Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 17.06.2009 р. по 2013 рік позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. В подальшому шлюб між подружжям було розірвано в судовому порядку. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. На підставі судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2020 р. по справі № 367/635/20 відповідач зобов`язаний виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно свої обов`язки щодо сплати аліментів не виконував, вищезазначений судовий наказ був пред`явлений до примусового виконання. 29.07.2021 р. Мирноградським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 66305266. В результаті невиконання відповідачем обов`язку по сплаті аліментів, за ним утворилась заборгованість за період з 01.02.2019 р. по 31.03.2021 р. включно у розмірі 28710,50 грн, з яких за 2019 рік 11471,50 грн, за 2020 рік 13646,50 грн, за 2021 рік 3592,50 грн. З квітня 2021 року відповідач почав сплачувати аліменти за поточний період, проте борг за минулий період ним не погашений. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. За розрахунком позивача, сума пені за період з 01.02.2019 р. по 20.11.2021 р. складає 182267,61 грн, проте, враховуючи положення ст. 196 СК України, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] за судовим наказом від 07.02.2020 р. по справі № 367/635/20 за період з 01.02.2019 р. по 01.04.2021 р. у розмірі 28710,50 грн. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що про судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів та позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів йому та його довірителю стало відомо лише 08.02.2022 р. До цього моменту відповідач вважав, що питання про зобов`язання по утриманню доньки він вирішив, оскільки передав у власність позивачки права на квартиру, що знаходиться у м. Донецьку, в якій сторони проживали, перебуваючи у шлюбі, у зв`язку з чим 08.06.2016 р. [PERSON] склала заяву про відсутність претензій та вимог матеріального характеру до її колишнього чоловіка [PERSON] . Однак, незважаючи на вказану заяву, позивачка 23.01.2020 р. звернулась в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 07.02.2020 р. по справі № 367/635/20 за результатом розгляду зазначеної вище заяви Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд стягнув аліменти за рік до того, як [PERSON] звернулась до суду з відповідною заявою, всупереч вимог ст. 191 СК України. На його думку, такий судовий наказ взагалі не повинен був пред`являтись до примусового виконання, оскільки був винесений з порушенням діючого законодавства. Такі дії суттєво порушили права [PERSON] , який від сплати аліментів не ухилявся і сплачував аліменти на утримання доньки з 25.02.2021 р. по 25.12.2021 р. щомісячно. Крім того, відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в сумі 23932,00 грн. Таким чином, позивачка вводить суд в оману та створює [PERSON] перешкоди в користуванні транспортним засобом у зв`язку з накладенням арешту на автомобіль за начебто існуючий борг по аліментам. Вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки наявна заборгованість виникла в результаті описки, помилки суду і вимога позивачки ґрунтується на існуванні незаконного рішення суду, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Від представника позивачки [PERSON] [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що заява позивачки про відсутність претензій та вимог матеріального характеру до її колишнього чоловіка [PERSON] не має жодного відношення ні до квартири, власницею якої була позивачка, ні до аліментів на дитину. Більш того, відповідач не надав до суду жодних доказів на підтвердження того, що був укладений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку із передачею права власності на нерухоме майно одним із батьків, так як такого договору між сторонами не існує. Звертає увагу суду, що заборгованість по аліментам у сумі 23932,00 грн відповідач був змушений сплатити для зняття арешту, накладеного на його автомобіль у зв`язку з несплатою заборгованості за аліментами. Також зазначає, що відповідачу було відомо про судовий наказ по справі № 367/635/20, адже у наданих ним квитанціях про сплату аліментів у призначенні платежу є посилання саме на цей судовий наказ. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07.02.2020 р. Ірпінського міського суду Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , та судового збору (а.с. 3). На підставі цього судового наказу 29.07.2021 р. начальником відділу Мирноградського міського ВДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 66305266 (а.с. 4). З розрахунку відповідно до інформації системи АСВП вбачається, що загальна заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] на користь [PERSON] згідно виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області від 27.05.2021 р. № 367/635/20 за період з 23.01.2019 р. по 31.03.2021 р. складає 29004,74 грн, з 23.01.2019 р. по 31.12.2021 р. 40181,24 грн, з 23.01.2019 р. по 30.07.2022 р. 24385,24 грн (а.с. 93-95). З наданих представником відповідача [PERSON] [PERSON] копій квитанцій (а.с. 46-57), що визнаються позивачкою та її представником, вбачається, що за 2021 рік відповідачем було перераховано аліментів: 25.02.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 25.03.2021 р. у сумі 1500,00 грн., 22.04.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 27.05.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 24.06.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 22.07.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 26.08.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 23.09.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 25.10.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 25.11.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 25.12.2021 р. у сумі 1500,00 грн, 29.12.2021 р. у сумі 23932,00 грн, що разом становить 40432,00 грн. Такі платежі не враховані у наданому розрахунку відповідно до інформації системи АСВП, але приймаються до уваги судом, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що за період з 25.02.2021 р. по 31.12.2021 р. відповідачем заборгованість зі сплати аліментів було погашено. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину за судовим наказом від 07.02.2019 р. по справі № 367/635/20 за період з 01.02.2019 р. по 01.04.2021 р., проте матеріали справи не містять доказів, що в цей проміжок часу відповідачу було відомо про наявне у нього зобов`язання по сплаті аліментів. [PERSON] сплачував аліменти на виконання судового наказу по справі № 367/635/20 починаючи з 25.02.2021 р., у зв`язку з чим суд доходить висновку, що з цієї дати йому стало достеменно відомо про існування такого судового наказу, та сплатив всю нараховану з 07.02.2019 р. заборгованість 29.12.2021 р. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у справах позовного провадження не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2019 р. до 01.04.2021 р. не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю вини останнього. При цьому суд відкидає посилання представника відповідача [PERSON] на незаконність наказу суду щодо строку стягнення аліментів з 23.01.2019 р., оскільки таке рішення суду не скасовано, отже, є обов`язковим на всій території України. Також суд не приймає до уваги заяву [PERSON] про відсутність претензій та вимог, оскільки з неї не вбачається припинення права позивачки на аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини у зв`язку з передачею нерухомого майна, як передбачено ст. 190 СК України. На підставі ст. 196 СК України, ст. 13, 81 ЦК України,

Outcome: dismissed