Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

17.01.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] . Ухвалою суду від 27.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху та наданий позивачу термін на усунення виявлених недоліків. 03.06.2022 року до суду надійшов у новій редакції позов [PERSON] до Спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу, Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова м. Києва про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому позивачка просить визнати протиправними і скасувати накази відповідачів від 08.11.2021 року та від 07.12.2021 року, а саме: повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 від 02.11.2021 року №235, наказ про відсторонення від роботи від 08.11.2021 року №208к, акт про відмову надати роз`яснення з приводу відсутності обов`язкового щеплення, повідомлення від 02.11.2021 року №202, наказ від 08.11.2021 року №97-к про відсторонення позивачки від роботи, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 07.12.2021 року №261, наказ про відсторонення позивачки від 07.12.2021 року №223К, наказ №337 від 07.12.2021 року про відсторонення позивачки від роботи. Зобов`язати відповідачів поновити позивачку на роботі шляхом допуску її до роботи згідно займаної посади з урахуванням періоду з 08.11.2021 року по 01.03.2022 року вимушеного прогулу, страхового стажу та права на щорічну відпустку. Стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 року по час відновлення порушених прав. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 08.11.2021 року представниками Спеціалізованої школи-інтернату №14 позивачці було надано на підпис повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 від 02.11.2021 року №235, наказ про відсторонення від роботи від 08.11.2021 року №208К та акт про відмову надати роз`яснення з приводу відсутності обов`язкового щеплення. 31.12.2021 року позивачка через засоби поштового зв`язку отримала від відповідача Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова повідомлення від 02.11.2021 року №202, наказ від 08.11.2021 року №97-к про відсторонення позивачки від роботи. На електронну пошту позивачкою був отриманий наказ №337 від 19.11.2021 року, у якому зазначалось про те, що з 22.11.2021 року вона може бути допущена до роботи за наявності ПЛР-тесту. 07.12.2021 року позивачка отримала від Спеціалізованої школи-інтернату №14 повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 07.12.2021 року №261 та наказ про її відсторонення від 07.12.2021 року №223К. 08.12.2021 року від Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова позивачкою отримано наказ №337 від 07.12.2021 про відсторонення від роботи. Позивачка зазначає, що відсторонення від роботи рівнозначне звільненню, що не передбачено законодавством України, а відповідачі не мали права вимагати у неї документи про отримання повного курсу вакцинації, міжнародний внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію, документ, який підтверджує одужання тощо. Позивачка вказує, що вакцини від COVID-19 знаходяться на стадії клінічних випробувань та досліджень, а відповідно до положень ст.ст. 3, 28 Конституції України, клінічні випробування на громадянах лікарських засобів без їх вільної згоди з застосуванням будь-яких засобів примусу є протизаконним. Крім того, в період з 08.11.2021 року по 19.11.2021 року у школах проводилось он-лайн навчання, тож позивачка могла проводити заняття он-лайн, а карантинні заходи щодо відсторонення від роботи працівників суперечать законам України. Відповідно до положень ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, зокрема, від стану здоров`я. Статтею 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, а ст.ст. 21, 22 КЗпП України встановлено, що держава забезпечує рівність трудових прав. Зміст права на працю полягає у можливості особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України). Право на працю означає не гарантування державою працевлаштування кожній особі, а забезпечення саме рівних можливостей для реалізації цього права. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка також посилається на зміст рішень Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/2019 від 04.09.2019 року, №5-р(І)/2019 від 12.07.2019 року, №9-рп/2013 від 15.10.2013 року, №8-рп/2007 від 16.10.2007 року та №12-рп/1998 від 09.07.1998 року. Позивачка вказує, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а ст. 16 ЦК України передбачено право особи звернутись до суду та способи захисту цивільних прав і інтересів. Позивачка вважає оскаржувані нею накази про відсторонення від роботи протиправними та такими, що підлягають скасуванню, адже у них відсутні правові підстави, передбачені ст. 46 КЗпП України та вказана норма закону взагалі не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки наказ МОЗ №2153 не встановлює та не передбачає, що діяльність перелічених у ньому працівників може призвести до зараження працівників та/або поширення ними інфекційних хвороб, тому підстави для відсторонення, передбачені ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» відсутні. Щеплення від COVID-19 не передбачено Календарем профілактичних щеплень, як єдиним нормативним актом, який встановлює види обов`язкових щеплень в України, в тому числі і за епідемічними показниками. В порушення ст. 7 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», не було надано єдиним компетентним органом для встановлення факту ухилення - посадовою особою державної санітарно-епідеміологічної служби відповідного подання про усунення особи від роботи. Ні ст. 46 КЗпП України, ні ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містять порядку для відсторонення працівників, які не щеплені проти COVID-19. Норма п. 41-6 постанови КМУ №1236 не містить імперативних приписів про порядок здійснення відсторонення працівників. Норма ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» вимагає щоб відсторонення відбувалось в порядку, встановленому законом, а постанова КМУ №1236 не є законом та не може собою його підмінювати. Конституція України не визначає серед випадків обмеження права на працю, обмеження пов`язане із щепленням проти COVID-19, а встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України. Посилаючись на зміст постанови Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №712/3841/17 позивачка вказує, що у разі порушення ст. 46 КЗпП України суд має задовольнити позов про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, при цьому позивачка зазначає, що вимагає повного відшкодування заробітку та інших виплат за час вимушеного прогулу. В оскаржуваних наказах серед правових підстав їх видання вказано посилання на ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», однак вимоги цієї статті не було дотримано при видачі оскаржуваних наказів. Наказ МОЗ №2153 не встановлює та не передбачає, що діяльність перелічених в ньому працівників може призвести до зараження працівників та/або поширення ними інфекційних хвороб, тому підстави для відсторонення, що передбачені ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», відсутні. Навіть у разі наявності епідемічних показань, обов`язкові щеплення мають бути встановлені саме Календарем профілактичних щеплень в Україні, оскільки це єдиний встановлений законодавством нормативно-правовий акт, який визначає перелік обов`язкових щеплень, інші ж органи можуть приймати рішення про проведення обов`язкових щеплень тільки у тому випадку, якщо вони передбачені переліком у Календарі профілактичних щеплень в Україні. Посилаючись на положення ст. 7 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» позивачка вказує, що не було жодного подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, тому не було належним чином встановлено факту ухилення від щеплення. В порушення конституційних норм позивачку було позбавлено права на працю та достатній життєвий рівень виключно за ознакою вакцинації. Ухвалою суду від 06.06.2022 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 06.07.2022 року до суду надійшов відзив відповідача Спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачка працює на посаді вчителя фізичної культури та була відсторонена від роботи згідно з наказами №208-к від 08.11.2021 року та №233к від 07.12.2021 року. Відсторонення від роботи на час відмови від вакцинації здійснюється без збереження заробітної плати. У наказах зазначено, що вони видані на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 41-6 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року. Позивачка була письмово повідомлена про необхідність профілактичного щеплення повідомленням від 02.11.2021 року №235, і з наказом остання була ознайомлена під підпис 08.11.2021 року. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на положення ст.ст. 1, 10, 21, 22, 38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», ст. 46 КЗпП України, зміст постанови Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №755/6458/15-ц та рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року №12-рп/98 у якому Конституційний Суд України фактично вказав на необхідність тлумачення поняття «законодавство» у широкому значенні. Відповідач вказує, що з урахуванням положень ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Положення про Міністерство охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я України може встановлюватись перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Отже, до інших випадків відсторонення працівника від роботи, передбачених законодавством, про що зазначено у ст. 46 КЗпП України, належить, зокрема, випадок, передбачений у ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Частиною 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Посилаючись на п.п. 1, 2 Календаря профілактичних щеплень в України відповідач вказує, що ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Календарем профілактичних щеплень в України передбачено встановлення обов`язкових щеплень проти інших інфекційних хвороб. Згідно наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року, обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, підлягають працівники, зокрема, загальної середньої освіти. Поняття інфекційної хвороби визначено у ст. 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а гостра респіраторна хвороба COVID-19 внесена до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб згідно наказу МОЗ від 25.02.2020 № 521. Ураховуючи зміст ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», МОЗ України має право визначати перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. П. 41-6 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року містить обов`язкові до виконання згідно зі ст. 117 Конституції України приписи керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій, тому директор школи був зобов`язаний виконати п. 41-6 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року. Постановою КМУ №95 від 08.02.2021 року, чинною на час винесення спірного наказу, було затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування. Обов`язкова вакцинація працівників закладів освіти не є абсолютною - оскільки обов`язковому щепленню від гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають працівники у разі відсутності протипоказань до проведення профілактичних щеплень, а тому примусова вакцинація державою не допускається. В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме: навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, тому у разі відсутності вакцинації чинне законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати. Обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, проте, такі втручання цілком припустимі, що підтверджується змістом рішення ЄСПЛ від 15 березня 2012 року, заява №24429/03 у справі «Соломахін проти України». Посилаючись на положення ст.ст. 3, 53, 64 Конституції України відповідач вказує, що не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Обов`язкова вакцинація для позивачки з подальшим відстороненням від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань до такої вакцинації ґрунтується на законі, має законну, об`єктивно обґрунтовану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві, тому не є проявом дискримінації. Позивачка є працівником закладу загальної середньої освіти та контактує з дітьми. Допущення до роботи з дітьми осіб, які не мають обов`язкових щеплень, є неприпустимим з огляду на необхідність забезпечення захисту і здоров`я дітей та безпечного освітнього середовища. Відсторонення позивачки від роботи означало втрату заробітної плати. Однак, це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від обов`язкового щеплення проти COVID-19. Проте, вона не позбавлена можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов`язкової вакцинації. Відповідач посилається на зміст рішення ЄСПЛ від 08.04.2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» та вказує, що держава, встановивши відсторонення працівників закладів освіти від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й дітей, які відвідують цей заклад. Відповідач звертає увагу суду на роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надані у листі від 24.12.2021 року, №3223/0/208-21 та зазначає, що у спірних правовідносинах відсутні факти порушення права позивачки на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, вона продовжує займати посаду вчителя фізичної культури, не звільнена, трудовий договір не припинений. Обмеження було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей, зокрема, учасників освітнього процесу. Відповідач також звертає увагу суду на зміст постанови Верховного Суду від 10.03.2021 р. у справі №331/5291/19 та зазначає, що ураховуючи те, що відсторонення від роботи позивача є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення від роботи робоче місце за працівником зберігається, тому, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 року №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153» на час воєнного стану зупинено дію наказу №2153. Позивачку наказом СШІ №14 від 01.032022 року № 45-к допущено до роботи на час воєнного стану. Ухвалою суду від 18.08.2022 року відповідь позивачки на відзив відповідача Спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу повернуто заявниці без розгляду. Відповідач Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова м. Києва станом на час ухвалення у справі рішення своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки, остання 31.08.2021 року була звільнена з посади вчителя фізичної культури Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова м. Києва в порядку переведення до Спеціалізованої школи-інтернату №14 м. Києва та 01.09.2021 року прийнята на роботу вчителем по переводу до Спеціалізованої школи-інтернату №14 м. Києва. За змістом повідомлення №235 від 02.11.2021 року на ім`я позивачки: «Адміністрація спеціалізованої школи-інтернату №14 м. Києва повідомляє, що з 08 листопада 2021 р. на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників нашого закладу освіти. На підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 р. №2153 та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 просимо до 05 листопада 2021 р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, наприклад: документ, який підтверджує, що Ви отримали повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; внутрішній сертифікат, або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях. Також Ви можете надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011року №595. Якщо до 05 листопада 2021 р. Ви не надасте одного з зазначених документів, 08 листопада 2021 р. Вас відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-Ш. Інформуємо також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за Вас страховий внесок. Період відсторонення без збереження заробітної плати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку (ст. 9 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР)». Згідно акту від 02.11.2021 року, затвердженого директором спеціалізованої школи інтернату №14, акт складений у тому, що адміністрацією була проведена зустріч з учителем фізичної культури [PERSON] з приводу проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 і їй було донесено зміст повідомлення «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» від 02.11.2021 №235 та наслідки відсторонення від роботи з 08.11.2021 року у випадку відсутності необхідних документів щодо щеплення. Повідомлення про можливість відсторонення від роботи [PERSON] , вчитель фізичної культури, підписувати відмовилась. Згідно акту від 08.11.2021 року, затвердженого директором спеціалізованої школи інтернату №14, акт складений в тому, що учитель фізичної культури спеціалізованої школи-інтернату №14 м. Києва [PERSON] відмовилась надавати пояснення з приводу відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. За змістом наказу Спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу №208К від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] »,

Outcome: partial