Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за сторонами право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями літ. «Д», веранда «Д1», веранда «д», ганок, погріб «Б», убиральня літ. «В», огорожа №1, хвіртка №2, загальною площею 62,9 кв.м, в тому числі житловою площею 39,1 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 10.11.1998 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON] , 1995 року народження, син [PERSON] , 1998 року народження, які вже досягли повноліття, та син [PERSON] , 2014 року народження. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт придбання квартири підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 15.12.2011 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.04.2004 за №5267273. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В даний час між сторонами виник спір щодо володіння та користування будинком, який вирішити в добровільному порядку вони не можуть, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу слухати у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.1998 (а.с.4). У шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON] , 1995 року народження, син [PERSON] , 1998 року народження, які вже досягли повноліття, та син [PERSON] , 2014 року народження (а.с.5). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, відповідач [PERSON] придбав цілий житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] , тобто набув за час їхнього шлюбу з позивачем. Право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.04.2004 за №5267273 (а.с.6-9). В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.\~ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, приходить до висновку, що сторонами у справі під час шлюбу набуто спірний будинок. В силу ст. 60 СК України дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належить по 1/2 частці будинку. Підстав для відступлення від рівності часток сторін у спільній сумісній власності не встановлено. Також [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею витрати за надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких вимог. Враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, та заяви про неможливість з поважних причин подати дані докази до закінчення судових дебатів у справі в порядку ч.1 ст.246 ЦПК України, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні таких вимог. З урахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір слід покласти на сторону відповідача.

Outcome: approved