Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Адвокат Скіць С.М. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов мотивує тим, що 30.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, про що зроблено актовий запис № 126. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають, їхні стосунки існують лише формально. Фактично з червня 2021 року позивач проживає сам разом з дітьми. Примирення вважає не можливим, просить шлюб між позивачем та відповідачкою розірвати, залишити малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] проживати з позивачем. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Скіць С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що є підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відмітив, що вихованням дітей займається батько, водить їх на гуртки, мама не приділяє уваги дітям. Враховуючи письмові докази, вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу, а також для залишення двох дітей на самостійному утриманні батька. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши думку адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 30.09.2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, про що зроблено актовий запис № 126, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2006 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку із непорозумінням з червня 2021 року, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо визначення місця проживання дітей з батьком суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2011 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.02.2016 року. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] зазначав, що діти проживають разом з ним та у зв`язку з цим просив визначити місце проживання дітей з батьком на його самостійному утриманні. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком, суд виходить з того, що на час розгляду справи, спір про місце проживання дітей між сторонами відсутній. Відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву, в якій вона зазначила, що пред`явлений до неї [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком. Відповідно до Характеристики Голови управління ОСББ Маєвської В.В. від 22.03.2022 року, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Має двох синів [PERSON] та [PERSON] , які мешкають з ним у квартирі. Є люблячим батьком, піклується про синів, водить їх у школу та гуртки. Відповідно до довідок від 19.04.2017 № 7102-3115 та № 7102-3114, [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання зазначене: [ADDRESS] . Службою у справах дітей Черкаської міської ради 31 березня 2022 року складений Акт № 94 обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , в якому зазначено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без реєстрації. В квартирі створені належні умови для проживання та перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Висновку щодо визначення місця проживання дітей до суду не надано. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачка подавала до суду заперечення проти залишення дітей проживати разом з батьком, та мала намір залишити проживати дітей за своїм місцем проживання та сторони зверталися з вказаного приводу до органу опіки та піклування в порядку ст. 161 Сімейного кодексу України. Фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком дітей, з яким сини і так фактично проживали і від якого мати дітей не вимагала зміни їхнього місця проживання. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Судом, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дітей проживати з батьком, встановлено, що діти до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживали разом з батьком. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу та залишаючи дітей разом з батьком, суд лише констатує, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їхнє місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з батьком. Відсутність спору має наслідком залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200//952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809-св21). За таких обставин, за відсутністю спору між батьками, двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , залишаються проживати разом з батьком - [PERSON] . З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Таким чином, право позивача та інтереси дітей не порушено, сторони визначили місце проживання дітей за власною згодою, а тому в задоволенні вимог щодо визначення місця проживання дітей слід відмовити. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок позивача, так як ним не заявлено вимог про компенсацію судових витрат. На підставі викладеного і ст. ст. 112, 160, 161 СК України,

Outcome: partial