Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У червні 2022 року Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) у сумі 107\~866,00 грн., також просив стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2013 року відповідача зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету та укладено Типову угоду від 01.09.2013 року про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років за місцем направлення; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. У 2019 році відповідач отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря. Одночасно з отриманням диплому відповідач отримав направлення в інтернатуру, а після закінчення інтернатури направлення на роботу у державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), до КНП «Міська лікарня №8» ЗОР, до якої відповідач з приводу працевлаштування не звертався. Необхідний термін роботи відповідач не відпрацював, порушивши п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, що свідчить про його відмову відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Згідно з розрахунком позивача, витрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням у зв`язку з його не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі склали 107866,0 грн., у т.ч. 104\~216,0 грн. фактичних витрат на навчання, 3650 грн. стипендії. Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст.\~611\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України), п. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 року № 77/96, позивач просив стягнути з відповідача суму втрат державного бюджету з його підготовки за державним замовленням у розмірі 107\~866,00 грн., та судові витрати у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2022 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 11.07.2022, яке було відкладено через першу неявку відповідача на 04.08.2022. У судове засідання представник позивача адвокат Кадуліна І.С. не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судові засідання двічі не з`явився, відзив на позов не подавав, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які повернулись на адресу суду неврученими, у зв`язку із тим, що він відсутній за вказаною адресою, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, а відповідач у судові засідання двічі не з`явився, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, у порядку ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення. За відсутності учасників справи розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2013 між Запорізьким державним медичним університетом МОЗ України в особі керівника професора Ю.М. Колесника та студентом [PERSON] укладено та підписано Типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою № 2013102 (а.с. 10). Відповідно до цієї Типової угоди, студент зобов`язується: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; відпрацьовувати пропущені заняття, пропуски без поважної причини відпрацьовувати на платній основі; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, країни навчання в установленому порядку. Угода набирає чинності з моменту підписання. 30.06.2019 відповідач [PERSON] отримав диплом спеціаліста серії [NUMBER] та здобув кваліфікацію освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність «лікувальна справа», професійна кваліфікація «лікар», що підтверджено копією диплома спеціаліста. Відповідно до списку (витягу) з розподілу випускників 2019 року, [PERSON] направлено до КУ «Міська лікарня №8» м. Запоріжжя, на посаду лікаря-офтальмолога. Згідно листа директора КНП «Міська лікарня №8» ЗМР від 06.05.2020 №313/01-02, ректора ЗДМУ [PERSON] повідомлено про те, що [PERSON] , лікар-офтальмолог, рік закінчення ВНЗ 2019, з приводу працевлаштування до лікарні не звертався. Як вбачається з розрахунку фактичних витрат на навчання [PERSON] за період з 01.09.2013 року по 30.06.2019 року та довідки про доходи та суми утримань за весь період навчання [PERSON] сума втрат державного бюджету по випускнику [PERSON] складається з: вартості навчання студента, який навчався за державним замовленням, 104\~216,00 грн..; розміру стипендії, яку випускник отримав протягом навчання, 3650 грн., що у загальному розмірі становить 107\~866,00 грн. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Як вже зазначено судом та матеріалами справи підтверджено, що відповідач дійсно навчався у Запорізькому державному медичному університеті МОЗ України за державним замовленням у період з 01.09.2013 року по 30.06.2019 року, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», здобув кваліфікацію лікаря, та після закінчення навчання був направлений КНП «Міська лікарня №8» ЗМР, до якої з приводу працевлаштування не звертався. Як убачається із досліджених доказів, [PERSON] 30.06.2019 закінчив ЗДМУ, та з цього часу повинен був відпрацювати не менше 3 років у КНП «Міська лікарня №8» ЗМР на посаді лікаря-офтальмолога, однак до вказаного закладу з приводу працевлаштування не звертався, з огляду на що, суд доходить висновку про те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання перед позивачем, чим завдав позивачу збитків, а тому повинен повернути витрачені кошти на його навчання до державного бюджету, за рахунок якого він здобув освіту у вищому навчальному закладі. За таких обставин, позовні вимоги Запорізького державного медичного університету є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, наданий позивачем розрахунок завданих збитків, як і інші доводи позовної заяви, відповідачем не спростовані. На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача його витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved