Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] 01.08.2022 звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, 08 вересня 1999 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, про що 08 вересня 1999 року зроблено запис № 686. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER] , видане 22 травня 2015 року, та про що 12 квітня 2005 року складено відповідний актовий запис № 316; - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER] , видане 22 травня 2015 року, та про що 03 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис № 1284. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що позивач та відповідач, мають кардинально різні характери, абсолютно протилежні погляди на життя, навколишній світ та виховання дитини. Відповідач вчиняє відносно позивача психологічне насильство, що полягає у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою. За одним з таких випадків 03 серпня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області виніс Постанову у справі № 175/2250/20, якою було визнано Відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідач зловживає алкогольними напоями наслідком чого є те, що позивач постійно піддається моральному тиску з боку відповідача. У зв`язку із постійними сварками сторін, травмується психіка спільних дітей, що є неприпустимим та що суперечить ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, а саме батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому, позивач, знаючи характер відповідача, боїться та хвилюється за фізичний та психічний стан дітей. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем припинені. Мотивом до розірвання шлюбу є відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим. Постійні суперечки, непорозуміння та скандали, образи та приниження з боку відповідача, призвели до втрати між позивачем та відповідачем почуття любові та довіри. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем, заважає побудові особистого щасливого життя позивача та шкодить інтересам спільних дітей. Родина розпалась остаточно і безповоротно та її збереження є недоречним та таким, що суперечить інтересам один одного та інтересам дітей, у зв`язку з чим позивач і звернулась до суду. Представник позивача надав заяву в якій просив справу розглянути без участі позивача та її представника. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст.\~124\~Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що з 08 вересня 1999 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, про що 08 вересня 1999 року зроблено запис № 686. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER] , видане 22 травня 2015 року, та про що 12 квітня 2005 року складено відповідний актовий запис № 316; [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER] , видане 22 травня 2015 року, та про що 03 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис № 1284. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що позивач та відповідач, мають кардинально різні характери, абсолютно протилежні погляди на життя, навколишній світ та виховання дитини. Відповідач вчиняє відносно позивача психологічне насильство, що полягає у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою. За одним з таких випадків 03 серпня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області виніс Постанову у справі № 175/2250/20, якою було визнано Відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідач зловживає алкогольними напоями наслідком чого є те, що позивач постійно піддається моральному тиску з боку відповідача. У зв`язку із постійними сварками сторін, травмується психіка спільних дітей, що є неприпустимим та що суперечить ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, а саме батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому, позивач, знаючи характер відповідача, боїться та хвилюється за фізичний та психічний стан дітей. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем припинені. Мотивом до розірвання шлюбу є відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим. Постійні суперечки, непорозуміння та скандали, образи та приниження з боку відповідача, призвели до втрати між позивачем та відповідачем почуття любові та довіри. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем, заважає побудові особистого щасливого життя позивача та шкодить інтересам спільних дітей. Родина розпалась остаточно і безповоротно та її збереження є недоречним та таким, що суперечить інтересам один одного та інтересам дітей. У відповідності до ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.\~82\~ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки. Збереження сім`ї неможливо, майнових спорів та спору щодо проживання дитини між позивачем та відповідачем, на даний час відсутні, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище позивачу залишити [PERSON] (на прохання позивача). Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Представник позивача надав клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність , договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17. Представником позивача на підтвердження понесення Щербиною О.Ю. витрат на адвоката надано: договір про надання правничої допомоги №220 від 29 липня 2022 року; додатку №1 до договору №220 від 29 липня 2022 року про надання правничої допомоги, ордер адвоката серії АЕ №1145652 від вд 29 липня 2022 року про надання правової допомоги за Договором №220 від 29 липня 2022 року, укладеного між [PERSON] і адвокатом Циганок Р.О.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2392 від 14 листопада 2011 року, рахунком на оплату №278 від 29 липня 2022 року, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 09 серпня 2022 року, звітом про надання правничої допомоги від 09 серпня 2022 року, а також квитанцію від 11 серпня 2022 року про сплату [PERSON] коштів на суму 2 500,00 грн. за надання адвокатом правничої допомоги. Отже, на виконання ст. 137, 141 ЦПК України представником позивача надано достатньо доказів, які підтверджували факт понесення позивачем витрат в зазначеному вище розмірі, у зв`язку з чим зазначена сума повинна бути відшкодована позивачу. Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки. Збереження сім`ї неможливо, майнових спорів та спору щодо проживання дитини між позивачем та відповідачем, на даний час відсутні, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище позивачу залишити [PERSON] (на прохання позивача). На підставі викладеного,

Outcome: approved