Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія", ТОВ «Захід Агро», в якому просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія" повернути йому земельні ділянки площею 3,64 га та 0,63 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення: 44075245 від 16.11.2018, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 16371573, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0027 площею 3,64 га та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Лазарчука Ю.А., індексний номер рішення: 31372779 від 14.09.2016, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Захід Агро», номер запису про інше речове право: 16371573, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Захід Агро» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0027 площею 3,64 га, а також скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення: 44075173 від 16.11.2018, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 16366030, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0044 площею 0,63 га. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,64 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІІІ-РВ №010434 та земельна ділянка площею 0,63 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується цим же державним актом на право власності на землю. Зазначає, що 26.11.2021 йому стало відомо, що на належні йому земельні ділянки за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєстровано право оренди, при цьому жодних договорів між ним та ТОВ «Захід Агро» і ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалося. З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що право оренди на належні йому земельні ділянки передане від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», підставою для державної реєстрації вказані договори оренди землі від 26.04.2015 та додаткові угоди від 10.09.2018 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та ним. Вказує, що як і попередні договори оренди землі, додаткові угоди про зміну орендаря не підписував та примірники договорів у нього відсутні. Вказує, що між ним та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право користування земельними ділянками, належними йому, оскільки договорів оренди, додаткових угод щодо передачі земельних ділянок не підписував, їхні умови не погоджував та на укладення таких договорів нікого не уповноважував. Посилаючись на те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, просить повернути їх та скасувати рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, належних йому. Ухвалою суду від 30.12.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, відповідачам було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також зобов`язано ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надати докази укладення договору оренди б/н від 26.04.2016 та додаткової угоди до договору оренди від 26.04.2016 б/н від 10.09.2018 щодо земельної ділянки 5624286900:04:003:0044, а також договору оренди б/н від 26.04.2015 та додаткової угоди до договору оренди від 26.04.2015 б/н від 10.09.2018 щодо земельної ділянки 5624286900:04:003:0027 шляхом надання оригіналів зазначених документів і витребувано від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради копії реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки з кадастровими номерами 5624286900:04:003:0044 та 5624286900:04:003:0027, у тому числі, які містяться в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом друку таких документів за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 27.04.2022 провадження у справі було зупинено на час проведення у ній судової почеркознавчої експертизи. 02.08.2022 провадження у справі було відновлено. Відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на виконання ухвали суду надав суду належним чином не засвідчені копії договорів оренди б/н від 26.04.2016 та оригінали додаткових угод до договорів оренди від 10.09.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0044 та щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0027 Відповідачі правом подати відзив на позовну заяву не скористались. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав та доводів, наведених в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що йому було відомо те, що з 2015 року чи з 2016 року належні йому земельні ділянки обробляло ТОВ «Захід Агро», з яким договорів оренди він не укладав, але вимог по поверненню зазначених земельних ділянок він до зазначеного товариства не висловлював, а став вчиняти такі дії лише з 2020 року, коли їздив в с.Мощаниця Острозького району, де базувалось зазначене товариство, де подав заяву про це, але відповіді на неї не отримав. Пояснив, що з 2021 року орендну плату за землю не отримував, а раніше отримував її від ТОВ «Захід Агро» в грошовій формі. Зазначив, що додаткові угоди від 10.09.2018 не укладав та підписи на них йому не належать. Представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що позивач не надав суду доказів того, що він не отримував та не підписував оспорювані договори. Вважає доводи позивача надуманими, посилаючись на те, що він ще в 2014 році укладав договори оренди, очевидно отримував за ними орендну плату. Зазначив, що оригіналів договорів оренди від 26.04.2015 щодо спірних земельних ділянок ТОВ «Захід Агро» для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не передавало і актів приймання-передачі з цього приводу він не виявив. Не заперечив щодо клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи, зазначивши про те, що для об`єктивності розгляду справи таку експертизу слід провести. В подальшому представник відповідача в судове засідання неодноразово не з`являвся, посилаючись на запровадження воєнного стану в Україні. В той же час, представник відповідача клопотань щодо розгляду справи за його участю у режимі відеоконференції з іншого приміщення суду за місцезнаходженням відповідача чи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в порядку ст.212 ЦПК України, суду не подавав. Суд вважає, що ці обставини вказують на неповажність причин неявки представника відповідача в судове засідання та умисне затягування відповідачем розгляду зазначеної справи. Водночас, вирішуючи справу, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, якою визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Представник відповідача ТОВ «Захід Агро» повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-РВ №010434, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 3,64 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Почапківської сільської ради Острозького району. З цього ж державного акту на право приватної власності на землю, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,63 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Почапківської сільської ради Острозького району. Позивач стверджує, що зазначені земельні ділянки в оренду ніколи й нікому не передавав, а договори оренди землі від 26.04.2015 та додаткові угоди від 10.09.2018 він не підписував. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] дізнався, що право оренди на належні йому земельні ділянки передане від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказані договори оренди землі від 26.04.2015 та додаткові угоди від 10.09.2018 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] . Строк дії оренди за даними додатковими угодами встановлено 7 років. У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст.90 ЗК України передбачене право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. У відповідності до ч.1, 2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5624286900:04:003:0027, площею 3,64 га, яка знаходяться на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області та земельної ділянки кадастровий номер 5624286900:04:003:0044, площею 0,63 га, яка знаходяться на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області. В судовому засіданні встановлено, що на звернення представника позивача до ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо отримання копій договорів оренди земельних ділянок від 26.04.2015 щодо земельної ділянки, площею 3,64 га, кадастровий номер 5624286900:04:003:0027 та земельної ділянки кадастровий номер 5624286900:04:003:0044, площею 0,63 га і додаткових угод від 10.09.2018 відповідач та третя особа таких документів позивачу не надали. Ухвалою суду від 27.04.2022 по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про те чи виконано підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №б/н від 10.09.2018 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 26.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0027, у графі «Орендодавець» [PERSON] чи іншою особою та чи виконано підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №б/н від 10.09.2018 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 26.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0044, у графі «Орендодавець» [PERSON] чи іншою особою. За висновком судової почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №б/н від 10.09.2018 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 26.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0027, у графі «Орендодавець» виконано не [PERSON] , а іншою особою та підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №б/н від 10.09.2018 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 26.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:003:0044, у графі «Орендодавець» виконано не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, [PERSON] заперечує факт підписання ним договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, отримання ним будь-яких пропозицій щодо їх укладення від ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаних договорів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні примірники договорів оренди землі та додаткових угод, за якими строком на сім років орендарем належних йому земельних ділянок стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а вжиті ним заходи щодо отримання оригіналів договорів оренди землі та додаткових угод були безуспішними. Оскільки позивач стверджує про неукладення договорів оренди землі, додаткових угод до них та на відсутність у нього їх примірників, то суд вважає, що саме на відповідачів покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договорів оренди та додаткових угод до них. Відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» обов`язок по наданню додаткових угод виконав, що надало позивачу можливість призначити та провести по справі судову почеркознавчу експертизу, яка підтвердила пояснення позивача щодо неукладення ним зазначених додаткових угод. Оскільки, відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначений висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), не одержані в порушення порядку, встановленого законом та на їх підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає його допустимим та бере до уваги. Оскільки висновок експерта є мотивованим, науково обгрунтованим, достовірність його підтверджується об`єктивними даними, а тому сумнівів щодо його правильності у суду немає. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням того, що відповідач ТОВ «Захід Агро» не скористався правом подати відзив на позов, а отже не заперечує перед судом тверджень позивача про неукладення ним договорів оренди та додаткових угод до них, зважаючи на те, що вказані договори оренди земельних ділянок та додаткові угоди до них мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначені договори оренди земельних ділянок та додаткові угоди до них не підписувались позивачем у справі. Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, такі договори оренди землі та додаткові угоди є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном. Беручи до уваги викладене, доводи позивача, висновок судової почеркознавчої експертизи та відсутність відзиву відповідача ТОВ «Захід Агро» щодо заявлених позовних вимог [PERSON] із зазначенням доказів, які б спростовували його твердження та були б подані відповідно до ст.84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач не отримував пропозицій щодо укладення договорів оренди землі та додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, не погоджував умови таких договорів та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договорів оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі". Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявления вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки відповідач користується земельними ділянками позивача без відповідної правової підстави, оскільки договори оренди землі та додаткові угоди до них позивачем не укладалися, то земельні ділянки підлягають поверненню відповідачем для позивача. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до cт.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельних ділянок за відповідачами, які не ґрунтуються на укладених договорах оренди землі та додаткових угодах, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за відповідачами, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19. Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав [PERSON] як власника, у зв`язку із відсутністю договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них, предметом яких є належні йому земельні ділянки, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися його земельними ділянками, зокрема передавати в оренду для обраних ним орендарів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] , з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь позивача слід стягнути 3632 грн. витрат на сплату судового збору, 2400 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 450,24 грн. витрат на проведення експертизи, з ТОВ «Захід Агро» на користь позивача слід стягнути 908 грн. витрат на сплату судового збору, 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 450,24 грн. витрат на проведення експертизи, що є пропорційним до задоволеної частини позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Outcome: approved