Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з 17.04.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання з відповідачем, мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] . Спір щодо виховання та утримання дітей відсутній. Сім`я розпалася з причин відсутності взаєморозуміння та поваги між подружжям. З початку 2022 року подружні стосунки не підтримують та припинили спільне проживання, оскільки не бажають бути разом. Шлюб існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зберігати шлюб стало недоцільним. Встановлення законом досудового обов`язку врегулювання спору обмежує можливості реалізації права на судових захист. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. На компенсацію сплаченого судового збору за подачу позову в розмірі 992,40 грн. з відповідача не претендує. Просила суд заходи щодо примирення, передбачені ч.1 ст.111 СК України не застосовувати, шлюб між ними розірвати, визначития місце проживання неповнолітніх дітей з матірю, залишити після розірвання шлюбу прізвище, яке набуте в шлюбі " [PERSON] ". Ухвалою судді в справі відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву в якій просили розгляд цивільної справи проводити без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 17 квітня 2010 року [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 485, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", підтверджено свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . В шлюбі в подружжя народилися діти, [INFO] син [PERSON] , підтверджено актовим записом № 09 від 16.08.2010 року Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , та 23.11.2017 року дочка [PERSON] , підтверджено актовим записом № 05 від 29.11.2017 року Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської облсті, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (стаття 24 СК України). Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнав, щодо надання терміну на примирення не наполягав. З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, між сторонами склалися напружені стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують і не мають бажання дійти примирення. Майновий спір відсутній. Питання про примирення сторонами не ставиться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права. Оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, відповідач погодився на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову немає, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що позов може бути задоволено, а тому, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матірю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. На даний час діти фактично проживають із позивачем. Більш того відповідач не заперечує проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з матірю. У звязку із вказаним, після розірвання шлюбу діти [PERSON] , [PERSON] залишаються із матірю [PERSON] (позивач у справі), з якою вони на даний час фактично проживають, з розясненням того, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, у випадку неналежного виконання батьком або матірю покладених на них обовязків щодо утримання і виховання дитини та участь батьків у їх вихованні, мати або батько дитини мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", яке набуте в шлюбі. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем.

Outcome: approved