Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

10 серпня 2022 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м.Маріуполь. У цьому населеному пункті тривають бойові дії, в ньому тимчасово не здійснюють свої повноваження органи державної влади України. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для реалізації її спадкових справ. Тому [PERSON] просить суд встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Маріуполь. Представник заявника [PERSON] у тексті заяви просила суд розглядати заяву за відсутності заявника та його представника. Представник Новокодацького ВДРАЦС у місті\~Дніпрі Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією (а.с.30). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України\~№ 2263-IX\~від 22.05.2022\~року Верховна Рада України затвердила Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022 на період з 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317\~ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Встановлено, що 7 липня 2021 року між [PERSON] (відчужувачем) та [PERSON] (набувачем) було укладено спадковий договір (а.с.10-11), відповідно до п.4.1 якого право власності на майно, що є предметом цього договору, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] у набувача виникає в разі смерті відчужувача. Вказана обставина свідчить про те, що [PERSON] є заінтересованою особою, оскільки встановлення факту смерті [PERSON] впливає на її права та обов`язки, та має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на території, на якій введено воєнний стан. Зі змісту лікарського свідоцтва про смерть №3038 від 09.07.2022 (а.с.8-9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Маріуполь Донецької області, причина смерті: атеросклеротична хвороба серця. На тепер у м. Маріуполь тимчасово не здійснюють свої повноваження органи державної влади України та тривають бойові дії. З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також сприяння заявниці у здійсненні нею спадкових прав належить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Маріуполь Донецької області.

Outcome: approved