Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є визнання право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 кімнати [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач обґрунтовує позов тим, що [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] , [PERSON] , як спадкодавець не залишав після себе заповіту, тому його спадкоємцями першої черги за законом є син [PERSON] та мати [PERSON] . Обидва з названих спадкоємців звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторії Вікторівни з заявами про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на кімнату [ADDRESS] . Проте, їм було відмовлено відповідною постановою нотаріуса, у зв`язку з тим, що вони не надати документів про право власності спадкодавця на вищевказане майно. За таких умов, вважає, що він, як син [PERSON] мас право на 1/2 кімнати [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] володів кімнатою [ADDRESS] на підставі ордера №00660 серія Б виданого на підставі розпорядження Голови районної державної адміністрації від 27.07.2004 року №1317. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що у 2006 році [PERSON] звертався до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про приватизацію кімнати [ADDRESS] , проте згідно відповіді від 16.11.2006 року №171-Щ-4642 йому було відмовлено та роз`яснено, що йому необхідно звернутися організації, яка обслуговує вищезазначений будинок, з встановленим переліком документів. Таким чином, спадкодавець за життя постійно проживав у спірній кімнаті та особисто звертався до органу приватизації для її безоплатної приватизації, що свідчить про дотримання необхідних для спадкування права на приватизацію умов, а саме: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Від відповідача-1 до суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з наданих до справи документів вбачається, що спірна кімната на праві власності за [PERSON] не зареєстрована. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не звертався із заявою до відповідного органу про приватизацію спірної кімнати у встановленому законом порядку з усіма необхідними документами. Отже, 1/2 частини кімнати [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та не увійшла до кола спадкового майна. Отже, [PERSON] за життя не скористався правом на приватизацію, та не набув права власності на спірну квартиру. Від відповідача-2 до суду надійшов відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що вважає вимоги позивача безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Вважає, що саме вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину (спадкове майно), а саме кімнату [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, у відзиві просив повідомити про прийняте рішення в порядку ст.272 ЦПК України. Відповідача-2 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини та відповідні їм докази, надавши оцінку кожному доказу окремо, а також доказам в сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2019 року, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 27.02.1997 року, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] . Як вбачається із копії постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вікторії Вікторівни Дерев`янко від 24.03.2020 року, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на кімнату [ADDRESS] , у зв`язку із, відсутністю документів про право власності спадкодавця на вищевказане майно. Згідно ордеру №00660 серія Б [PERSON] на підставі розпорядження Голови районної державної адміністрації від 27.07.2004 № 1317, на сім`ю в складі однієї особи - [PERSON] надано в користування одну кімнати в квартирі [ADDRESS] . У 2006 році [PERSON] звертався до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про приватизацію кімнати [ADDRESS] , проте згідно відповіді від 16.11.2006 року №171-Щ-4642 йому було відмовлено та роз`яснено, що йому необхідно звернутися організації, яка обслуговує вищезазначений будинок, за наступними документами: довідкою по формі №4 про склад сім`ї та займані ними приміщення, заявою від усіх членів сім`ї, які прописані в даній кімнаті, викопіровкою поверхневого плану квартири та копією ордеру завіреною ЖЕКом. Роз`яснено, що з цим пакетом документів йому необхідно звернутися до відділу приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за адресою: вул. Мельникова, буд.30. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами, в розумінні ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Необхідно наголосити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України. При цьому статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннямист.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Так, за правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.\~1261\~ЦК України, у першу чергу право\~на спадкування\~за законом мають\~діти спадкодавця, у\~тому числі\~зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Питання приватизації державного житлового фонду регулюється ЗУ «Про приватизації житлового фонд» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396. Згідно зі\~статтею 345\~ЦК України\~фізична або\~юридична особа\~може набути\~право власності\~у разі\~приватизації державного\~майна та\~майна,\~що є\~в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Питання приватизації державного житлового фонду регулюється ЗУ «Про приватизації житлового фонд» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396. Згідно зі\~статтею 345\~ЦК України\~фізична або\~юридична особа\~може набути\~право власності\~у разі\~приватизації державного\~майна та\~майна,\~що є\~в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонд» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Листом Верховного Суду України від 01.02.2014, роз`яснено, що право на приватизацію квартири, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для здійснення цього права особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. З ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Відповідна правова позиція не змінилися та була викладена у постановах Верховного суду від 09.02.2018 р. у справі № 719/179/17, та від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц. В частині п`ятій пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] за життя не звертався із належно оформленою заявою до відповідного органу про приватизацію спірної кімнати, що не дає підстав вважати що померлий за життя висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про те, що 1/2 частини кімнати [ADDRESS] , на яку позивач просить визнати право власності, є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та не увійшла до кола спадкового майна, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed