Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на таке. 25.05.2021 відповідач по справі [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 5 000 доларів США шляхом оформлення відповідної розписки, згідно якої [PERSON] , отримавши в борг вказану суму коштів, зобов`язувався повернути борг частинами по 1 000 доларів США через кожних два місяці, і остаточно провести розрахунок до 01.04.2022. Крім того, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо сплати позивачеві процентів, в разі прострочення боргу, які визначені сторонами у розмірі 15% річних за весь період прострочки. Однак, станом на час подачі позову жодні кошти відповідачем не повернено. Як наслідок, [PERSON] просить суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 5 000 доларів США. та 375 доларів США - 15% річних за просторення боргу, а також судові витрати. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022 провадження у даній справі відкрито, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Окрім цього, відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що [PERSON] , як позичальник уклав з [PERSON] договір позики від 25.05.2021 на суму 5 000 доларів США (а.с.9). Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вказаний договір підтверджено відповідною розпискою (а.с. 9), чим належно забезпечено виконання вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України якими визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача [PERSON] , вказано його прізвище та ініціали, паспортні дані, місце проживання, ІПН. Особу відповідача також підтверджено наявними матеріалами справи, я саме світлокопією паспорта громадянина України та карткою платника податків(а.с. 7, 8), довідкою з місця реєстрації (а.с. 15). При цьому, сторонами договору також досягнуто домовленості про те, що повернення боргу відбуватиметься частинами по 1 000 доларів США через кожних два місяці, і остаточно розрахунок буде проведено до 01.04.2022. Крім того, відповідач в разі прострочення боргу взяв на себе зобов`язання щодо сплати позивачеві процентів, які визначено [PERSON] та [PERSON] у розмірі 15% річних за весь період прострочки. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики. Суд вважає виникнення боргового зобов`язання за договором позики встановленим належним доказом, а саме оригіналом розписки, яка була представлена представником позивача в суді, а до матеріалів справи долучено належним чином завірена її копія. Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд України у постанові №309/3458/14-ц від 13.12.2017 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як визначено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові № 483/1953/16-ц від 26.06.2018. Таким чином наявність оригіналу боргової розписки від 25.05.2021 у позивача, яку його представник надав суду, вказує про невиконане зобов`язання відповідачем та підтверджує факт укладення договору позики, а також наявність боргу. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд звертає увагу на те, що відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав. Не надано суду і жодних доказів про погашення [PERSON] суми заборгованості. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, а позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів (боргу) в розмірі 5 000 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 15% річних від простроченої суми необхідно зазначити наступне. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач здійснив розрахунок 15% річних, який відповідачем не спростовано, та який суд визнає обґрунтованим. Зважаючи на те, що укладаючи договір позики від 25.05.2021 відповідач взяв на себе зобов`язання щодо сплати позивачеві процентів в разі прострочення боргу, які визначені сторонами у розмірі 15% річних за весь період прострочки, то суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15% річних також підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне з відповідача на користь позивача стягнути оплату судового збору у розмірі 1572, 20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved