Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 131,74 грн, а також судовий збір 2 270 грн та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 33 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира під`єднана до внутрішньобудинкової систем и телопостачання, у зв`язку з чим відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Оскільки від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку відповідач не відмовлялася (не відключалася), але своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2021 складає 5 779,66 грн (заборгованість за послуги з централізованого оплаення - 5 282,86 грн та 496,80 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води). Крім того, позивач посилався на те, що на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 352,08 грн. Зазначає, що всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 779,60 грн, за спожиті послуги до 01.05.2018 р. - 9 352,08 грн, що разом складає 15 131,74 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 23.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що на день подання позовної заяви заборгованість за період з 01.05.2018 по 01.07.2021 у розмірі 5 779,66 грн вже сплачена. Стосовно вимог про стягнення заборгованості у сумі 9 352,83 грн станом до 01.05.2018 зазначає, що гарячим водопостачанням і водовідведенням не користувалася, про що свідчать акти перевірки позивача. Крім того, вважає, що новий кредитор за договором про відступлення права вимоги (договору цесії) від 11.10.2018 не має права вимоги до неї, оскільки вона не була стороною цього договору, а також не надано первинних документів, на підставі яких нараховано борг. Поряд цим, позивач просить стягнути суму заборгованості, нараховану до 01.05.2018, проте з такими позовними вимогами до суду звернувся 02.09.2021, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. 29.11.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача, КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», у задоволенні якого ухвалою суду від 01.12.2021 - відмовлено. У відповіді на відзив, яка надійшла 02.12.2021, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» посилається на те, що послуги з централізованого опалення та водопостачання гарячої води в період виникнення заборгованості надавались відповідачу у повному обсязі і жодних заперечень щодо не користування чи ненадання таких послуг відповідач не направляв. Стосовно пропуску строку позовної давності зазначає, що оскільки між позивачем та ПАТ «Київтеплоенерго» договір про відступлення права вимоги № 602-18 укладено 11.10.2018, то відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України обчислення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг визначається з моменту укладення цього договору. Крім того, передбачена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність продовжена до закінчення дії карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» (зі змінами). З урахуванням часткової сплати боргу, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за період до 01.05.2018 у розмірі 9 352,08 грн, судовий збір 2 270 грн та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 33 грн. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи 6 серпня 2014 року у газеті Хрещатик № 111 (4511) опублікований договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (а.с.111). 28 березня 2018 року в офіційному віснику Київської міської ради - газеті Хрещатик (випуск № 34 (5085) на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с.112). Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація № 591 від 10 квітня 2018 року Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11 жовтня 2018 року між ПАТ Київенерго (кредитор) та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, за умовами якого новий кредитор набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.110). Відповідно до Додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 9352,08 грн за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією Київенерго КП Київтеплоенерго визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ Київенерго. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП Київтеплоенерго видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 11.10.1993 по теперішній час (а.с.120) та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». За твердженнями позивача, відповідач, будучи споживачем даних комунальних послуг, неналежним чином виконувала обов`язки по їх оплаті, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 9 352,08 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги, Законом України, Про теплопостачання, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до положень ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01.05.2018. До 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснювало ПАТ «Київенерго». Частиною 1 статті 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги , учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги . Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 укладеного з ПАТ «Київенерго» набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 352,08 грн за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5) за період з 21.09.2018 по 30.06.2021 сума боргу складає 5 779,66 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення - 5 282,86 грн та 496,75 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Наявні у матеріалах справи квитанції про сплату відповідачем за послуги з централізованого постачання гарячої води та за послуги з централізованого опалення не можуть бути враховані при вирішенні даного спору, оскільки оплати здійснені поза межами спірного періоду. Разом з тим, щодо вимог про стягнення заборгованості за отримані до 01.05.2018 у розмірі 9 352,08 грн послуги з централізованого опалення квартири та гарячого водопостачання слід зазначити наступне. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено здійснення споживачем оплати за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Тобто вимоги позивача вбачають в собі не разову оплату боргу, а щомісячні сплати боргу за послуги за вказаний період. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня коли особа (Позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту) (ст. 261 ЦК України). В даному випадку, позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати відповідачем боргу за надані послуги позивачем Тобто, перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості КП «Київтеплоенерго» звернулося 21.09.2021. Тобто, позивач КП «Київтеплоенерго» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, в межах позовної давності яка була нарахована за період з 21.09.2018 до 01.07.2021. Суд не приймає до уваги доводи про продовження строків, визначених статтями 257, 258 ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» (зі змінами). Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 №540-IX тобто саме з 02.04.2020 діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину, а тому не поширюється на вимоги про стягнення заборгованості до 01.05.2018. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 21.09.2021, суд приходить до висновку, що за вимогами про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період до 21.09.2018 сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову в частині стягнення 9 352,08 грн слід відмовити. Суд відхиляє доводи позивача про те, що обчислення строків позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги № 602-18 від 11.10.2018, оскільки відповідно до ч.1 ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У задоволенні вимог про стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн суд вважає за необхідне також відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції від 20.07.2021 (а.с.9) переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу саме відносно відповідача [PERSON] у даній справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (38,20 %) з [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню 867,04 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: partial