Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у травні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні 2021 року позивач дізнався про те, що у провадженні приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, який було вчинено 22.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, за реєстр. № 5396. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України. Так, позивач вважає, що не укладав з ТОВ «Українські фінансові операції» жодного договору, тим паче нотаріально посвідченого. Виконавчий напис, на думку, позивача, вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус діяв незаконно та безпідставно, оскільки для вчинення виконавчого напису подається оригінал нотаріально посвідченого договору, однак договір між позивачем і відповідачем нотаріально не посвідчувався. Крім того, нотаріусом не перевірено безспірність виниклої заборгованості та факт її стягнення поза межами трирічного строку. Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 22.01.2021 року № 5396, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17.05.2021 року. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року справа передана до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року справу передана за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва за місцем роботи боржника. Не погодившись з ухвалою про передачу справи за підсудністю, позивач оскаржив в апеляційному порядку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року скасована, справа передана до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року вжито заходів забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом. Судом також задоволено клопотання позивача та витребувані докази. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій підтримали позов та просять суд слухати справу в їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено виключно з пояснень позивача, що 22 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. від 10.03.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , який працює ТОВ «Нова Пошта». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч.1\~ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року\~№296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за\~№296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99\~№\~1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року\~№\~1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~№2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за різними ознаками (частина перша та друга статті 24 Конституції України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Отже, сторона, яка посилається на ті, чи інші обставини, повинна навести докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про фактичні обставини справи. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, обов`язок подання доказів лежить виключно на сторонах по справі. Під час підготовки позовної заяви та додатків, позивач та його заявник не були позбавлені можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та зробити копії. І очевидно там були всі документи виконавчого провадження, і спірний виконавчий напис. Судом досліджено матеріали справи, однак позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано ані копії виконавчого напису, ані копій документів, які подавались для його вчинення, ані розрахунку заборгованості, ані копій матеріалів виконавчого провадження. Суд констатує, що позивачем у встановленому порядку не доведена жодна із обставин, на яку він посилається. Всі тези носять характер припущення. Так, наприклад, позивач вказує, що він не укладав будь-якого договору з відповідачем, однак не надає доказів в підтвердження цієї обставини. Позивач вказує, що заборгованість не є безспірною, однак не доводить цю обставину. Посилається на те, що нотаріус не перевірив чи виникло право вимоги у стягувача, однак не надає доказів на підтвердження цих обставин. Також позивачем не долучено до матеріалів справи копії оскаржуваного виконавчого напису, що унеможливлює встановлення, чи дійсно він був виданий приватним нотаріусом Баршацьким І.В. та на підставі якого договору, а також стосовно якої саме заборгованості. Суд позбавлений можливості перевірити, які документи подавались стягувачем для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тому встановити факт того, чи була заборгованість саме такого розміру, чи існувала вона взагалі, чи мала ознаки безспірності, не виявляється можливим. В силу положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем було подано клопотання про витребування доказів, і суд направив копії ухвали з вимогою про витребування доказів учасникам справи. Проте відповідні матеріали не були надані суду. Однак суд вважає, що наслідки цього має нести позивач, як активний та зацікавлений учасник процесу. Суд не може ухвалити рішення лише на підставі припущень та не підтверджених належними та допустимими доказами фактів. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може ухвалити рішення лише на підставі пояснень позивача, не дослідивши документи, що подавались для вчинення виконавчого напису. В даному випадку суд повністю сприяв сторонам у реалізації їх процесуальних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Судові засідання призначались неодноразово. Позивач скористався професійною правничою допомогою, тому його представник не міг не знати предмет доказування по аналогічним справам та право на подання доказів та їх витребування. Під час підготовки позовної заяви та увесь час перебування справи у провадженні, позивач та представник мали повне право на подання доказів та доведення перед судом їх переконливості. Однак в матеріалах окрім копії паспорта позивача, постанови про звернення стягнення на доходи боржника, немає інших даних, які б давали можливість дослідити підстави виникнення заборгованості, її розмір, дотримання порядку вчинення виконавчого напису, та інші важливі обставини даної справи, що унеможливлює ухвалення позитивного рішення на користь позивача. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог. Відтак, суд визнає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не доведені належними і допустимими доказами. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу також не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed