Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач, АТ «Таскомбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , у якому просять стягнути із відповідача в користь АТ «Таскомбанк» 407\~062,11 грн. боргу та 6\~105,93 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач вказує\~на те,\~що 19 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1094 і додаткову угоду № BL1094/KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 року. Індивідуальною угодою (п.1) обумовлено надання кредитних послуг в рамках ліміту за кредитною лінією в сумі 114\~000,00 швейцарських франків. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2013 р. ухвалено стягнути з [PERSON] в користь АТ «Універсал Банк» 1 555 531 грн. 36 коп. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 р. та 3 441 грн. сплаченого позивачем судового збору. 14 січня 2014 року, Апеляційним судом Тернопільської області у справі №607/8321/13-ц ухвалено рішення, яким зазначене рішення суду першої інстанції змінено шляхом стягнення з відповідача в користь АТ «Універсал Банк» 1 403 662 грн. 46 коп. В решті рішення залишено без змін. На виконання вказаного судового рішення, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/8321/13-ц від 20 серпня 2014 року, який перебуває на виконанні у приватного виконавця Мелиха А.І. (ВП №64992849 від 30.03.2021 року). Зазначає, що рішення суду є обов`язковим до виконання, [PERSON] порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не виконав вказане рішення суду. Відтак, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку позивача, інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 11.03.2018 року по 10.03.2021 року становлять 280\~732,49 грн., 3% річних за період з 11.03.2018 року по 10.03.2021 року 126\~329,62 грн. Представник [PERSON] адвокат Мельник Ю.О. подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що зобов`язання за укладеними спірними договорами про надання кредитних послуг було забезпечено заставою відповідно до Договору іпотеки від 19.12.2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частина якої на праві власності належить [PERSON] . Відповідач звертався до суб`єкта оціночної діяльності для проведення незалежної експертної оцінки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак, АТ «Універсал Банк» не прийняв такого виконання зобов`язання, запропонованого [PERSON] . Крім того, зазначає, що [PERSON] займає посаду директора у ТОВ «Волкас» та отримує заробітну плату. Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 08.09.2014 року про стягнення з [PERSON] в користь АТ «Універсал Банк» 1\~403\~662,43 грн. заборгованості за кредитним договором та 3\~441 грн. сплаченого судового збору. 23.12.2020 року виконавчий лист було повернуто стягувану у зв`язку з невиконанням. Виконавчий лист перебував на виконанні у державній виконавчій службі із 2014 р. по 2020 рік. Однак, виконавчою службою не було звернуто жодного стягнення, у тому числі звернення стягнення на заставлене майно, та заробітну плату боржника. Вважає, що стягував АТ «Універсал Банк», як кредитор, не прийняв запропонованого боржником виконання грошового зобов`язання, а також не вчинив жодних дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, а тому за змістом ст. 613 ЦК України, має місце прострочення кредитора. Вважає, що не вжиття необхідних заходів державною виконавчою службою, бездіяльність банку, неприйняття кредитором АТ «Універсал Банк» запропонованого [PERSON] належного виконання зобов`язання, не вчинення кредитором жодних дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства або випливають із суті зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку не є діями [PERSON] , оскільки він, як боржник, зробив всі можливі дії для виконання покладених на нього зобов`язань за кредитним договором. Також зазначив, що згідно Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1094 і додаткової угоди № BL1094/KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 року, АТ «Універсал Банк» зобов`язується надати [PERSON] кредитні послуги в рамках ліміту за кредитною лінією в сумі 114\~000 швейцарських франків. Відтак, індексації, внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, відновлені еквівалентом іноземної валюти. На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити. Також, зазначив, що у випадку, якщо суд прийде до переконання про часткове задоволення позову, просить зменшити суму трьох процентів річних до 1000 грн. Представник АТ «Таскомбанк» відповіді на відзив не подав. 04 листопада 2021 року у даній справі за наслідками проведеного підготовчого судового засідання закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» Писаренко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мельник Ю.О. в судовому засіданні позовних вимог не визнав та проти їх задоволення заперечив. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2013 р. у справі №607/8321/13-ц, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з [PERSON] в користь АТ «Універсал Банк» 1 555 531 грн. 36 коп. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 р. та 3 441 грн. сплаченого позивачем судового збору. 14 січня 2014 року, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області у справі №607/8321/13-ц, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2013 року змінено, шляхом стягнення з [PERSON] в користь АТ «Універсал Банк» 1 403 662 грн. 46 коп. боргу. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 19.12.2007р. між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL1094 та Додаткову угоду №ВL1094/КL+ від 19.12.2007 р. до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL1094 (Індивідуальна угода кредитна лінія плюс) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктами 1, 5.1 Індивідуальної угоди №BL1094/KL+ від 19.12.2007р. обумовлено надання кредитних послуг в рамках ліміту за кредитною лінією в сумі 114 000 швейцарських франків із сплатою за користування кредитними коштами по процентній ставці в розмірі 9,5% річних. Факт одержання цих готівкових коштів з одночасною конвертацією в 98 780 доларів США підтверджується заявами на видачу готівки та визнається відповідачем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.1, п. 2.2, п. 2.3 Індивідуальної угоди №ВL1094/КL+ від 19.12.2007р., відповідач [PERSON] зобов`язався повернути всю суму кредиту 114 000 швейцарських франків, наданого в межах ліміту кредитної лінії, не пізніше 30.11.2008 р.\~\~ \~Згідно розрахунку заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL1094 від 19.12.2007 р. та Індивідуальною угодою №BL1094/KL+ від 19.12.2007 р., заборгованість відповідача станом на 16.01.2013 р. складає 180 461.58 швейцарських франків, з яких: 113 983,08 швейцарських франків - сума простроченого кредиту; 48 426,99 швейцарських франків - сума прострочених відсотків; 18 051,51 швейцарських франків - сума пені. На виконання вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом 20 серпня 2014 року видано виконавчий лист за №607/8321/13. 08.09.2014 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, за заявою стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23.12.2020 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувану на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64992849. На час розгляду справи зазначене виконавче провадження з приводу примусового виконання зазначеного судового рішення не завершене, борг боржником не погашено. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551\~ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. У постанові від 18.03.2020 року (справа № 902/417/18) ВП ВС дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Як вбачається із наданого розрахунку позивача, із яким суд погоджується, сума нарахованих [PERSON] трьох процентів річних за період з 11.03.2018 року по 10.03.2021 року із суми боргу у розмірі 1\~403\~662,46 грн. складає 126\~329, 62 грн., із розрахунку: 1\~403\~662,46х3/365х1095=126329,62 грн., де 1095 кількість днів прострочення. Суд вважає, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір суми заборгованості по процентах за прострочення виконання зобов`язання до розміру 50 000,00 грн. При цьому, суд враховує наслідки невиконання боржником зобов`язання, які є більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. При цьому, суд також ураховує дії стягувача, який є кредитором у даному зобов`язанні. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2017 року, яке набрало законної сили у цивільній справі №607/13876/16 за позовом ПАТ «Унверсалбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Універсалбанк», третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Костецький Ю.Г. про визнання іпотеки припиненою, у задоволені позову ПАТ «Універсалбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що кредитором у даному зобов`язанні, правонаступником якого є позивач, заходи повернення боргу за спірним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , яка виникла на підставі договору іпотеки від 19.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Універсалбанк» та [PERSON] вживались не своєчасно, що сприяло нарахуванню відповідачу значної суми у вигляді трьох процентів річних. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних підлягають до часткового задоволення на суму 50\~000 грн., яку слід стягнути із відповідача, частково задовольнивши його позовні вимоги у ці частині. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 року та додатковою угодою № BL1094/KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1094 від 19 грудня 2007 року отримав кредит у швейцарських франках, тобто отримав кредитні кошти в іноземній валюті, відповідно інфляційні втрати стягненню не підлягають, у зв`язку з чим вимоги позивача у стягненні 280\~732,49 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають. При цьому, суд виходить із того, що грошове зобов`язання, яке не виконав боржник та за яке зобов`язаний нести відповідальність, передбачену ст..625 ЦК України визначене у іноземній валюті, тобто у швейцарських франках. При цьому, суд зауважує, що ПАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є позивач, мав змогу звернутись із вимогою про стягнення коштів із відповідача, визначену кредитним договором. Враховуючи наведені обставини, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов Акціонерного\~товариства «Таскомбанк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~інфляційних витрат\~та три\~проценти річних\~слід задовольнити\~частково,\~стягнувши із\~ [PERSON] \~на користь\~Акціонерного товариства\~«Таскомбанк» три\~проценти річних\~за несплачену\~суму боргу\~за генеральним\~договором про\~надання кредитних\~послуг №BL1094\~від 19\~грудня 2007\~року та\~додаткових угод\~до нього\~в розмірі\~50\~000\~грн.\~У решті\~вимог,\~із наведених\~підстав,\~суд вважає,\~слід відмовити. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial