Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

20.06.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (далі - ІОК НААН) про визнання наказів незаконними та їх скасування, стягнення різниці у заробітній платі за час простою, мотивуючи свої вимоги тим, що він є доктором технічних наук, професором, членом-кореспондентом НААН, та з 11.10.2021 обіймає посаду головного наукового співробітника відділу техніко-технологічного забезпечення насінництва та є керівником програми наукових досліджень НААН № 18 «Сорти і гібриди олійних культур та технології їх виробництва» (далі - ПНД № 18), яка має державне фінансування, а ІОК НААН - є головною установою і виконавцем цієї ПНД № 18. 24.02.2022 директор ІОК НААН [PERSON] видав наказ № 01-03/6 «Про тимчасові зміни в роботі ІОК НААН», пунктом 2 якого співробітники безстроково переведені на дистанційну роботу. 23.05.2022 позивач отримав через телефон фотографії наказів директора ІОК НААН про встановлення йому простою у зв`язку з введенням воєнного стану № 03-05/24к від 01.04.2022, № 03-05/28к від 18.04.2022, № 03-05/28/1к від 29.04.2022, № 03-05/31к від 12.05.2022, № 03-05/35к від 12.05.2022, якими окремим особам, зокрема і позивачу, встановлювався простій з 01.04.2022 до 15.04.2022, з 18.04.2022 до 30.04.2022, з 01.05.2022 до 15.05.2022, з 16.05.2022 до 20.05.2022, з 23.05.2022 до 31.05.2022 із оплатою праці 2/3 посадового окладу. Крім того, з розрахункових листків позивач також дізнався, що йому було встановлено 16 днів простою у березні 2022 р. Про прийняття вказаних наказів позивача не було попереджено, та із наказами в установленому порядку його не ознайомлено. Копії всіх наказів позивач отримав 14.06.2022 лише після його письмового звернення від 06.06.2022. Позивач вважає вказані накази незаконними, оскільки у них відсутні підстави встановлення простою, передбачені ст. 34 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України). Зупинення роботи може мати місце лише у разі неможливості організувати роботу дистанційно. Про простій оформляється акт, що відповідачем не зроблено. Вважає, що введення воєнного стану жодним чином не зумовлює встановлення простою та не регулює трудові правовідносини. Також позивач, не знаючи, що перебуває у простої, продовжував дистанційно виконувати свою роботу, а саме підготував до публікації наукові статті та тези конференції, брав участь у координаційно-методичних нарадах НААН та особисто брав участь у засіданні вченої ради ІОК НААН, виконував роботу щодо атестації 8-ми науково-дослідних установ НААН як член Експертної групи ЕГ-05 МОН України тощо. Отже, ІОК НААН не призупиняв свою діяльність через воєнний стан, а тому підстав встановлення простою не було. Також зауважував на невідповідності оскаржуваних наказів вимогам нормативно-правових актів щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також не містять відміток про ознайомлення позивача із ними. З наведених вище підстав просив поновити строк оскарження наказу «Про встановлення простою у зв`язку з введенням воєнного стану» № 03-05/21к від 10.03.2022, визнати незаконними та скасувати накази директора ІОК НААН «Про встановлення простою у зв`язку з введенням воєнного стану» № 03-05/21к від 10.03.2022, № 03-05/24к від 01.04.2022, № 03-05/28к від 18.04.2022, № 03-05/28/1к від 29.04.2022, № 03-05/31к від 12.05.2022, № 03-05/35к від 12.05.2022 в частині встановлення простою позивачеві з оплатою праці під час простою з розрахунку 2/3 встановленого йому посадового окладу, стягнути з відповідача на його користь різницю у заробітній платі за час безпідставного простою в сумі 16 956,22 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів та судові витрати (а.с. 2-6). Відповідач ІОК НААН в особі директора Ельчина Алієва позов не визнав, зазначивши у відзиві, що позивач необґрунтовано та всупереч змісту ст. 34 КЗпП України вказує на те, що зупинення роботи можливе лише у разі, якщо з об`єктивних причин не можливо організувати роботу у дистанційному режимі. Також позивач не надав доказів здійснення ним дистанційної роботи. Простій у даному випадку запроваджено у зв`язку із іншими, не залежними від роботодавця та працівника обставинами, - військовою агресією з боку Російської Федерації проти України, та запровадженням воєнного стану, а тому роботодавець вправі оголошувати простій як на підприємстві, так і в структурному підрозділі чи окремому працівнику. Доводи позивача зводяться до недоцільності запровадження простою оспорюваними наказами, повноваженнями перевірки якої суди не наділені. Питання щодо встановлення простою за ініціативи власника у зв`язку з введенням воєнного стану є складовою права на управління діяльністю підприємства і є виключними повноваженнями органу управління ІОК НААН. За час простою позивачеві виплачувалось не менше двох третин посадового окладу, як це передбачено ст. 113 КЗпП України. Акт простою у даному випадку не міг складатися, оскільки воєнний стан закріплено на державному рівні. Накази складені із дотриманням вимог діловодства. Позивач був обізнаний про встановлення йому простою, оскільки не з`являвся на роботі за виключенням участі 24.03.2022 у засіданні Вченої ради та засіданні координаційно-методичної ради з виконання ПНД № 18, участь в яких є добровільною. Заробітна плата сплачується позивачеві не як керівнику ПНД № 18, а як одному з виконавців науково-дослідної роботи «18.00.00.07.Ф Техніко-технологічне оснащення первинного насінництва олійних культур». Вважав, що у даному випадку були наявні підстави для запровадження позивачеві простою, а тому спірні накази є законними. Просив у позові відмовити повністю (а.с. 77-83). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді від 22.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі із розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено строки для подання заяв по суті справи, а також строк відповідачу в особі керівника або іншої посадової особи за його дорученням для подання відповідей на запитання позивача у формі заяви свідка, перше судове засідання призначене на 18.07.2022 на 13:30 год. (а.с. 33). Копію вказаної ухвали разом із копією позовної заяви з додатками відповідач отримав 07.07.2022, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с. 35). За клопотанням представника відповідача (а.с. 51), судове засідання, призначене на 18.07.2022, відкладене до 10.08.2022 до 10:15 год. 18.07.2022 надійшли відповіді представника відповідача на запитання позивача у формі заяви свідка (а.с. 70-72). 25.07.2022 надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього матеріалами (а.с. 77-110). 02.08.2022 в електронному вигляді надійшла відповідь позивача на відзив відповідача (а.с. 115-126). У паперовому вигляді відповідь на відзив надійшла до суду 03.08.2022. Станом на 10.08.2022 заперечення відповідача щодо наведених у відповіді на відзив обставин не надходили. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Після початку судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що в місті Запоріжжі 10.08.2022 склалась напружена ситуація через військову агресію РФ. Разом із тим, оскільки дане клопотання надійшло вже після початку судового засідання, а також враховуючи, що представником відповідача подано відзив на позов, надані відповідні докази на його обґрунтування, та зважаючи на те, що представник не скористався правом на участь в судовому засіданні дистанційно (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду), суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням наданих ним відзиву та доказів. Заслухавши позивача, його представників, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно з наказом ІОК НААН № 03-05/79к від 11.10.2021 [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного наукового співробітника відділу техніко-технологічного забезпечення насінництва ІОК НААН з 18.10.2021, встановлено посадовий оклад в розмірі 9 719 грн., надбавку за стаж наукової роботи 2 916 грн., доплату за вчене звання 486 грн., доплату за науковий ступінь 486 грн. (а.с. 8). Наказом ІОК НААН від 24.02.2022 № 01-03/6 «Про тимчасові зміни в роботі ІОК НААН» призупинено з 24.02.2022 в Інституті навчальний процес аспірантури та вирішено здійснювати господарську діяльність лише за особистим розпорядженням адміністрації (п. 1), співробітників переведено на дистанційну роботу відповідно завданням керівників підрозділів (п. 2), подальше інформування співробітників вирішено здійснювати через відповідну групу Viber (п. 9) (а.с. 12). Наказом ІОК НААН від 09.03.2022 № 01-03/7 «Про внесення змін до наказу № 01-03/6 від 24.02.2022», внесено зміни до п. 2 наказу від 24.02.2022 № 01-03/6, а саме припинено дію п. 2 та викладено його в такій редакції: «керівникам науково-дослідних робіт, заступнику директора з наукової роботи, заступнику директора з виробництва та керівникам структурних підрозділів Інституту надати пропозиції щодо подальшої форми організації праці підлеглих їм співробітників» (а.с. 41). Листом ІОК НААН від 13.06.2022 № 115 позивачеві надіслано копії наказів № 03-05/21к від 10.03.2022, № 03-05/24к від 01.04.2022, № 03-05/28к від 18.04.2022, № 03-05/28/1к від 29.04.2022, № 03-05/31к від 12.05.2022, № 03-05/35к від 12.05.2022 «Про встановлення простою у зв`язку з введенням воєнного стану», якими позивачеві та іншим співробітникам (без зазначення займаних посад) встановлено простій з оплатою праці під час простою з розрахунку 2/3 встановленого посадового окладу з 10.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 до 15.04.2022, з 18.04.2022 до 30.04.2022, з 01.05.2022 до 15.05.2022, з 16.05.2022 до 20.05.2022, з 23.05.2022 до 31.05.2022 відповідно (а.с. 17-26). 20.06.2022 позивач звернувся до суду із цим позовом (а.с. 2-6). Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У даному випадку позивач повинен був дізнався про порушення своїх прав наказом № 03-05/21к від 10.03.2022 після одержання заробітної плати у меншому розмірі, тобто з 1 квітня 2022 р. Фактично про існування такого наказу йому стало відомо після отримання його копії листом відповідача від 13.06.2022. Відтак, суд доходить висновку, що позивач не пропустив визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк на оскарження вказаного наказу, оскільки звернувся до суду із позовом 20.06.2022, тобто у тримісячний строк з дня, коли він повинен був дізнатися про порушення свого права. Щодо оскарження інших наказів відповідача цей строк також дотримано позивачем. Стосовно підстав прийняття вказаних наказів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Разом із тим, у спірних наказах посилання на положення ст. 34 КЗпП України як на підставу встановлення простою відсутні. Накази містять посилання на ст. 113 КЗпП України та прийняті у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням воєнного стану згідно з Указом «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022. Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України № 2263-IX від 22.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, в останнє з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Разом із тим, у спірних наказах відсутнє посилання на відповідні положення частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження зупинення роботи ІОК НААН, оскільки наказом ІОК НААН від 24.02.2022 № 01-03/6 «Про тимчасові зміни в роботі ІОК НААН» було призупинено лише навчальний процес в аспірантурі. Крім того, відповідач не надав суду пропозиції керівника структурного підрозділу позивача щодо подальшої форми організації праці позивача, зокрема необхідності оголошення йому простою, як це передбачено наказом директора ІОК НААН від 09.03.2022 № 01-03/7. Враховуючи надану позивачем роздруківку повідомлення [PERSON] (відповідальної особи за інформування співробітників) з месенджера Viber за 10.03.2022, такі пропозиції взагалі не надавались, а завідувачам структурних підрозділів було надано вказівку повідомити своїх співробітників про оголошення простою з оплатою дві третини від посадового окладу до моменту виходу на поля (а.с. 42). Також, відповідачем не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем, а також не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об`єктивну неможливість здійснення роботи позивачем саме через введення воєнного стану. Позивачем ставилось запитання відповідачеві щодо зазначення конкретних обставин, які стали підставою для встановлення простою позивачеві. Проте, у відповідях на запитання у формі заяви свідка директор ІОК НААН [PERSON] такі обставини не зазначив, та вказав лише те, що простій позивачеві встановлено спірними наказами. Також він не надав відповіді й на інші запитання позивача, зазначивши, що поставлені запитання, на його думку, не стосуються обставин, які мають значення для справи (а.с. 70-72). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи надані представником відповідача докази на обґрунтування своєї позиції щодо невизнання позову, суд дійшов висновку, що ним не зазначено та не доведено обставин, які б обумовлювали необхідність встановлення простою позивачеві. Натомість, як випливає з матеріалів справи, строки виконання ПНД № 18 (а.с. 84-86, 87-89, 90-100, 101-105), керівником та виконавцем одного із завдань якої є позивач, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану, не змінювались. Також, незмінним залишився і календарний план на 2022 рік на виконання робіт по завданню 18.00.00.07.Ф (а.с. 106-107). Відтак, відсутні підстави вважати, що діяльність ІОЕ НААН, зокрема і щодо роботи, яку виконує безпосередньо позивач, була зупинена, що обумовлювало би необхідність оголошення простою позивачеві. Таким чином, суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні підстави для оголошення простою позивачеві, передбачені статтею 34 КЗпП України, з огляду на що спірні накази в частині оголошення простою позивачеві із проведенням йому розрахунку заробітної плати на період простою у розмірі двох третин встановленого посадового окладу є незаконними та підлягають скасуванню. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)». З урахуванням викладеного, інші аргументи учасників справи судом не оцінювались, оскільки вони самі по собі на вищезазначені висновки суду щодо незаконності оспорюваних наказів не впливали. Згідно з розрахунком заборгованості по заробітній платі, яку позивач недоотримав внаслідок встановлення йому простою спірними наказами, посадовий оклад позивача складає 14 744 грн., а з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів - 11 868,92 грн. Враховуючи відомості про виплачений дохід позивачеві згідно з розрахунковими листками за березень-травень 2022 р., позивач недоотримав у березні 2022 р. - 4 521,66 грн., у квітні 2022 р. - 6 217,28 грн., у травні 2022 р. - 6 217,28 грн., а всього 16 956,22 грн. (а.с. 7, 14-15). Обґрунтованість цього розрахунку відповідачем не оспорювалась. За таких обставин, оскільки суд дійшов про незаконність наказів, якими позивачеві встановлювався простій у березні-травні 2022 р., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоотримана сума заробітної плати розміром 16 956,22 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до ІОК НААН є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, в сумі 1984,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved