року № 47-ОД «Про зміни у штатному розписі» / а.с. 11, 105-107/. Відповідний запис був внесений до трудової книжки [PERSON] / а.с. 9/. Позивач власноруч у цьому наказі здійснив запис, що цей наказ є неправомірним, так як 26 травня 2022 року в заяві із вхідним № 137 він погодився на запропоновані нові умови праці / а.с. 107/. Позивач 26 травня 2022 року на ім`я директора КНП «Великописарівська лікарні» С.М. Драгуна подав заяву за вхідним номером 09-20/137 про свою згоду продовжувати роботу в нових умовах, які прописані в повідомленні про зміну істотних умов праці № 211 від 01 квітня 2022 року, вказавши, що раніше висловлену незгоду просив вважати недійсною / а.с. 26, 111/; а 27 травня 2022 року на ім`я директора КНП «Великописарівська лікарні» С.М. Драгуна він подав заяву за вхідним номером 09-20/138, в якій просив дати роз`яснення на його думку невідповідності повідомлення № 211 наказу № 47-ОД відповідно скорочування його посади / а.с. 27, 112-113/. Рішенням виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району сумської області № 75 від 06 травня 2022 року затверджений штатний розпис КНП «Великописарівська лікарня» з 01 червня 2022 року, відповідно до якого анестезіологічна група складається з посад: лікаря анестезіолога 0,25; лікаря анестезіолога 0,25; три посади сестри медичної анестезиста по 0,25 кожна / а.с. 21-25/. На підставі цього рішення КНП «Великописарівська лікарня» виданий наказ від 06 травня 2022 року за № 50-ОД, яким виключені із штатного розпису з 01 червня 2022 року посади, зокрема, з анестезіологічної групи: лікар анестезіолог 0,75 ставки / а.с. 19-20/. Наказом директора КНП «Великописарівська лікарня» С. Драгуна від 07 червня 2022 року № 62-ОД внесені зміни до штатного розпису з 07 червня 2022 року та вивести із штатного розпису посаду лікаря невропатолога терапевтичного відділення 0,50 ставки та ввести в штатний розпис посаду лікаря терапевта терапевтичного відділення 0,50 посади / а.с. 118/. Відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 06 травня 2022 року № 76 - засновником, власником та органом управління майном підприємства є Великописарівська селищна рада / далі - Засновник/. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику/ п. 1.3/. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність та подає на затвердження Засновнику / п. 4.7/ / а.с. 61-76/. 24 березня 2022 року директору КНП «Великописарівська лікарня» подано економічне обґрунтування зменшення посад медичних працівників, яке підписане медичним директором [PERSON] , головним бухгалтером [PERSON], економістом [PERSON] , головною медичною сестрою [PERSON] , відповідно до якого у 2021 році в КНП працювало 2 лікаря анестезіолога: на 1,0 посади та на 0, 5 посади, протягом 2021 року всього проведено операційних втручань 191, у тому числі: хірургічного профілю - 101, акушерсько-гінекологічного - 90. Під загальною анестезією проведено 19 операцій, що складає 9,7 % від загальної кількості оперативних втручань та із розрахунку 1-2 операції за місяць, тобто навантаження за місяць складає 2 операції, максимально 6 годин на місяць. У 2022 році КНП уклало угоди з НСЗУ за тими ж пакетами надання медичної допомоги. Всього проведено оперативних втручань: у січні - 17, в тому числі під загальною анестезією 5; у лютому - 20, в тому числі під загальною анестезією 1; у березні - 1, в тому числі під загальною анестезією 1. Навантаження на лікаря анестезіолога вкрай недостатнє. З метою раціонального використання фонду заробітної плати, незважаючи на вжиті заходи, виникає необхідність зменшення посади лікарів анестезіологів і залишення їх на 0,25 посади / а.с. 88-91/. У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття. Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Між сторонами виникли трудові правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Кодексу законів про працю України. Підстави для припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України. Однією з підстав для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Відповідно до частини 3 та 4 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Змістом пункту 3 статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною 3 статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 р. у справі № 641/397/ 17 (провадження № 61-11290св18). Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норми частини 3 статті 32 КЗпП, Судова палата у цивільних справах Верховного суду України у постановах від 04 липня 2012 р. у справі № 6-59цс12 та від 23 березня 2016 р. у справі № 6 2748цс15 виклала правовий висновок про те, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Більш того, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що зміни в організації виробництва і праці можуть полягати в раціоналізації робочих місць, введенні нових форм організації праці, у тому числі переході на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадженні передових методів і технологій. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов праці проведено не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна, з урахуванням конкретних обставин, може бути визнана судом неправомірною, з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 р. у справі № 750/5798/16-ц (провадження № 61-71св17). Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, що підставою для зменшення посади лікаря анестезіолога, яку займав позивач 1,0 ставки, слугувало економічне обґрунтування, яке було проведене з підстав набрання з 01 січня 2022 року законної сили Постанови Кабінету Міністрів України № 2 від 12 січня 2022 року «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», відповідно до норм якої розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладам охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну /годинну/ норму праці установлюються у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 гривень лікарям / крім лікарів-інтернів/ та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою /фахових молодших бакалаврів, фахівцям з початковим рівнем /короткий цикл/ вищої медичної освіти, перший /бакалаврський/ рівнем медичної освіти і магістрів з медсестринства. Проте, на думку суду, економічне обґрунтування не містить фактів, які б вказували на зменшення навантаження на лікарів анестезіологів. Так протягом 2021 року визначено навантаження з розрахунку за повний рік 2 операції на місяць. За неповний 2022 рік /січень, лютий та 24 дні березня/ проведено 7 операцій з участю лікаря анестезіолога, тобто навантаження на місяць склало 2,3 операції, що вказує на тенденцію не зменшення, а збільшення. Тому суд дійшов висновку, що шляхом зменшення посад підприємство вирішило підвищити заробітну плату у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 2 від 12 січня 2022 року. Інших доказів, які б вказували на зміну в організації виробництва і праці, суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України роботодавець зобов`язаний дотримуватися двохмісячного строку повідомлення працівника про зміни істотних умов праці. Законодавець чітко не встановлює процедуру такого повідомлення, проте доцільно попереджувати працівника у письмовій формі. Так представник відповідача 01 квітня 2022 року повідомив позивача у письмовій формі про скорочення 0,75 ставки лікаря анестезіолога та запропонував йому з 01 червня 2022 року переведення на 0,5 ставки лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та 0,5 ставки лікаря невропатолога терапевтичного відділення, встановивши двохмісячний строк для надання письмової згоди або відмови продовжувати роботу в нових умовах. Цей термін надається працівнику з метою вирішення ним про можливість продовження роботи в нових умовах. Так, позивач, 11 квітня 2022 року написав про свою відмову від продовження роботи в нових умовах, проте заяву про звільнення не написав. А 26 травня 2022 року він змінив своє рішення, про що повідомив керівника підприємства у письмовій формі. Проте ця його заява залишилася без реагування, хоча така можливість була, оскільки визначений двохмісячний термін ще не закінчився. Виходячи із вказаної норми закону працівник має право будь-коли змінити своє рішення, в межах строку двох місяців. Не зважаючи на це, керівником був виданий наказ від 20 травня 2022 року про звільнення позивача з 01 червня 2022 року із займаних посад за ч. 6 ст. 36 КЗпП України за відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України „Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача з посади 1,0 лікаря анестезіолога анестезіологічної групи та 0,5 посади лікаря невропатолога терапевтичного відділення та поновлення його на цих посадах є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справа, а отже є такими, що підлягають задоволенню. 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, відповідно до частини 2 статті 1 якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України; частини 2 статті 3 якого /у редакції станом на 01 квітня 2022 року/ у період дії воєнного стану норми частини 32 КЗпП України на інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Таким чином станом на 01 квітня 2022 року /день попередження позивача із змінами істотних умов праці/ на території України діяв воєнний стан. Проте представник відповідача Мороз С.М. пояснив, що про прийняття Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» йому як працівнику відділу кадрів підприємства відомо не було, так як смт. Велика Писарівка Охтирського району Сумської області знаходилася в зоні активних бойових дій і відповідні державні реєстри не працювали. Тому позивач був повідомлений за два місяці відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України. В зв`язку з цим слід вказати, що якщо позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці і запропоновано протягом двох місяців надати згоду або відмову від роботи у нових умовах, тому слід при вирішенні спору користуватися нормами КЗпП України, а не нормами Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім того позивач був звільнений в межах двохмісячного строку, наданого йому на прийняття рішення. Також суд не приймає до уваги подані представником відповідача доповідні щодо порушення позивачем трудової дисципліни від 25 травня 2022 року та 01 червня 2022 року, оскільки ці документи виходять за межі позовних вимог, не стосуються предмету позову і не спростовують обставини, вказані позивачем /а.с. 108-110, 119-120/. У відповідності до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При цьому відповідно до статті 27 Закону України „Про оплату праці" від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене підтверджується абзацом 3 пункту 32 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно змісту якого у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. № 100. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним. Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно пункту 8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідок КНП «Великописарівська лікарня» про доходи [PERSON] від 14 липня 2022 року № 49, № 50 його середньомісячна заробітна плата на посаді лікаря анестезіолога складає 20000 грн, середньогодинна заробітна плата складає 120 грн. 69 коп, середньомісячна заробітна плата на посаді лікаря невропатолога за сумісництвом - 10000 грн., середньогодинна заробітна плата - 123 грн 69 коп /а.с. 167 -168/. В свою чергу суд вважає за необхідне зазначити, що позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню за період із 01 червня 2022 року (наступний день, що слідує що днем звільнення) до дня ухвалення судом рішення у цій справі, тобто до 10 серпня 2022 року, оскільки у відповідності до ч. 8 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Таким чином, час вимушеного прогулу позивача становить з 01 червня 2022 року по 10 липня 2022 року включно, тобто зазначений період становить 61 робочих днів на посаді лікаря анестезіолога та 51 робочих днів на посаді лікаря невропатолога за сумісництвом. Отже, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню, на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу. Представником відповідача наданий розрахунок позивача за час вимушеного прогулу від 10 серпня 2022 року № 57, № 58, з яким той погодився, відповідно до якого час вимушеного прогулу на посаді лікаря анестезіолога становить 46923,03 грн, із розрахунку: за червень - 26 х 769,23 = 19999, 98 грн; за липень - 26 х 769,23 = 19999,98 грн; за серпень - 9 х 769, 23 = 6923,07 грн, при середньоденній заробітній платі 769, 23 грн; та на посаді лікаря невропатолога за сумісництвом становить 23721, 12 грн, із розрахунку: за червень - 22 х 465,12 = 10232,64 грн; за липень - 21 х 465,12 = 9767,52 грн; за серпень - 8 х 465,12 грн = 3720,96 грн, при середньоденній заробітній платі 465, 12 грн. Загальна сума за час вимушеного прогулу становить 70644, 15 грн /а.с. 202-203/. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1984, 80 грн / а.с. 1/. Оскільки позивачем було заявлено дві немайнові та одна майнова вимоги та з урахуванням звільнення останнього від сплати судового збору за немайнову вимогу про поновлення на роботу / пункт 1 частина 1 стаття 5 Закону України «Про судовий збір» /він повинен був сплатити 1488,60 грн, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 496,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України . Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума повертається у розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду. В позовній заяві позивачем заявлений попередній розрахунок вартості професійної правничої допомоги в розмірі 15000 гривень. 24 червня 2022 року представник відповідача адвокат Молібог Ю.М. подала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, мотивуючи його тим, що КНП «Великописарівська лікарня» є неприбутковою організацією, майно відповідача є комунальною власністю, фінансування здійснюється за кошти місцевого бюджету. Вважає, що при визначенні суми відшкодування цих витрат позивач не виходить з критерію реальності адвокатських послуг /встановлення їхньої дійсності та необхідності/, а також критерію розумності їх вартості, виходячи з конкретних обставин справи /а.с. 121-123/. 08 серпня 2022 року позивач подав заяву про відшкодування йому з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 гривні, навівши детальний опис із зазначенням робочого часу, витраченого адвокатом /а.с. 197-201/. Відповідно до частин 2-6 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши складність цієї справи, кількість судових засідань та складених документів в ході судового розгляду, врахувавши ціну позову, дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відсутні. Заявлена сума є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 гривень.

Outcome: approved