Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Адвокат Повалій О.В., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 08 жовтня 2021 року, в якій просила суд: стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] 150\~000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві (без урахування податків та інших зборів і платежів). Пред`явлені вимоги представник позивача мотивувала тим, що [PERSON] з 24 травня 2006 року по 05 березня 2008 року працював на різних посадах у ВАТ «Холдинг-компанія «Інтермет», та 05 березня 2008 року був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. 26 серпня 2006 року знаходячись на робочому місці, з [PERSON] стався нещасний випадок. Факт нещасного випадку зафіксовано актом №1 форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 09 листопада 2006 року, актом форми Н-5 від 09 листопада 2006 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 26 серпня 2006 року о 03 год. 00 хв. Відповідно до актів, основною причиною настання нещасного випадку стало травмування внаслідок протиправних дій інших осіб. При виконанні службових обов`язків, внаслідок протиправних дій сторонніх осіб [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забій грудної клітини, закриту травму живота (забій підшлункової залози), забиті рани 3, 4 пальців правої кисті. Оскільки нещасний випадок стався на території підприємства в робочий час під час виконання [PERSON] своїх службових обов`язків, тому вважається пов`язаний з виробництвом. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю внаслідок нещасного випадку, [PERSON] 12 грудня 2006 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% первинно. За результатами повторного огляду МСЕК 03 лютого 2009 року [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності з причини трудового каліцтва, безстроково. У зв`язку з вказаним нещасним випадком, що призвів до розладу здоров`я [PERSON] , порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої навички та бажання. Тривалий процес лікуванні позбавив позивача вести повноцінний образ життя. З моменту отримання травм він постійно відчуває фізичні страждання, біль, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. На даний час самопочуття [PERSON] не покращується, негативні зміни в його житті є неповторними. Факт моральних страждань є очевидним. Оскільки позивач був застрахованою особою, то відповідно до ст.ст.21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, позивач виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на ступінь втрати працездатності, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності та отриманої травми визначив в сумі 150\~000 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року (головуючий суддя Євтушенко О.І.) позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №20 від 26 квітня 2022 року та протоколу матеріали позову передано в провадження судді Ткаченку А.В. 26 квітня 2022 року. Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року матеріали цивільної справи прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року змінену позовну заяву зі збільшенням позовних вимог та заяву про залучення до участі у справі як співвідповідача ТОВ «Холдінг компанія «Інтермет» залишено без розгляду. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Бойко В.Г. подала відзив на позовну заяву (а.с.24-25), вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення мотивувала наступним. Як вбачається зі змісту позову, [PERSON] з 24 травня 2006 року по 05 березня 2008 року працював інспектором з охорони ВАТ «Холдинг-компанія «Інтермет». При виконанні службових обов`язків внаслідок протиправних дій сторонніх осіб 26 серпня 2006 року він отримав тілесні ушкодженні. 12 грудня 2006 року за результатами огляду МСЕК йому було вперше встановлено 25% втрати працездатності, а 03 лютого 2009 року за результатами повторного огляду встановлено 35% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. При цьому, представник відповідача вказує, що в рамках спірних правовідносин Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не є належним відповідачем. Так, відповідно до п.27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», п.22 ст.71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», дію норм Закону України від 23 грудня 2007 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві …», які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону України від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Оскільки законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди з Фонду. Вважає, що належним відповідачем повинен бути підприємство-роботодавець, яке несе відповідальність за відшкодування моральної шкоди та з вини якого стався нещасний випадок на виробництві з [PERSON] , що зафіксовано в акті форми Н-1. Крім того, оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежало від часу настання страхового випадку і не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області обов`язку здійснювати таку виплату. Відповіді на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень проти доводів, наведених представником відповідача, позивач та його представник не подали, додаткового часу для цього не потребували. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 24 травня 2006 року по 05 березня 2008 року працював на різних посадах у ВАТ «Холдинг-компанія «Інтермет» на посаді інспектора охорони, звільнений 05 березня 2008 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (наказ №1 від 05 березня 2008 року). Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданої 10 грудня 1997 року (а.с.7-8). 26 серпня 2006 року на території техбази підприємства в робочий час під час виконання [PERSON] своїх службових обов`язків з ним стався нещасний випадок травмування внаслідок протиправних дій інших осіб. Як слідує з п.6 акта №1 від 09 листопада 2006 року форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом», нещасний випадок стався за наступних обставин: 26 серпня 2006 року інспектори охорони [PERSON] та [PERSON] заступили на чергування в нічну зміну. Біля 3-ї години інспектори охорони, знаходячись у приміщенні для чергування, побачили через вікно трьох невідомих осіб, які спускалися з козлового крану. [PERSON] та [PERSON] вийшли з приміщення для чергування, щоб з`ясувати причину перебування невідомих на території техбази. На питання, що вони тут роблять, невідомі не відповіли і почали бити [PERSON] ; [PERSON] в цей час залишив місце події і закрився в приміщенні для чергування. Після побиття інспектора охорони [PERSON] невідомі зникли через огорожу, а потерпілий добрався до приміщення для чергування. [PERSON] викликав міліцію, по приїзду якої була викликана швидка медична допомога. Каретою швидкої допомоги [PERSON] був доставлений до КЗ «Міська лікарня №2». Вид події травма, заподіяна іншою особою. Відповідно до п.п.7, 9 акта №1 від 09 листопада 2006 року форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом», основна причина нещасного випадку травмування внаслідок протиправних дій інших осіб. В результаті нещасного випадку [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою грудної клітини, закритої травми живота (забій підшлункової залози), забитих ран 3, 4 пальців правої кисті (а.с.10-11). За результатами судово-медичної експертизи від 29 листопада 2006 року, проведеної судово-медичним експертом Криворізької СМЕ Бондаренком В.П., за обставин, що мали місце 26 серпня 2006 року о 03.20 год. [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с.12-13). Як слідує з висновків, викладених в акті форми Н-5 від 09 листопада 2006 року розслідування нещасного випадку, що стався 26 серпня 2006 року о 03.00 год. в ВАТ «Холдинг-компанія «Інтермет» (а.с.9), нещасний випадок стався на території підприємства в робочий час, під час виконання службових обов`язків, тому відповідно до п.14 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 25 серпня 2004 року №1112, нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом. Висновком МСЕК серії ДНА-02 №010192 від 12 грудня 2006 року, за результатами первинного огляду [PERSON] первинно встановлено стійку втрату працездатності 25% з 12 грудня 2006 року по 01 січня 2008 року та визначено потребу у медикаментозному лікуванні і ВМП по висновку ЛКК ЛПЗ, з повторним переоглядом 01 січня 2008 року. Групу інвалідності не визначено (а.с.14). За результатами повторного огляду МСЕК 03 лютого 2009 року [PERSON] встановлено 35% втрати працездатності з 01 лютого 2009 року і безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 лютого 2009 року у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні і ВМП по висновку ЛКК ЛПЗ, стаціонарному та санаторно-курортному лікуванні. Протипоказана важка фізична праця, робота з тривалим вимушеним положенням тулуба, в несприятливих кліматичних умовах, зі звуковим навантаженням; допустима адмінгосподарча праця невеликого об`єму. Рекомендовано диспансерний облік, лікування у терапевта, невропатолога, стаціонарне лікування (а.с.15). Так, ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34). З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999 року, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача [PERSON] з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 12 грудня 2006 року. Частинами 1, 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення висновком МСЕК [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності 12 грудня 2006 року, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст.13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, що передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Пунктом 2 частини 44 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» пункт 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності» доповнено абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст.5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008, Закон України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема й цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. З урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. Визначальною в цьому випадку для особи є дата встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Беручи до уваги той факт, що висновок МСЕК про встановлення [PERSON] 35% втрати працездатності від 12 грудня 2006 року, тому відповідно до вищезазначеного судом встановлено, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є не належним відповідачем в зазначеній справі, оскільки позивачем жодним чином не доведено та не обґрунтовано порушення Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України прав позивача. Визначаючи характер спору, суд виходить з обставин завдання шкоди здоров`ю [PERSON] в результаті нещасного випадку на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, що стався на території ВАТ «Холдинг-компанія «Інтермет», у зв`язку з чим між сторонами склались трудові відносини, які регулюються положеннями ст.ст.153, 237-1 КЗпП України щодо відшкодування завданої моральної шкоди. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки відповідальність за спричинену позивачеві моральну шкоду внаслідок нещасного випадку на виробництві несе підприємство-роботодавець. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та ухвалення рішення на користь відповідача, а тому витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed