Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.12.2019 р. звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про стягнення грошових коштів у розмірі 50000,00 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 11.05.2018 року між ним та відповідачем Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» був укладений договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги, за п. 2.1 якого, поворотна фінансова допомога надається у межах суми 90000,00 грн. Без ПДВ, з терміном повернення до 1 вересня 2018 року (п. 3.1 договору). На виконання умов договору, з 11.05.2018 р. по 23.05.2018 р. ним внесено до каси підприємства частинами. Однак, позичальник виконав свій обов`язок щодо повернення грошових коштів лише частково, залишок боргу відповідача складає 50000,00 грн., внаслідок чого змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 20.01.2020 р. У судове засідання, призначене на 20.01.2020 р. сторони в судове засідання не прибули, про причини не явки суд не повідомляли, судове засідання відкладено на 19.02.2020 р. Судове засідання, призначене на 19.02.2020 р. відкладено на 26.02.2020 р. у зв`язку із зайнятістю головуючого при розгляді справи №522/3691/18. 25.02.2020 року до суду надійшла заява від представника відповідача про зупинення провадження у справі, відповідно якого обґрунтована необхідність у зупиненні провадження по справі до розгляду справи №522/2609/20 про визнання договору нечинним. В судове засідання 26.02.2020 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином, позивач ознайомившись з клопотанням просив розглянути заяву без його участі, не заперечував проти зупинення. Представник відповідача також просив розглянути заяву без його участі. Ухвалою суду від 27.02.2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, винесеним за розглядом справи №522/2609/20 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», [PERSON] про визнання договору недійсним. 27.07.2022 року на запит суду надано належним чином засвідчену копію рішення суду у справі №522/2609/20 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», [PERSON] про визнання договору недійсним. Матеріали передано головуючому 15.08.2022 року. З 18.07.2022 року по 12.08.2022 року включно суддя перебувала у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 19.08.2022 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 30.08.2022 р. 24.08.2022 року та 25.08.2022 року через електронну пошту суду головою ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» подано лист, у якому вказав, що наказом Міністерства оборони України №432 «Про ліквідацію Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» розпочато ліквідацію Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів». 16.04.2021 р. наказом Міністерства оборони України №100, головою ліквідаційної комісії призначено Ковернегу А.В. Вказує, що у зв`язку із визнанням рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 р. договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 11.05.2018 р. недійсним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів. Також, оскільки у ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» на теперішній час не має можливості забезпечити присутність на судовому засіданні свого представника, яке відбудеться 30.08.2022 р., просив провести судове засідання без участі представника ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів». В судове засідання сторони не прибули, про причини не явки суд не повідомляли. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 01.09.2022 року. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов\~не\~ підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 11 травня 2018 року між [PERSON] та Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» укладено Договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги, згідно п. 2.1 поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 90000 грн., яка надається на безоплатній основі (п. 2.2); частинами, термін надання не повинен перевищувати 20 робочих днів з дати підписання договору. Передання грошових коштів здійснюється позикодавцем шляхом внесення готівки в касу позичальника (п. 2.3). Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 1 вересня 2018 року (п. 3.1). Саме на укладений сторонами Договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги посилається у своєму позову позивач як обґрунтування позовних вимог. В підтвердження внесення [PERSON] грошових коштів на виконання умов договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги, останнім надано квитанції №714 від 11.05.2018 р. на суму 10000 грн., №716 від 15.05.2018 р. на суму 10000 грн., №740 від 18.05.2018 р. на суму 10000 грн., №743 від 21.05.2018 р. на суму 10000 грн., №749 від 22.05.2018 р. на суму 10000 грн., №755 від 23.05.2018 р. на суму 10000 грн., №715 від 14.05.2018 р. на суму 10000 грн., №738 від 17.05.2018 р. на суму 10000 грн., №731 від 16.05.2018 р. на суму 10000 грн. (а.с. 7-15). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року визнано недійсним договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 11.05.2018 року, укладений між [PERSON] та Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»; стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», [PERSON] на користь Міністерства оборони України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051 грн. з кожного. Рішення набрало законної сили 22.12.2021 року (а.с. 42-43). Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року залишено без змін. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст.612 Цивільного кодексу України). При цьому судом також встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року №522/2609/20 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про визнання договору недійсним встановлено, що ТВО директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» Короленко А.В. без погодження з Міністерством оборони України уклав спірний договір, тобто без повноважень на його укладання. Таким чином, договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 11.05.2018 р., укладений між [PERSON] та Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» суперечить вимогам законодавства, тому підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що за своєю суттю укладений між [PERSON] та Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» в особі ТВО директора Короленка А.В. договір поворотної фінансової допомоги є договором позики. Виходячи з умов Договору та положень статей 1046, 1048 Цивільного кодексу України, Договір містить ознаки договору безпроцентної позики, оскільки передбачає надання Відповідачем Позивачеві грошових коштів на безоплатній основі, які Позивач зобов`язався повернути. Тобто передбачена Договором фінансова допомога підпадає під визначення операції із залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) позик, а залучення таких позик, зокрема, державними підприємствами Міінстерства оборони України врегульовано частиною 4 статті 67 Господарського кодексу України. Встановивши, що укладений між [PERSON] та Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» в особі ТВО директора Короленка А.В. договір поворотної фінансової допомоги Міністерством оборони України, як органом управління державною власністю не погоджувався, директор Державного підприємства Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів Короленко А.В. уклав спірний договір без повноважень\~на його\~укладання, а тому зазначений договір поворотної фінансової допомоги є недійсним. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що не може вважати дії [PERSON] добросовісними щодо укладення договору фінансової допомоги без погодження з Міністерством оборони України, оскільки [PERSON] на час укладення даного договору дійсно обіймав посаду комерційного директора підприємства і згідно з його посадовими обов`язками був обізнаний про процедуру належного укладення такого договору. Вважає недоведеним факт часткового повернення ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» [PERSON] фінансової позики у розмірі 40 000 грн. і схвалення підприємством таким чином договору фінансової позики. В розумінні ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Незастосування судом під час розгляду позову наслідків недійсності правочину з власної ініціативи не є підставою для скасування рішення ухваленого відповідно до закону, оскільки відповідач (апелянт) не позбавлений права на пред`явлення такої вимоги. Частиною 1 ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи те, що укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги визнаний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 р. у справі №522/2609/20 недійсним, відповідно вимога [PERSON] про стягнення коштів за вказаним договором з Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» задоволенню не підлягає, оскільки недійсний правочин не породжує для сторін обов`язку його виконання та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на викладене, суд вважає що позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до особи, яка безпосередньо отримала вказані кошти. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed