Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою у сумі 13 871,55 грн, що еквівалентно 500,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач маючи намір придбати будинок [ADDRESS] , який продавала [PERSON] , 18 січня 2021 року перед укладенням договору купівлі-продажу зазначеного будинку передала останній грошові кошти у сумі 500,00 доларів США як завдаток, що підтверджується розпискою, яку відповідач написала особисто. За твердженням позивача, попередньо обумовлена сума купівлі-продажу будинку складає 23 500,00 доларів США. Перед підписанням розписки, відповідач запевнила, що будинок належить останній і вона має намір його продати. Після отримання 500,00 доларів США відповідач зобов`язалась зняти оголошення щодо продажу будинку із сайту ОЛХ та не продавати іншим особам цей будинок. Однак, відповідач розмістила оголошення на сайті ОЛХ про терміновий продаж будинку, і на усне звернення позивача щодо розірвання укладеного між ними зобов`язання та повернення грошових коштів, відмовила. Також позивач зазначає про направлення претензії відповідачу щодо припинення зобов`язання купівлі-продажу будинку та сплати позивачу завдатку за будинок у сумі 500,00 доларів США, але відповідь на дану претензію позивач так і не отримала. На даний момент основний договір купівлі-продажу будинку та додаткові угоди не укладались, а оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, у зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 13 871,55 грн, що еквівалентно 500,00 доларів США. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1763/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 травня 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що отримала завдаток у сумі 500,00 доларів США за продаж будинку [ADDRESS] . На її прохання укласти правочин позивач відмовилась. Пізніше 29 квітня 2021 року відповідач уклала з іншою фізичною особою договір купівлі-продажу вказаного будинку, що підтверджує факт наміру відповідача продати будинок позивачу до 01 лютого 2021 року. У відзиві також зазначено, що відповідач отримані грошові кошти від позивача у сумі 500,00 доларів США не повернула, оскільки порушення зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу будинку сталося з вини позивача, а розписка укладена між сторонами є договором завдатку. Крім того, відповідач стверджує, що письмову претензію позивача не отримувала, більш того дані про відправлення за трек номером відсутні у системі відстеження на сайті Укрпошта. До матеріалів відзиву додано скрін-шот переписки смс-повідомлень між позивачем і відповідачем, роздруківка з Укрпошти та копія договору купівлі-продажу від 09 квітня 2021 року. Представник позивача Охмак В. І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Судом установлено, що 18 січня 2021 року укладено письмову розписку, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток у сумі 500,00 доларів США за продаж будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за попередньо домовленою сумою 23 500,00 доларів США з терміном угоди до 01 лютого 2021 року. До позовної заяви також додано роздруківки оголошень щодо продажу вказаного будинку. Отже, за змістом розписки, яка міститься у матеріалах справи, [PERSON] отримала завдаток від [PERSON] у сумі 500,00 доларів США. Позивач у заяві тлумачить грошові кошти, які надані згідно вказаної розписки, як аванс, який повертається в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору. Однак, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві стверджує, що розписка є договором завдатку. Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, завдаток є способом забезпечення виконання зобов`язання та одночасно є способом платежу. Правила статті 570 Цивільного кодексу України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку може мати місце лише у разі наявності грошового зобов`язання за договором між сторонами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №756/5677/17. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Згідно частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Дослідивши матеріали справи та зміст розписки від 18 січня 2021 року (значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів, порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) суд дійшов висновку, що сторони мали намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений, то підстава отримання від [PERSON] 500,00 доларів США у рахунок продажу будинку відсутня. Розписка, укладена між сторонами містить передачу грошових коштів в іноземній валюті доларах США, зміст розписки не містить перерахунок суми в еквівалент грошової одиниці України ? гривні. Однак, у позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача грошові кошти в національній валюті ? українській гривні, що станом на 31 березня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України (курс 27,7431 грн за 1 долар США) становить 13 871,55 грн. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України ? гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти ? фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Доказів виконання відповідач зобов`язань за розпискою, наявною в матеріалах справи, а саме укладення договору купівлі-продажу будинку до 01 лютого 2021 року суду не надано. Більше того, відповідач у відзиві на позовну заяву, визнала факт неповернення позивачу 500,00 доларів США отриманих за розпискою. Окрім того, відповідач разом з відзивом надала до суду договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 09 квітня 2021 року приватним нотаріусом Курячим В. М., укладений між [PERSON] та [PERSON] . Тобто будинок, який мала намір купити позивач за умовами укладеної розписки, відповідач продала іншій фізичній особі після обумовленого строку угоди. Таким чином,\~ураховуючи,\~що грошові\~кошти відповідно\~до розписки\~від 18\~січня 2021\~року надавались\~відповідачу [PERSON] в іноземній валюті ? доларах США, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у валюті, визначеній договором, що становить 500,00 доларів США. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial