Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

02.09.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з квітня 2021 року відповідачка залишила позивача та трьох малолітніх дітей та стала проживати в іншому місці окремо від них. Таким чином, з квітня 2021 року малолітні діти сторін проживають разом з позивачем в квартирі з його батьками по [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають в квартирі зі всіма зручностями, квартира об лаштована всіма необхідними меблями, ліжечками, шафою для одягу, облаштоване місце для виконання домашніх завдань. Позивач вказує, що у вихованні малолітніх дітей, вирішенні побутових проблем, слідкуванням за їхнім здоров`ям йому допомагають його батьки. Відповідач [PERSON] ніякої участі у вихованні, спілкуванні з дітьми не приймає. В характеристиці та довідці з місця навчання зазначено, що батько [PERSON] бере активну участь у вихованні малолітніх дітей, систематично відвідує батьківські збори, спілкується з класними керівниками, цікавиться шкільним життям дітей, а мати [PERSON] навпаки не приймає участі у житті школи, не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями. Позивач зазначає, що відповідач не працює, не займається вихованням дітей, не витрачає ніяких коштів на утримання дітей. Крім того, між позивачем та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] склалися доброзичливі стосунки. Діти ростуть і виховуються в атмосфері любові, турботи, що сприяє їх правильному вихованню, повноцінному сприйманню оточуючого їх світу та людей. Позивач вказує, що жодного разу не створив будь-яких перепон у спілкуванні, вихованні та побаченні дітей зі своєю матір`ю. Відповідачка має можливість у спілкуванні з дітьми, проте абсолютно не має такого бажання, що свідчить про її небажання приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, тобто виконувати обов`язки батьків, покладенні на неї чинним законодавством України. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання та витребувати від Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2022 року було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. До заяви долучив копію Рішення № 24/3 Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 05.05.2022 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] відносно малолітніх дітей» та копію Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи наявна заява представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п. п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Згідно письмових пояснень сусідки сторін [PERSON] , відповідач [PERSON] в період часу з квітня 2021 року не проживає із своїми дітьми та чоловіком, місце її перебування їй невідоме. Вихованням та утриманням дітей займається їх батько - [PERSON] та його батьки. Відповідно до довідки Дмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 24.06.2021 року № 112/01-22 [PERSON] учениця 4-Г класу Дмитрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько й дідусь спілкуються з педагогами, які навчають [PERSON] . Мама учениці [PERSON] , не цікавиться шкільним життям дитини, контакту з класним керівником не підтримувала протягом року. Відповідно до довідки Дмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 24.06.2021 року № 111/01-22 [PERSON] учениця 2-Б класу Дмитрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько й дідусь спілкуються з педагогами, які навчають [PERSON] . Мама учениці [PERSON] , не цікавиться шкільним життям дитини, контакту з класним керівником не підтримувала протягом року. Відповідно до довідки КЗ «Гореницький заклад дошкільної освіти «Сонечко» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 30.06.2021 року, донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] є вихованицею КЗ «Гореницький ЗДО «Сонечко» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Зі слів вихователя Олі, [PERSON] , дівчинку приводить батько. Дитячий заклад дівчинка відвідує постійно, без поважних причин дома не залишається. Мама останній раз приводила і забирала [PERSON] в березні місяці. Більше в садочок мама не приходила і не дзвонила. Дочкою не цікавиться. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Гореницька амбулаторія загальної практики сімейної медицини виданої [PERSON] , в тому, що [PERSON] за медичною допомогою чи з приводу хвороби дітей за останні три місяці не зверталися. Згідно копії Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , затвердженого Рішенням № 24/3 Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 05.05.2022 року, виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідач покладених на неї батьківських обов`язків виховувати та утримувати своїх дітей не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач не надала жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав та відсутності її вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітніми дітьми, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача до суду також свідчить про її байдужість до долі дітей. З огляду на наведене, судом було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своїх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись вихованням останніх. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, вона має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.09.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved