Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 07.06.2021 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.02.2019 за період з 23.02.2019 по 22.12.2020 у розмірі 12252,74 грн, що складається з: -6341,56 грн заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), -5911,18 грн заборгованість за пенею та комісією, та 2270 грн судового збору. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначає, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг від 23.02.2019, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим за період з 23.02.2019 по 22.12.2020 утворилась заборгованість загальним розміром 12252,74 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22.06.2021 позовна заява залишена без руху. 05.08.2021 позивач відправив до суду уточнену заяву про стягнення заборгованості з додатками. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 07.09.2021 постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово. Ухвалою суду від 22.08.2022 постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач, представник позивача повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання представник не з`явився, у п. 3 прохальної частини позовної заяви, клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача від 11.08.2021 просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. ч. 7, 11\~ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила (тобто не з`явилася без поважних причин), відзив до суду не подала. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд вважає за потрібне розглянути цю справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання і представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 23.02.2019 відповідачем було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, згідно з якою відповідач погоджується, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. У заяві відповідач погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що має сповістити відповідача повідомленням у мобільному додатку. Відповідач просить вважати наведений зразок власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний цифровий підпис) обов`язковими при здійсненні операцій за всіма рахунками, відповідач засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій відповідача згідно з договором. Відповідач визнає, що накладення електронного цифрового підпису є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Відповідач підтверджує, що всі наступні правочини можуть вчинятися нею або Банком з використанням електронного цифрового підпису, а ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку (арк. с. 43). Позивачем надано Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (далі Правила), після розділу IV «Кредити» яких зазначено, що підпис споживача та дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису (арк. с. 44-90). Також суду надано для ознайомлення Тарифи та Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», де зазначено, що ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису. Згідно з тарифами пільговий період до 62 днів, пільгова процентна ставка 0,00001 %, розмір обов`язкового щомісячного платежу за карткою «Monobank» 5 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості), базова процентна ставка на залишок заборгованості на місяць 3,2 % на місяць, збільшена відсоткова ставка на місяць у випадку наявності простроченої заборгованості 6,4 %, санкції за порушення зобов`язань за кредитом: від 1 до 30 днів штраф у розмірі 50 грн, від 31 до 90 днів штраф у розмірі 100 грн, від 91 до 120 днів - штраф, що розраховується за формулою 100 грн + 6,4 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця, від 121 дня до 210 днів штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання. Порядок погашення заборгованості прострочений кредит, прострочені проценти, заборгованість за кредитом, нараховані проценти, пеня, штрафи (арк. с. 91-93). Позивачем надано виписку про рух коштів на картці відповідача від 05.08.2021, згідно з якою кредитний ліміт станом на 22.12.2020 5000 грн, заборгованість станом на 22.12.2020 12252,54 грн (арк. с. 39). Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту відповідачу з 23.02.2019 встановлено кредитний ліміт у сумі 5000 грн (арк. с. 40). Згідно з довідкою про наявність рахунку відповідачу згідно з заявою-анкетою від 23.02.2019 видано кредитну картку № [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , дата та час активації картки та встановлення ПІН-коду 23.02.2019 о 15:00, строк дії 08/24 (арк. с. 41). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 23.02.2019 станом на 22.12.2020 загальний залишок заборгованості за тілом кредиту 6341,56 грн, заборгованість за пенею та комісією 5911,18 грн (арк. с. 42). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~ від\~23.02.2006\~N\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України ( тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~ст. 1055 ЦК України). Згідно зі змістом\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ч.1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, позивач надав копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів на картці відповідача від 05.08.2021, довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, довідку про наявність рахунку, Правила, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту. Зазначені Правила, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису, на що була надана згода відповідача у анкеті-заяві від 23.02.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Особистий ключ параметр алгоритму асиметричного криптографічного перетворення, який використовується як унікальні електронні дані для створення електронного підпису чи печатки, доступний тільки підписувачу чи створювачу електронної печатки, а також у цілях, визначених стандартами для кваліфікованих сертифікатів відкритих ключів Відкритий ключ параметр алгоритму асиметричного криптографічного перетворення, який використовується як електронні дані для перевірки електронного підпису чи печатки, а також у цілях, визначених стандартами для кваліфікованих сертифікатів відкритих ключів. Пара ключів особистий та відповідний йому відкритий ключі, що є взаємопов`язаними параметрами алгоритму асиметричного криптографічного перетворення. Засвідчення чинності відкритого ключа процедура формування сертифіката відкритого ключа. Відповідачем не надано заперечень щодо того, що він підписував вищевказану заяву, отримував в банку позивача кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000 грн на платіжну картку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитну картку. В Анкеті-заяві не зазначено строк дії договору. Відповідно до п. 4. 27 розділу ІІ Правил строк дії кредитної лінії 5 років, строк користування лімітом кредитування автоматично продовжується на новий строк дії ліміту кредитування у розмірі попереднього ліміту кредитування. Відповідно до п. 4.10 розділу ІІ Правил сума щомісячного мінімального платежу формується в перший день календарного місяця, наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до 23:55 останнього дня місяця, наступного за звітним місяцем. Згідно з Тарифами розмір обов`язкового щомісячного платежу 5 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості). Проте відповідно до п. 4.16 Правил у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних. Відповідно до п. 4.19 Правил у випадку, якщо істотне порушення зобов`язань не було усунуто протягом строку, зазначеного у п. 4.18 (до 120 календарних днів з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн і пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання. Стовпчик 11 розрахунку заборгованості станом на 22.12.2020, наданого позивачем, який називається «Сума комісії та пені» є штрафом та пенею у розумінні п. 4.19 Правил та розділу «Санкції за порушення зобов`язань за кредитом «у Тарифах. Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно зі змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Відповідно до змісту ч. 1,6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у ч. 1\~ст. 634 ЦК України,\~полягає не\~у тому,\~що споживач\~зобов`язаний\~самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Судом встановлено, що надані позивачем Правила та Тарифи містять електронний підпис відповідача, тому вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому нарахування за пенею та комісією здійснено правомірно. Суд вважає, що під час укладення договору з відповідачем позивач повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк, проте сукупна сума неустойки, нарахована банком, перевищує половину суми, одержаної відповідачем за договором про надання банківських послуг № б/н від 23.02.2019. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тому з відповідача підлягає стягненню 6341,56 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а також заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3170,78 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як \~встановлено у\~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2270 грн з 01.01.2021. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору, позивачем правильно сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,30 грн ((6341,56 грн + 3170,78 грн) х 2270 грн / 12252,74 грн). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved