Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

Позивач 03.12.2021 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 490\~000 дол. США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.01.2015 [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 490\~000 дол. США, про що відповідач склав розписку. Сторони погодили повернути борг до 23.01.2020, втім відповідач і досі ухиляється від повернення коштів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.02.2022. Задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] які належать на праві власності [PERSON] . До суду 21.12.2021 звернулася [PERSON] , котра є дружиною відповідача [PERSON] з клопотанням про залучення її в якості третьої особи та 12.01.2022 подала позов третьої особи до [PERSON] , [PERSON] про визнання особистим майновим боргове зобов`язання. У підготовчому засіданні 01.02.2022, проведеному за участі представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , [PERSON] та її представника [PERSON] , було задоволено клопотання [PERSON] залучено її в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 17.03.2022, надано час представнику третьої особи усунути недоліки позовної заяви, також суд зобов`язав представника позивача надати у судове засідання оригінал розписки. Представник третьої особи [PERSON] подав до суду 08.02.2022 заяву про зміну предмету позову, згідно якої просить визнати недійсним фіктивний договір позики. Ухвалою суду від 10.02.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. У підготовче засіданні 17.03.2022 учасники справи не з`явилися, представник відповідача звернулася до суду з заявою про відкладення розгляду справи. Наступне підготовче засідання призначено на 20.04.2022. До суду 18.04.2022 надійшли письмові пояснення [PERSON] , який підтверджує факт отримання коштів від [PERSON] у розмірі 490\~000 дол. США, але вказує, що 03.04.2022 він сплатив [PERSON] частину боргу у розмірі 40\~000 дол. США. Також вказує, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси 18.02.2022. У підготовчому засіданні 20.04.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , [PERSON] та її представника [PERSON] , судом було відмовлено у долучені до матеріалів справи письмових пояснень [PERSON] , оскільки сторони викладають свою позицію в заявах по суті справи; задоволено клопотання представника третьої особи та залишено без розгляду позовну заяву від 12.01.2022; залишено без розгляду клопотання про витребування доказів від 12.01.2022, зобов`язано представника позивача надати у наступне засідання оригінал розписки; також судом задоволено заяву представника третьої особи про залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову від 08.02.2022. Представник позивача визнав факт отримання позивачем від відповідача 40\~000 дол. США на часткове виконання умов розписки, третя особа визнала факт розірвання шлюбу між нею та відповідачем. В результаті проведених дій у підготовчому засіданні було закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 12.05.2022. Ухвалою суду від 12.05.2022 задоволено заяву представника [PERSON] про призначення судової технічної експертизи давності документа, призначено по справу експертизу з метою вирішення питання чи відповідає час виконання розписки вказаній у розписці даті, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 27.07.2022 провадження у справі поновлено, експертизу проведено не було у зв`язку з тим, що [PERSON] не оплатила вартість проведення експертного дослідження, судове засідання призначено на 26.08.2022. У судовому засіданні 26.08.2022 ухвалою суду було відмовлено представнику третьої особи у поновленні пропущеного процесуального строку та залишено без задоволення клопотання про витребування доказів. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовну заяву, з урахування відрахування суми боргу, що була сплачена [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти позову. Представник третьої особи Боднар М.О. просив відмовити у задоволенні позову та визнати розписку фіктивною. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 січня 2015 року [PERSON] склав розписку, в якій вказав, що отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 490\~000 (чотириста дев`яносто тисяч) доларів США. Зобов`язався повернути борг в строк до 23 січня 2020 року. На забезпечення виконання зобов`язання надав довіреність [PERSON] , якою уповноважив її без обмеження повноважень користуватися та розпоряджатися його майном та майном, яке буде купуватися в майбутньому (а.с.12). До матеріалів справи додано копію довіреності, на яку вказує [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. 23.01.2015р. та зареєстровану в реєстрі за №71 (а.с.13-14). Представником позивача та відповідача визнається той факт, що 03 квітня 2022 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу у розмірі 40\~000 доларів США. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика отримана, відповідно до розписок, в доларах, тому стягненню підлягають кошти у відповідній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині не повернутої суми боргу у розмірі 450\~000 дол. США є обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на спростування вищевкладеного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 11\~350 грн., що підтверджується квитанцією №35899013 від 02.12.2021 року. За таких обставин, зважаючи, що позов підлягає частковому задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10\~419,30 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial