Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28 липня 1997 року, адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Павельченком Ігорем Віталійовичем (адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але на протязі більше 20 років відповідач в квартирі не проживає. Зазначає, що сплачує за комунальні послуги з врахуванням реєстрації у квартирі відповідача, що призводить до надмірного фінансового навантаження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 03.05.1963 Виконкомом Ленінської районної Ради депутатів трудящих було видано ордер № 4 [PERSON] складом сім`ї чотири особи на право зайняття 2 кімнат, площею 31,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). 04.07.1973 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видано 27 січня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що складено відповідний актовий запис № 1215 (а.с.11). Як вбачається з відомостей з Департаменту надання адміністративних послуг в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] з 05.11.1973, [PERSON] з 03.09.1992, [PERSON] з 23.11.1998, [PERSON] з 15.07.1980, [PERSON] з 26.11.2008, [PERSON] з 24.12.2010. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] , який відкрито на ім`я [PERSON] квартира [ADDRESS] є самостійною, не приватизованою. Кількість зареєстрованих - 6 осіб (а.с. 18). Як вбачається з акту від 27.03.2021, що складений мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше 10 років, та його ніхто не бачив (а.с.14). Відповідно до заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 25.03.2021 та 27.03.2021 [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , більше 10 років, у квартирі жодного разу за цей час не з`являвся (а.с.15-17). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад 20 років без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. ЖК УРСР та ЦК України передбачено підстави визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи суб`єкти даних правовідносин та правові підстави позову, під час розгляду вказаного спору підлягають застосуванню положення ЖК УРСР. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад строки встановлені статтею 71 ЖК Української РСР у жилому приміщенні без поважних причин. Враховуючи наведене та фактично встановлені обставини по справі, суд вважає, що позивачем доведено факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК Української РСР. Будь-які підстави для застосування положень ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР та докази поважності відсутності відповідача у вказаному приміщенні понад встановлені строки, суду не надані. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права наймача спірного житла - позивача по справі. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved