Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 травня 2021 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно участі батьків - [PERSON] та [PERSON] у вихованні їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі протоколу Комісії №8 було видане Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325. Так, вказаним розпорядженням (а.с.17-18) було визначено участь гр. [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - 1 та 3 вихідні з 10:00 год. суботи до 18:00 год. наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі №757/13109/21-ц (позов [PERSON] ) Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини. Однак, позивач не погоджується з вказаним розпорядженням та вказує, що [PERSON] тривалий час зловживає алкоголем, оскільки мали місце випадки розпиття нею алкогольних напоїв до неадекватного стану, у тому числі і з подружками та у присутності малолітнього сина, коли [PERSON] був на чергуванні за місцем постійної роботи в МЗС України, що підтверджують відеозаписами, неадекватної поведінки [PERSON] від 30 та 31 грудня 2020 року разом із роздруківками листування у Viber, а саме: 30 грудня 2020 року малюк пропустив денний сон і був перевтомлений, коли мати продовжувала «відпочинок» з подружками. Позивач зазначає, що [PERSON] фактично самоусунулася від виконання обов`язків матері та у липні 2020 року перервала відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зайняття посади у Міністерстві закордонних справ України і розбудови «власної кар`єри» . Обіцянки приділяти належну увагу сину та чоловікові, після виходу на роботу, [PERSON] не дотримувалася. На той час малолітній син дуже болюче переживав відсутність матері, яка, за її словами, мусила перебувати «на роботі» 10-12 годин на добу, виходячи на роботу й вихідні дні. Прохання [PERSON] повертатися до дому раніше, бо малюк хвилюється, [PERSON] тлумачила як «домашнє насильство». Після оформлення [PERSON] декретної відпустки для стабілізації емоційного стану малюка, [PERSON] заявила, що він не здатний заробляти і забезпечувати її, при тому, що весь час спільного життя [PERSON] всебічно забезпечував дружину, у т.ч. орендуючи житло та необмежуючі її у видатках. Через тиждень після таких звинувачень [PERSON] перервав декретну відпустку та відновився на роботі. З метою допомоги у догляді за дитиною з подружжям спочатку проживала 74-річна мати [PERSON] , яка не впоралася з доглядом онука, а потім - з жовтня 2020 року - батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , за допомогою яких на думку позивача, емоційний стан малюка суттєво стабілізувався. Коли [PERSON] дізналася про наявність [PERSON] відеозаписів, вона почала свідомо руйнувати родину, нагнічуючи вдома нездорову - шкідливу для малюка атмосферу, намагаючись сформувати «доказову базу» для отримання розлучення на її умовах. Проти [PERSON] та його батьків неодноразово висувалися безпідставні та серйозні звинувачення у вчинках, які вони не скоювали, внаслідок чого [PERSON] та його батьки були змушені неодноразово звертатися до органів поліції та органів опіки. [PERSON] влаштовувала регулярні провокації, внаслідок яких [PERSON] був змушений неодноразово викликати поліцію. Під час спільного проживання з позивачем його дружина привчала сина казати «тато - піди», «бабуся - ворог», «бабуся - погана», «бити бабусю ножем» тощо. На запитання до сина, хто тебе цьому навчив, малюк відповідав «мама». Після декількох тижнів окремого проживання батьків малолітній [PERSON] поступово відмовився від таких слів. Відповідне цькування малюка на рідних людей, які фактично доглядати його по 12 годин на день, від яких він відчуває лише ласкаве ставлення та любов, створювало реальні загрози психіці дитини. [PERSON] неодноразово заявляла [PERSON] та його батькам, що забере сина і вони його ніколи не побачать. 24 січня 2021 року [PERSON] , під час гри з малюком, застрибнула на ліжко у спальні, зачепивши головою люстру, з якої посипалися плафони. Один з плафонів розбився об голову маленького хлопчика. Дитині наклали чотири шви, він зазнав жахливого стресу, страху і болю, але на щастя травма не мала трагічних наслідків. [PERSON] категорично відкидає можливість тимчасового відправлення дитини на відпочинок, де постійно проживають його дідусь та бабуся, незважаючи на те, що в малюка діагностовано проблеми з ніжками «завалення стоп до середини» і відпочинок на морі був би йому корисним. Так само під час спільного проживання вона відкидала цю можливість виведення малюка з нездорової домашньої атмосфери, хоча [PERSON] неодноразово наголошував, що такий крок убезпечить емоційний стан малюка і дозволить подружжю знайти розумний компроміс у відносинах. 27 березня 2021 року [PERSON] здійснила чергову провокацію проти батьків [PERSON] , внаслідок якої [PERSON] отримав різану ножову рану п`ятої категорії складності , а [PERSON] - колоту рану долоні та численні синці. Зважаючи на неадекватну поведінку [PERSON] , численні сліди від крові [PERSON] та [PERSON] , присутність в квартирі значної кількості незнайомих для сина осіб (поліція, поняті, адвокати тощо), [PERSON] був змушений вивести малюка з нездорової та загрозливої для його емоційного стану ситуації, про що належним чином повідомив правоохоронні органи. Відтак, з 28 березня 2021 року [PERSON] разом із сином та батьками проживають у орендованій двокімнатній квартирі, про що було невідкладно повідомлено Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Наразі малюк перебуває виключно на утриманні та під повним доглядом батька - [PERSON] (том №1 а.с.23-28). Позивач вказує, що за час проживання з батьком, дідусем та бабусею в дитини стабілізувався нічний сон, малюк веселий здоровий та радісний. Слід зазначити, що він ініціативно не згадує маму, що [PERSON] може пояснити тривалою відсутність [PERSON] вдома у період з кінця липня 2020 року та її фактичним самоусуненням від виконання обов`язків матері. Після трагедії 27 березня 2021 року, [PERSON] майже добу не цікавилася, як себе почуває малюк. З 12:02 28 березня 2021 року [PERSON] суто формально цікавиться життям сина, зазвичай раз на день надсилаючи. [PERSON] шаблонні повідомлення у Viber із однаковим запитом «Як [PERSON]? Надішли фото» (а.с.135-210). [PERSON] жодного разу не запитувала як провів день її син, що він їв, як його здоров`я, чого він навчився, як він спав удень/вночі, який в нього режим дня, які навички отримав тощо. Інколи [PERSON] забуває поставити своє щоденне запитання. [PERSON] вважає, що такий стиль спілкування [PERSON] використовує не через зацікавленість у житті малюка, а з метою збору певної «аргументаційної бази» для подальших судових процесів. [PERSON] виходить з того, що мати наразі не знає та належним чином не цікавиться життям, режимом та вподобаннями сина, а отже не розуміє актуального стану його розвитку і не може його доглядати. Позивач вказує, що ніколи не виступав проти зустрічей [PERSON] з сином, більш того, під час спільного життя неодноразово просив приділяти більше уваги та турботи малюку. 29 березня 2021 року [PERSON] першим запропонував [PERSON] узгодити формат її спілкування з сином. Його головною вимогою стало гарантування безпеки малюка та унеможливлення чергових провокацій у присутності хлопчика. З цією ж метою визначення можливих безпечних механізмів організації зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] звертався до соціальних служб та правоохоронних органів Печерського району м. Київ. [PERSON] послідовно ігнорувала всі пропозиції [PERSON] , наголошуючи виключно на зручних для неї умовах зустрічі ,у т.ч. у присутності її подружок, реакція на яких у сина була б непередбачувана. Знаючи, що син негативно реагує, коли дорослі розмовляють по мобільному телефону (на тлі напруженої атмосфери в родині, кажучи «нетреба диктофончика/поліції/адвоката»), [PERSON] просила поговорити з трирічним хлопчиком по телефону (малюк не має такого досвіду). 7 квітня 2021 року, [PERSON] отримав офіційну пропозицію [PERSON] щодо зустрічей, запропонований час проведення яких абсолютно не відповідав реальному режиму дня сина. [PERSON] традиційно проігнорувала фактор безпеки, який, на думку [PERSON] є необхідним у контексті подій, які сталися в їхній родині у період 30 грудня 2020 року - 27 березня 2021 року. Як наслідок звернень [PERSON] , 29 квітня 2021 року на його ініціативу було організовано зустріч [PERSON] з сином під наглядом посадової особи ювенальної превенції Печерського району. Показово, що від початку [PERSON] відмовилась від такої зустрічі, зазначивши, що умови її не влаштовують і лише після наполягання [PERSON] погодилась. Під час зустрічі, запланованої на одну годину, малюк повів себе абсолютно спокійно. Були відсутні бурхливі емоції, коли прийшла [PERSON] . Зустріч закінчилася через 40 хвилин, коли малюк взяв [PERSON] за руку і сказав «гуляти з татом». Лише після зустрічі 29 квітня 2021 року [PERSON] почала порушувати питання щодо зустрічей з сином, як і раніше повністю ігноруючи пропозиції позивача. На думку [PERSON] , таким чином вона готувала «аргументаційну базу» до засідання Комісії з питань захисту інтересів дитини, організованого Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 18 травня 2021 року, де було розглянуто питання про визначення порядку спілкування [PERSON] зі спільним з [PERSON] сином. [PERSON] повністю погоджується, що проживання його сина з ним, гарантуючи йому повний належний догляд та житлові умови, любов, піклування та турботу. Наразі, разом з [PERSON] також проживають його батьки - [PERSON] та [PERSON] , які також допомагають із доглядом за онуком. Так, [PERSON] не бере участі у фінансовому забезпеченні сина та сплаті комунальних платежів за спільну з [PERSON] квартиру, які повною мірою взяв на себе [PERSON] . Відмовляється сплачувати половину внеску (батьки роблять на добровільній основі) до фонду садочка, який з вересня 2021 року відвідуватиме малюк. У Viber-листуванні [PERSON] неодноразово безпідставно наголошувала, що перебування сина з його батьками начебто створює загрози для здоров`я малюка, а також у «викраденні малюка». [PERSON] не йде на примирення та конструктивний діалог, які б відповідно до висновку психолога, можуть уберегти їхнього трирічного малюка, «для якого важливими є стабільність, ясність та передбачуваність», від «надмірної тривожності та негативного впливу». [PERSON] та його батьки безпідставно звинувачують у тяжких злочинах, які вони не скоювали. Позивач вказує, що [PERSON] та її представник вчиняють спроби дискредитації позивача як в органах опіки та піклування, так і за його основним місцем роботи, звинувачуючи його, у т.ч. в офіційних документах у «викрадені сина [PERSON] », створюючи таким чином тиск на відповідні органи та [PERSON] , завдаючи шкоди його професійній репутації. Крім цього, у [PERSON] існують підстави вважати, що третя особа використовує власне службове становище та дружні контакти з керівництвом МЗС України, де працює подружжя, для створення додаткового тиску проти нього. [PERSON] неодноразово категорично відкидала пропозиції позивача пройти спільну з сином діагностику психолога доказом є листування у viber. Вона також відмовляється від пропозиції пройти профогляд нарколога та психіатра. Наразі позивачем вже отримано сертифікати про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного оглядів та визнання його таким, що може виконувати функції піклувальника (том №1 а.с. 133-134). Необхідно врахувати, що емоційний стан трирічного [PERSON] ьсуттєво покращився з моменту початку окремого проживання його батьків та фактичного проживання його з батьком, дідусем та бабусею. Стабілізувався нічний син, малюк став більш відкритим радісним, навчився читати по складах, вивчив та почав застосовувати прості форми ввічливості тощо. Водночас, малюк заявляє про «бажання засинати виключно у власному, теплому, м`якому ліжечку» і нервує, якщо при ньому згадати, що він спатиме в іншому місці. Так, відповідно до висновку психолога за підсумками діагностика психоемоційного стану та особистісних характеристик дитини (а.с.101-106): - «… [PERSON] вітається при зустрічі, знайомиться, прощається, вживає слова ввічливості самостійно та слідуючи прикладу та допомозі батька …»; - «… поведінка переважає активна. Психоемоційний стан дитини характеризується інтересом, радістю. Дитина перебувала у спокійному настрої, виражала інтерес та. пожвавлення у зв`язку із іграшками та грою. Емоційні реакції адекватні ситуаціям, що виникали в ході взаємодії, бурхливих емоційних реакцій (істерик) не спостерігалося. Дитина сприймає відмови та заборони, витримує фрустрацію своїх бажань. Зберігає переважно емоційно позитивний настрій. Радіє своїм досягненням, посміхається демонструє пожвавлення. Переважає емоція інтересу»; - «періодично, дитина виходила та поверталася, перевіряючи де батько. [PERSON] в грі міг стривожено просити спеціаліста не рухатися, покласти мобільний телефон, чуючи слова «поліція»/ «адвокат» дитина могла завмерти та повторити слова. Зазначене свідчить про підвищений рівень тривожності у дитини на даний час» (так реакція, малюка була спричинена, неодноразовими провокаціями, які вчиняла [PERSON] проти [PERSON] протягом останніх місяців їхнього спільного життя); - «аналіз … спостереження за дитиною, її реакціями не вказують на ознаки того, що дитина пережила фізичне насильство, жорстоке поводження, відсутня виражена симптоматика пастравматичного стресового розладу. Водночас є ознаки того, що на даний час у дитини підвищена тривожність, що може бути пов`язана з сімейною ситуацію, яка склалися, напруженням, конфліктами, в яких дитина перебувала тривалий час, адже дитина такого віку є особливо чутливою до сімейної атмосфери». Відповідно до висновку психолога за підсумками діагностики особливостей дитячо-батьківських відносин: - «дитина привітно реагує на батька. В його присутності заспокоюється, розслабляється. [PERSON] тілесно притуляється до батька, обіймає його, сидить на ручках. Охоче грає з батьком, демонструє радість від спільної взаємодії. Дитина час від часу виходила з кабінету, де була із психологом, аби знайти батька, пізніше поверталася до кабінету, запевнившись, що батько є»; - «… батько дитини почувається впевнено в ході взаємодії з нею: активно грає, емоційно відгукується на потреби дитини, заохочує, допомагає, піклується. В присутності дитини він уникає негативних оцінок щодо дій матері, що, безумовно, є в інтересах дитини»; - «… у відносинах з батьком задовольняється потреба дитини у безпеці та захисті. Аналіз виконаних методик та спостереження за взаємодією батька та дитини свідчить, що у дитини сформовано надійний тип емоційної прив`язаності у відношенні до його батька»; - «на запитання спеціаліста: «Кто ждет тебя дома?» [PERSON] відповідає, що бабуся із дідусем. Дитина пов`язує свій дім із місцем, де на даний час проживає батько та бабуся із дідусем … зазначене свідчить, що дитина ідентифікує місце свого проживання з місцем теперішнього проживання, свій дім пов`язує з членами своєї сім`ї»; - «при згадці спеціалістом про матір дитина може періодично завмирати, що може свідчити про напруження дитини у взаєминах з матір`ю, бути реакцією на сімейні конфлікти, свідком яких була дитина». Позивач вказує, що у висновку фахівця окремо зазначається, що «без проведення спільної зустрічі дитини з матір`ю та спостереження їх взаємодії в ході психологічного обстеження неможливо охарактеризувати прив`язаність дитини до матері. В подальшому матір дитини може звернутися до спеціаліста з метою організації проведення консультації з нею та спільної зустрічі дитини та матері». З огляду на це та враховуючи факти зловживання [PERSON] алкоголем до неадекватного стану разом із подружками у присутності трирічного, перевтомленого сина, сферу професійної зайнятості, сімейний стан та сімейні цінності подружок, з якими [PERSON] розпивала алкоголь, численні випадки її неадекватної поведінки та свідомі провокації проти [PERSON] , свідком яких ставав малюк, та небезпечні ігри [PERSON] , внаслідок яких син отримав забійну рану тім`яної частини голови, [PERSON] змушений захищати фізичний, емоційний та моральний стан сина і як батько не може погодитися на перебування сина з [PERSON] без його контролю та піклування. У цьому зв`язку позивач вважає, що питання ночівлі та зустрічей сина з [PERSON] без його присутності та контролю, є можливим лише після проходження [PERSON] діагностики у практикуючого психолога та отримання сертифікату нарколога та психіатра, а ночівля поза межами звичного для малюка місця проживання без попередньої підготовки сина та створення належних умов лише завдасть шкоди його емоційному стану. Початок прямого конструктивного діалогу між батьками, на думку [PERSON] має сприяти відновленню довіри між ними і відповідатиме інтересам хлопчика. З цією метою [PERSON] запропонував [PERSON] пройти медіацію. Таким чином, позивач вважає, що розпорядження прийнято без врахуванням всіх обставин, з порушеннями, а тому просить суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325. 08.06.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 08.07.2021 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 15 квітня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від гр. [PERSON] надійшла заява про визначення порядку спілкування з дитиною та документи, передбачені пунктом 73 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». 20 квітня 2021 року здійснено вихід представника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для проведення обстеження житлово-побутових умов матері, за адресою: [ADDRESS] , про що, складено відповідний акт (том №1 а.с. 223-225) На передодні, а саме: 30 березня 2021 року здійснено спільний вихід з представниками Печерського районного у місті Києві Центру соціальних служб, за місцем проживання батька - гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що, складено відповідні акти. Після проведення всіх дій, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» прийнято рішення винести вказане питання на розгляд комісії з питань захист) прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.222-229). 12 травня 2021 року батькам направлено запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 18 травня 2021 року (а.с.221) 18 травня 2021 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому були присутні батько та мати - Гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Членами комісії прийнято одноголосне рішення, враховуючи статтю 141 Сімейного кодексу України, рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини - визначити участь матері у вихованні малолітньої дитини таким чином: 1 та 3 вихідні з 10.00 шд суботи до 18.00 год наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі № 757/13109/21-ц Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини. 25 травня 2021 року Печерською районною в місті Києві державної адміністрацією видано розпорядження № 325 «Про визначення участі матері у вихованні малолітньої дитини». Таким чином, з посиланням на статтю 141 Сімейного кодексу України, а саме: рівність прав та обов язків батьків щодо дитини та принципу 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, яка передбачає, що малолітня дитина не має розлучатися зі своєю матір`ю. Орган опіки та піклування вважає безпідставним визнання протиправним та скасування розпорядження. 03.08.2021 позивачем було подано відповідь на відзив, в якому останній вказав, що що відповідач його не повідомляв належним чином про засідання комісії та зернув увагу, що ніколи не чинив перешкод у спілкуванні матері з сином і сам виступав ініціатором таких зустрічей. Навпаки, ще під час спільного проживання родини, він неодноразово просив та наполягав, щоб [PERSON] приділяла більшу увагу малюку, отримуючи на це звинувачення у «заздрощах кар`єрі» та «емоційному насильстві». Позивач через суттєве загострення ситуації в його родині підтримує контакт зі Службою з лютого 2021 року і неодноразово інформував орган опіки і піклування про: - випадки неадекватної поведінки [PERSON] та вживання нею алкоголю з подружками у присутності маленького хлопчика; - забійну рану голови, яку маленьких хлопчик отримав внаслідок легковажних та необдуманих вчинків матері; - про самоусунення [PERSON] від виконання обов`язків матері, догляду за малюком, а також будь-якої домашньої роботи після дострокового переривання декретної відпустки у липні 2020 року (малюку на той час ще не виповнилося 2,5 роки) та перебування її «на поважній роботі» по 10-12 годин у будні і зазвичай у вихідні дні (родина не мала фінансових труднощів, оскільки наприкінці листопада 2019 року повернулася із довгострокового закордонного відрядження за лінією МЗС України, і рішення [PERSON] вийти на роботу, всупереч інтересам маленького сина, який на той час (липень-жовтень 2020 року) ще болісно сприймав тривале розлучення з матір`ю, було зумовлено виключно її кар`єрними амбіціями); - численні наклепи та провокації, які [PERSON] вчиняла проти [PERSON] і його батьків з метою збору хоча б якоїсь «аргументаційної бази» у процесі розлучення ( [PERSON] знала про наявність в [PERSON] відеозаписів її неадекватної поведінки та перебування у нетверезому стані у присутності перевтомленого сина 30.12.2020), свідомо хвилюючи та доводячи до істерики дитину, а також навчаючи її казати «тато - ворог», «бити бабусю ножем» тощо; - трагедію, яка мала місце 27.03.2021, та нанесення [PERSON] ножових поранень батькам [PERSON] , що стало причиною вимушеного переїзду [PERSON] і його малолітнього сина (з відома правоохоронних органів) на орендовану квартиру; - неодноразові і категоричні відмови [PERSON] від медіації та прямого діалогу з [PERSON] (або через офіційних представників) щодо врегулювання питань розлучення, узгодження графіку зустрічей з сином, використання спільного майна тощо. На думку [PERSON] , такий діалог сприяв би хоча б частковому відновленню довіри між батьками в інтересах маленького хлопчика; - висновок практичного психолога (Додаток №3), який серед іншого наголошує на прив`язаності малюка до батька та нового місця проживання: «дитина пов`язує свій дім із місцем, де на даний час проживає батько та бабуся із дідусем … зазначене свідчить, що дитина ідентифікує місце свого проживання з місцем теперішнього проживання, свій дім пов`язує з членами своєї сім`ї». [PERSON] вважає, що під час ухвалення рішення про передачу маленького сина на ночівлю до [PERSON] , Службою та Комісією з питань захисту прав дитини не були враховані наведені ним факти щодо ставлення [PERSON] до виконання своїх материнських обов`язків та її неадекватної поведінки у присутності маленького сина (Додаток №5: відеофайли від 30-31.12.2021). Відповідна вимога міститься у згаданому вище пункті 73 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866. Після подачі [PERSON] заяви про визначення порядку спілкування з дитиною від 15.04.2021 Службою не було проведено бесід ані з [PERSON] , ані з його батьками, які з жовтня 2020 року проживали разом з подружжям за його спільною згодою з метою допомоги у вихованні маленького [PERSON] (пункті 73 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866). [PERSON] не було надано можливісті ознайомитися із заявою [PERSON] , хоча він був там зазначений, як зацікавлена сторона. Таким чином, позивач вважає, що не було взято до уваги жодних документів, його звернень та обстави при винесенні розпорядження, з яким позивач категорично не погоджується. 03.08.2021 ухвалою суду було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] . 21.09.2021 представником третьої особи було подано пояснення по справі,в яких зазначено, що позивач не заперечує того факту, що з 27.03.2021 створює перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином. Позивач, на думку третьої особи, фактично викрав сина з місця постійного проживання позивача, [PERSON] та їх сина й не дає можливості бачитись з сином, пропонуючи завідомо неприйнятні умови для кожної нормальної матері побачень з сином - за участі адвокатів та представників ювенальної превенції, що вбачається з листа позивача від 09.04.2021. [PERSON] вважає, що вищевказані умови зустрічі з сином запропоновані позивачем до ухвалення рішення у справі № 757/13109/21 про визначення місця проживання сина є безпідставними, оскільки з дати народження сина ( [INFO] ) і по 27.07.2020 (тобто 2 роки і 4 місяця) фактично самостійно займалась вихованням сина, перебуваючи у декретній відпустці. Враховуючи вищевказані обставини, [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування Печерської р-н у м. Києві державної адміністрації для визначення її участі у вихованні сина до ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини. [PERSON] вважає, що для максимально можливого врахування інтересів дитини, є надання можливості сину - [PERSON] бачитись як з своїм батьком - [PERSON] , так і зі своєю матір`ю - [PERSON] . Враховуючи компетенцію органу опіки та піклування та наявність факту створення позивачем перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином, на підставі проведених співбесід з позивачем та [PERSON] , обстеження їх умов проживання, визначення потреб сім`ї, органом опіки та піклування прийнято об`єктивне, законне та справедливе Розпорядження, направлене в першу чергу на відновлення права сина - [PERSON] на спілкування з матір`ю - [PERSON] та в другу чергу, на відновлення права матері - [PERSON] на спілкування з сином - [PERSON] . Так, третя особа вказує, що працює в системі Міністерства закордонних справ України з 2012 року, що вбачається з характеристики керівника експертної групи з питань розвитку економічної дипломатії і цифровізації Директорату розвитку дипломатичної служби щодо [PERSON] , підписана державним секретарем МЗС України Олександром Баньковим. З жовтня місяця 2020 року [PERSON] перебуває на посаді керівника експертної групи з питань розвитку економічної дипломатії і цифровізації Директорату розвитку дипломатичної служби. Наявність шкідливої звички, такої як зловживання алкоголем, підвищена емоційність та неадекватність, є несумісними з зайняттям керівної посади в органах МЗС України. Позивач та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2014. З дати народження сина і до 27.07.2020, [PERSON] перебувала в декретній відпустці. Будь-які зауваження щодо наявності у [PERSON] шкідливих звичок та неадекватної поведінки у позивача були відсутні. Влітку 2020 року [PERSON] запропонували дуже хорошу посаду в Міністерстві закордонних справ України, враховуючи проблеми у чоловіка на роботі та невисоку зарплатню, позивачем та [PERSON] спільно було прийнято рішення про вихід останньої з декретної відпустки. В жовтні місяці 2020 року, з метою вирішення проблем на роботі та постійних безпідставних претензій до матері [PERSON] , яка перебувала з сином, коли [PERSON] та позивач перебували на роботі, останній вийшов в декретну відпустку до досягнення сином 3-х річного віку. Однак, перебуваючи в декретній відпустці, на тлі власної нереалізованості, у позивача почали виникати заздрощі на адресу [PERSON] , її успіхам на роботі, на думку [PERSON] високій заробітній платні, яку [PERSON] отримувала. З даного часу відносини між [PERSON] та позивачем погіршились, в позивача з`явились депресії, останній закривався сам в кімнаті та нікого не впускав до себе. Враховуючи, що перебування з дитиною в період знаходження [PERSON] на роботі, потребує значної уваги, догляду за дитиною, дотримання нею розпорядку дня, приготування їжі та зайняття домашнім господарством, позивач одноосібно прийняв рішення вийти з декретної відпустки та покликав своїх батьків, які проживають в м. Одеса для допомоги у вихованні сина. Третя особа вказує, що такої необхідності не було, оскільки подружжя влаштувало сина до дошкільного навчального закладу № 731 і в період їх перебування на роботі, син знаходився б в дитячому садочку, однак позивач знову одноосібно вирішив, що син не буде відвідувати садочок, а буде перебувати з його батьками. В подальшому, в сварках з [PERSON] позивач почав застосовувати силу по відношенню до неї - штурхав її, бив подушкою, бив долонею по щоці, силою вдавлював палець в лоб та посміхаючись пропонував зняти побої в поліції. З даного приводу [PERSON] неодноразово зверталась до Урядового контактного центру служби стоп насилля. Під час чергової сварки, 04.02.2021 позивач наніс [PERSON] тілесні ушкодження, що призвело до переламу хребця в крижовому відділі хребта. З даного приводу [PERSON] звернулась до органів поліції, у зв`язку з чим було внесено відомості в ЄРДР за № 12021105060000257 від 13.02.2021. Після звернення [PERSON] до органів поліції, з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] , останній та його батьки, почали звергатись до органів поліції, служби у справах дітей, звинувачуючи [PERSON] у вживання алкогольних напоїв, неадекватній поведінці, затримці на роботі та провокаціях. Третя особа ввважає, що вищевказані дії вчинялись позивачем та його батьками для дискредитування [PERSON] , з метою створення передумов для посилання в кримінальному провадженні за фактом нанесення 04.02.2021 [PERSON] тілесних ушкоджень, на те, що її травмування спричинено її недбалістю, що вона начебто була на підпитку і від падіння отримала перелам хребця. [PERSON] дуже побоюється того, що його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності та доведення даних обставин до відома керівництва Міністерства закордонних справ України, оскільки негативно відобразиться на кар`єрі [PERSON] , притягнення до дисциплінарної відповідальності або взагалі може призвести до його звільнення. Про особливу схвильованість [PERSON] , з приводу внесення відомостей до ЄРДР за фактом нанесення [PERSON] 04.02.2021 тілесних ушкоджень, свідчать заяви (повідомлення) [PERSON] про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 383 КК України від 30.04.2021, 22.03.2021, 18.03.2021,18.02.2021, в яких останній просить припинити досудове розслідування, закрити кримінальне провадження, ініційоване [PERSON] та припинення поширення останньою недостовірної інформації про нанесення їй позивачем тілесних ушкоджень. Крім застосування фізичної сили, позивач приховав від [PERSON] , правовстановлюючі документи на квартиру, свідоцтво про народження сина, свідоцтво про шлюб та наші спільні заощадження в сумі 5 000,00 дол. США. Також батьки чоловіка, які проживали з позивачем та [PERSON] разом, всіляко підтримували позивача, постійно робили [PERSON] безпідставні зауваження щодо ведення домашнього господарства та ображали, слідкували за нею коли вона гуляли з сином на вулиці. Враховуючи вищевказані обставини, третя особа вказує, що можна зробити висновок, що позивач та його батьки, умисно створювали нестерпні умови проживання в спільній квартирі, з метою того, що б [PERSON] з`їхала з даної квартири, оскільки шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] фактично припинились і зводились тільки до суцільних суперечок та сварок. Зрозумівши, що їхній план не спрацює, 27.03.2021 позивач та його батьки перейшли до більш радикальних дій, в результаті чого батько позивача - [PERSON] вчинив спробу посягання на життя [PERSON] , шляхом задушення руками, де дивом їй вдалось врятуватись, відлякуючи його ножем, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від [PERSON] 27.03.2021, поясненнями від 27.03.2021 наданими [PERSON] , з приводу чого внесено відомості в ЄРДР за номером 12021105060000628 від 28.03.2021 та заяви [PERSON] від 01.04.2021 про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ( том №2 а.с.127-132). Відтак, після спроби посягання на життя [PERSON] , позивач викрав сина, переховує його від неї та не дає змоги вільно спілкуватись та бачитись з сином, що підтверджується наступними документами, поданими [PERSON] та відповідями отриманими на її звернення, а саме: - заявою про викрадення дитини батьком, повернення дитини за її місцем проживання та відновлення прав матері на спілкування з дитиною від 31.03.2021, адресованої начальнику служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (том №2 а.с. 117-120); - листом служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.04.2021 № 105/78/К-28/1 (том №2 а.с. 122-123); - заяви про викрадення дитини батьком від 27.03.2021, адресованої Печерському УП ГУ НП у м. Києві (том №2 а.с. 124-125). Також, звертається увага, що фотокартки та відеозаниси, які були надані на підтвердження зловживання [PERSON] алкогольними напоями були зроблені 30- 31.12.2020 в дати святкування на роботі корпоративів з нагоди свята Нового року та 08- 09.03.2021. Окрім цього, з наданих фотографій не вбачається, що [PERSON] знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Будь-які експертизи щодо визначення алкоголю в крові [PERSON] станом на дату знімання фотокарток та відеозаписів, не проводились. В порядку ст. 307 Цивільного кодексу України [PERSON] не давала згоду на фото- або відеозйомку себе, що свідчить проте, що надані позивачем фотокартки та відеозаниси є неналежними доказами та не підлягають врахуванню судом при ухваленні судового рішення у даній справі. 3 приводу наданої медичної документації щодо травмування сина 24.01.2021, зазначається, що це єдиний нещасний випадок, який трапився з сином з дати його народження. Під час травмування сина, [PERSON] з позивачем разом знаходились вдома та, на думку [PERSON] , даний нещасний випадок трапився у зв`язку з тим, що позивач несвоєчасно перевірив безпечність стану люстри в кімнаті, що призвело до випадіння плафонів з люстри. З врахуванням зазначеного, третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 30.11.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. 22.08.2022 ухвалою суду було розглянуто клопотання щодо зауважень на протокол судового засідання. В судовому засідання позивач та його представник вказали, що не погоджуються з розпорядженням, оскільки воно порушує права батька та дитини. Таким чином, оскільки позивач не був викликаний належним чином на комісію, йому не було надано можливості надати свої заперечення та аргументи, щодо даних обставин, оскільки при винесенні такого розпорядження не було враховано стан здоров`я дитини, відношення сина до матері, попередніх звернень позивача до служби. Відтак, позивачем та його представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позов є необґрунтований, оскільки матір має право на спілкування з дитиною, а тому розпорядження є законним. Третя особа в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, так як вихованням сина вона займалась, а батько весь час перебував на роботі. Після виходу з декретної відпустки їй запропонували більшу заробітню плату, що, на думку [PERSON] , це вплинуло на позивача, після цього, останній почав вчиняти насильницькі дії відносно [PERSON] . Таким чином, оскільки стан стосунків між подружжям погіршився, чоловік позбавив нормального спілкування третьої особи з сином. Відтак, [PERSON] вказує, що в разі скасування розпорядження відповідача її буде позбавлено права бачитись з дитиною. Представник третьої особи підтримав пояснення [PERSON] та вказав, що батько матері не дає бачитись із сином. Матір повноцінно займалась вихованням дитини протягом двох років, а тому доводи позивача є необґрунтованими. Також, вказав, що ознак незаконності розпорядження немає, під час комісії позивач виступав та наводив аргументи та докази. Таким чином, представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, з врахуванням зазначених обставин, дослідивши матеріали справи, надані відеозаписи, позицію сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що матір, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України. У відповідності до вимог ст. ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві стосуються його незгоди із графіком, який затверджений оскаржуваним розпорядженням. Суд не вбачає, що вказаний графік несе негатині наслідки для дитини, а навпаки надає можливість обом батькам виховути дитину, бачитись з нею та приймати участь у її виховані, а його скасування призведе до порушення прав матері, яка має право на зустрічі з дитиною. Окрім цього, є досі наявний спір про визначення місця проживання дитини, а тому дане розпорядження лише несе позитивний характер, яке на час наявності спору врегульовує складні стосунки батьків та дає право кожному нести відповідальність за дитину. Вивчиши доводи позивача, суд прийшов до висновку, що позивач оскаржуючи рішення служби, мотивується особистами образами на дружину, які впливають на його поведінку по відношенню до неї та негативно впливають на їх стосунки та відображаються на дитині. Суд критично оцінює твердження позивача, оскільки посилання позивача не підкріплюються належними доказами, з врахуваням того, що останній висловлював свою думку з приводу встановленого графіку зустрічей. Щодо заяв про вчинення кримінальних праворушень, то суд вважає, що такі обставини є предметом дослідження та перевірки органів дізнання. Також, щодо посилання на алкогольну залежність, суд вважає дану обставиною не доведеною, оскільки немає жодних експертних висновків щодо цього. Окрім цього, суд звертає увагу, що предметом розгляду даної справи є оскарження розпорядження щодо встановленого графіку побачень дитини з матірю, а не те, що позивач будь-яким чином намагається довести, що матір виконує свої обов`язки погано та навпаки. Варто звернути увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що можеспричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, твердо наголошує, що право на участь у вихованні дитини має як і матір так і батько, які мають повну дієздатність. [PERSON] та [PERSON] є дорослими людьми, які є реалізованими та самостійними та прийняли рішення про створення сімї та готовність розділити виховання дитини у двох, а тому їх особисті неприязні стосунки не повинні призводити до негативного впливу на їх спільну дитину. Оскільки вони повинні у двох забезпечити щасливе дитинство, розумовий та духовний розвиток дитини. Відтак, найважливішим для обох батьків мають бути їхні діти, а суперечки між собою мають залишатись осторонь них. З врахуванням зазначеного, суд закликає сторін у справі знайти вірний шлях для підтримання належних стосунків між ними та їх спільною дитиною. Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed