Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів), з участю третьої особи: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилається на те, що в лютому 2022 року при зверненні до нотаріуса її стало відомо про наявність арешту, який накладений на все її майно згідно постанови Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. 22.02.2022 року представник позивача звернулася з адвокатським запитом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в інтересах [PERSON] з проханням надати інформацію щодо наявних виконавчих проваджень відкритих Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові щодо [PERSON] . У відповідь на адвокатський запит від відповідача надійшов лист від 23.03.2022 року №1929-17/9858, що на виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] . Однак, відповідач зазначив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №53350427 з примусового виконання постанови № 284, виданої 22.09.2016 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про стягнення з [PERSON] адміністративного стягнення, відкрите на підставі постанови державного виконавця від 20.02.2017 року. Також в листі зазначено, що 04.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. Проте, 13.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 04.04.2022 р. вона звернулася до відповідача з проханням зняти арешт накладений на її майно та просила врахувати, що постанова № 284 адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації ЛМР про стягнення з [PERSON] адміністративного стягнення від 22.09.2016 р., на підставі якої було відкрите виконавче провадження №53350427, була оскаржена позивачем до суду та скасована рішенням Франківського районного суду міста Львова по справі № 465/5865/16-а від 14.03.2017 р. У відповідь відповідач листом від 14.04.2022 № 19.29-16/10379, який отриманий позивачем 20.04.2022 року повідомив, що у відділі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника та запропонували звернутись до суду із заявою про зняття арешту з майна боржника. Тому вважає, що даний арешт є безпідставний, а тому для захисту свого права та інтересу змушений звернутись до суду. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 25.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. 05.08.2022 року позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу заслухати у його відсутності та просить позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з`явився, а тому суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на виконанні Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) перебувало виконавче провадження №53350427 з примусового виконання постанови № 284, виданої 22.09.2016 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про стягнення з [PERSON] адміністративного стягнення, відкрите на підставі постанови державного виконавця від 20.02.2017 року/а.с.19/. 04.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. 13.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 04.04.2022 р. позивач звернулася до відповідача з проханням зняти арешт накладений на її майно та просила врахувати, що постанова № 284 адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації ЛМР про стягнення з [PERSON] адміністративного стягнення від 22.09.2016 р., на підставі якої було відкрите виконавче провадження №53350427, була оскаржена позивачем до суду та скасована рішенням Франківського районного суду міста Львова по справі № 465/5865/16-а від 14.03.2017 р./а.с.20/. Як вбачається із відповіді Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) від 14.04.2022 № 19.29-16/10379/а.с.7/, що при поверненні виконавчого документу стягувачу не передбачалась зняття арешту з майна(коштів) боржника). Відповідно до п.2 розділу XI Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, а тому виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Тому у відділі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника та зазначили, що позивач має право звернутися до суду із заявою про зняття арешту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до пп. 5) п. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження підлягає закінченню. Згідно з ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення тільки у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Згідно із ч. 2\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно частини 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Тож у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Разом з тим, при розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право позивача, оскільки постанова адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 284 від 22.09.2016 року, на підставі якої було відкрите вказане провадження, була скасовано на підставі рішенням Франківського районного суду міста Львова по справі № 465/5865/16-а від 14.03.2017 р./а.с.21-22/. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~до загальних засад державної реєстрації прав належить обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (частина 1\~статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Відповідно до ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, належно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з\~ст.391\~ЦК України\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ч.ч.1.2 ст.\~321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного та враховуючи встановлені обставини, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача на володіння майном, внаслідок чого він буде позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту, а відтак позов слід задоволити.

Outcome: approved