Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила суд визначити місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. В обґрунтування позову зазначала, що з 22 серпня 2009 року вона і [PERSON] перебували у шлюбі, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 23 листопада 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, після чого їхній малолітній син залишився проживати разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] звернувся до Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області із заявою про визначення порядку участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 05 листопада 2019 року № 1199 визначено порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , який проживав із матір`ю. Однак на даний час син сторін [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , який не надає їй дитину для спілкування та участі в його вихованні, тому вона вважає необхідним, щоб суд заслухав думку малолітнього сина сторін [PERSON] з приводу того, з ким із батьків дитина бажає проживати надалі. У серпні 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки та піклування), у якій він просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що з 22 серпня 2009 року він і [PERSON] перебували у шлюбі, рішенням суду від 23 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати разом із матір`ю, позивачем [PERSON] , яка почала чинити йому (батькові) перешкоди у спілкуванні із сином, у зв`язку з чим він змушений був звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку участі батька у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 05 листопада 2019 року за № 1199 визначено порядок участі його, батька [PERSON] , який проживав окремо, у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , який проживав разом із матір`ю [PERSON] . На початку 2021 року їхній син [PERSON] виявив бажання та періодично став проживати разом із батьком, а з літа 2021 року син за своїм власним бажанням став постійно проживати із батьком, оскільки матір [PERSON] перестала належним чином піклуватися про дитину, стала жорстко відноситися до сина. 20 липня 2021 року відносно позивача [PERSON] складено протокол про адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП, за вчинення нею домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно сина [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітній син сторін проживає разом із батьком та категорично відмовляється проживати із матір`ю, тому він вважає за необхідне заслухати в суді думку малолітнього сина [PERSON] щодо того, з ким із батьків він бажає проживати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеному нею у первісному позові, просила суд задовольнити його. Проти зустрічного позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити. Поданий ним зустрічний позов підтримує повністю, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити заявлені ним зустрічні вимоги. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області Сундук Л.І. у судовому засіданні первісний позов [PERSON] не підтримала, просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов [PERSON] підтримала, просила суд його задовольнити, вказуючи на те, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , бажає проживати із батьком, проти проживання із матір`ю дитина категорично заперечує, вважає, що визначення місця проживання сина сторін [PERSON] разом із батьком буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 22 серпня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . 23 листопада 2018 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у справі № 361/3614/18, шлюб між сторонами розірвано, після чого їхній малолітній син [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю. 05 листопада 2019 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 1199 окремо проживаючому батькові [PERSON] було визначено порядок його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , який проживав разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до характеристики від 22 липня 2021 року учня 6-В класу Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Василя Стуса Броварської міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , навчається у даній школі з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та працелюбний учень. Матір [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дитини. Постійно цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою сина, завжди відвідує батьківські збори. Із постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року у справі № 361/6664/21 вбачається, що відносно позивача [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. ст. 1732 КУпАП, за вчинення нею 04 червня 2021 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. За результатами розгляду даної справи, суд дійшов висновку про закриття на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у цій справі, у зв`язку з відсутністю належних доказів складу правопорушення. У ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 5 СК України закріплено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-II встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 виклав правовий висновок та зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. За змістом ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Під час розгляду справи суд у присутності представника Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області Гайдаєнко С.П. заслухав думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який суду пояснив, що раніше він проживав разом із матір`ю [PERSON] , яка його била та ображала, поїсти або сходити до вбиральні він міг лише з дозволу матері. У червні 2021 року батько [PERSON] забрав його від матері проживати до себе, з того часу він постійно проживає разом із батьком. Зустрічатися та спілкуватися з матір`ю він категорично не бажає. Висловив своє стійке бажання проживати лише разом із батьком. Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц виклав правовий висновок, у якому зазначив, що міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 25 серпня 2021 року Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, розглянувши заяву [PERSON] від 16 липня 2021 року та заяву [PERSON] від 04 серпня 2021 року, надав висновок за № 658 щодо визначення місця проживання сина сторін [PERSON] , [INFO] , у якому,

Outcome: approved