Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

[PERSON] 25.11.2021 звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення часу спілкування батька з дитиною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він із [PERSON] перебували в шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина стала проживати разом з матір`ю. Фактично з моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, з боку відповідачки створювалися перешкоди у наданні йому можливості спілкування з донькою. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати цей спір призводили лише до конфліктів. Разом з цим, він бажає постійно, вільно, без участі будь-яких інших осіб бачити доньку, спілкуватися з нею, вирішувати всі питання, пов`язані з її розвитком. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою; визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення побачень 5 разів на тиждень з понеділка по п`ятницю з 15.00 год. до 18.00 год. за місцем навчання доньки або за місцем її проживання, перебування; спільного відпочинку, тобто першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмеженого спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; побачення та спілкування з донькою у вихідні дні із залишенням на ніч у його помешканні; надання права в день побачення забирати доньку з дому, зі школи особисто. Також просив зобов`язати відповідачку за два дні до дня його зустрічі з донькою надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в судовому засіданні пояснила, що оскільки позивач до органу опіки та піклування попередньо не звертався, тому вона не може підтвердити або спростувати обставини справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, місце проживання дитини за усною домовленістю визначено з матір`ю. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини). На рівні внутрішнього законодавства України урахування найкращих інтересів дитини передбачено у ч.8 ст.7 СК України та у ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має застосовуватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ст.159 СК України). Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. Так, у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 у справі «Johansen v. Norway» («Йогансен проти Норвегії»), заява №39229/03, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Положеннями ч.ч.4, 5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевих державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, абз.1, 2 п.1.4 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29.05.1999 №34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 за №387/3680). Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. У висновку, який подається у справі про визначення способу участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини дитини з кожним із батьків, стан здоров`я дитини, а також - з урахуванням віку дитини, її думки та пояснень вихователів (вчителів). Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Зокрема, має бути доданий акт обстеження умов проживання дитини, в якому відображаються відомості щодо складу сім`ї, матеріального стану сім`ї, житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умови. Якщо орган опіки та піклування наглядав за сім`єю тривалий період часу, то у висновку необхідно вказати, як змінювалися відносини у сім`ї, чи має порушення прав дитини та її батьків системний характер, у чому проявляється піклування про дитину кожного з батьків. З огляду на заявлені позовні вимоги, у цій справі бере участь орган опіки та піклування Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами. Судом неодноразово роз`яснювався позивачу та його представнику порядок звернення до органу опіки та піклування для отримання відповідного висновку та подальшого його надання суду, однак позивачем та його представником зазначений висновок суду не наданий. При цьому представник позивача зазначив, що з метою надання цього висновку до участі у справі ними був залучений відповідний орган опіки та піклування, тому підстав для особистого звернення позивача до цього органу він не вбачає, а порядок його участі у вихованні доньки він визначив самостійно на свій розсуд. З метою з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, в судовому засіданні у третьої особи - представника органу опіки та піклування, судом було витребувано відповідний висновок, однак представник пояснила, що такий висновок наданий суду не буде, оскільки позивач попередньо до них з такою заявою не звертався. При цьому зазначила, що у разі, якщо особа вже звернулася до суду, то висновок не складається. Отже, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, та необхідність подання органом опіки та піклування суду письмового висновку відповідно до вимог ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, представник органу опіки та піклування відмовилася від надання суду такого висновку та обмежилася лише першочерговим поданням заяви про розгляд справи за її відсутності, а в даному судовому засіданні поставленнням перед сторонами відповідних питань з метою з`ясування їх умов проживання, роботи, ставлення до дитини та пропозиції вирішити справу мирним шляхом. Жодних інших доказів щодо розв`язання цього спору матеріали справи не містять і таких в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Про те, що спір, який виник між сторонами не може бути вирішений за відсутності належного висновку органу опіки та піклування, також свідчить стала судова практика. Верховний Суд у судових рішеннях щодо участі батьків у вихованні дитини неодноразово звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій на необхідність суворого дотримання вимог діючого законодавства про надання суду органом опіки та піклування належним чином оформленого письмового висновку. Зокрема, зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №176/2855/19, від 06.10.2021 у справі №461/5125/20 та від 17.01.2019 у справі №638/18531/16-ц. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, подання якого при розгляді цього спору є обов`язковим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що даним судовим рішенням позивачу відмовлено в позові, тому понесені ним судові витрати необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed