Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

15.02.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, у якому просить визнати за нею майнове право (у томі числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та позивачем укладений Договір №КР/7/691 купівлі-продажу майнових прав від 17.01.2016 року, відповідно до якого відповідач продає позивачу майнові права на об`єкт нерухомості та зобов`язувався передати позивачу у власність окрему квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, рекомендована поштова адреса відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.05.2012 року: м. Київ, бул-р Ярослава Гашека, 20, право на спорудження якого виникло у відповідача на підставі Договору №20-03/2014 від 20.03.2014 року, укладеного між ТОВ «Капітал Ріелті» та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД». Згідно копії квитанції від 16.01.2016 року та Довідки про фінансування 100% майнових прав від 21.01.2016 року вих. №456, позивач повністю виконала зобов`язання перед відповідачем за вказаним договором. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, у власність вказане майно не передавав (житловий будинок до сих пір не введений в експлуатацію, хоча за п. 2.7 Договору мав бути введений в експлуатацію в 4 кварталі 2016 року. Згідно Довідки від 06.10.2016 року позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Із засобів масової інформації позивачу відомо, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] , зупинене, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. Відповідно до чинного законодавства квартира стає окремим майном, на яке може бути оформлене право власності тільки після завершення будівництва будинку, однак позивач вважає, що, оскільки вона сплатила вартість квартири [ADDRESS] , то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації їй належать майнові права на квартиру. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Згідно із ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 190 ЦК України, встановлено, що майном, як особливим об`єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Таким чином, майнові права визнаються речовими правами. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 11 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням того, що згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість, спрямована на виникнення, зміну та припинення прав та обов`язків, укладення відповідачем Попереднього договору купівлі-продажу квартири та інших вищевказаних правочинів є дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Сторона позивача вказує, що у позивача у зв`язку з виконанням зобов`язання щодо сплати вартості квартири виникло право вимоги й оформлення права власності на квартиру шляхом укладання Основного договору, а у відповідача виникло право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов`язок укласти з позивачем Основний договір купівлі-продажу квартири та передати їй останню за відповідним Актом приймання-передачі. Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Оскільки квартира є оплаченою позивачем об`єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартиру, а майнове право на неї. Ухвалою суду від 21.02.2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30.06.2022 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. До початку проведення судового засідання у справі представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку та на адресу електронної пошти, яка згідно довідки про доставку електронного листа отримана відповідачем 01.07.2022 року. Станом на час ухвалення у справі рішення, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не виклав жодних заперечень з приводу проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №КР/7/691, за яким: 1. Об`єкт капітального будівництва - житловий будинок з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, рекомендована поштова адреса відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Вих. №2-11/26-2899/4 від 18.05.2012 року є: м. Київ, бул. Я. Гашека, 20;/ право на спорудження якого виникло у продавця на підставі договору №20-03/2014 від 20.03.2014 року, укладеного між ТОВ «Капітал Ріелті» та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД»; 1. Об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина Об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження якої здійснює продавець. Характеристики Об`єкта нерухомості та інформація яка його ідентифікує, надана у п. 2.2. цього договору; 1. Майнові права - це всі права на Об`єкт нерухомості, які належать ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД». Майнові права відчужуються покупцю, який у зв`язку з цим набуває у майбутньому право власності на Об`єкт нерухомості; 1. Довідка про оплату 100% майнових прав - підписується продавцем та підтверджує оплату 100% майнових прав на Об`єкт нерухомості, що є предметом даного договору; 1. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб; 1. Акт - Акт прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості, який підписується сторонами на підтвердження набуття покупцем права власності на майнові права Об`єкта нерухомості; 2.1. Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж; 2.2. Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , (рекомендована поштова адреса: [ADDRESS] з наступними характеристиками: Об`єкт - квартира, будівельний №490, кількість кімнат - 3, загальна проектна площа - 87,73 кв.м., поверх - 13, секція - 1; 2.6 Плановий термін закінчення будівництва - 3 квартал 2016 року; 2.7. Плановий термін прийняття в експлуатацію - 4 квартал 2016 року; 3.1. Майнові права на Об`єкт нерухомості за цим Договором закріплюються за покупцем у момент видачі Довідки про оплату 100% майнових прав. Довідка підписується продавцем не пізніше 5 робочих днів з дати здійснення покупцем 100% оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2. цього Договору; 3.2. Після отримання продавцем на Об`єкт капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, продавець надсилає покупцю повідомлення із зазначенням дати (протягом 30 календарних днів з дня відправлення відповідного повідомлення), коли покупець повинен з`явитись та фізично прийняти закінчений будівництвом об`єкт нерухомості, підписавши Акт прийому-передачі Об`єкта нерухомості та договір на утримання та обслуговування Об`єкта нерухомості; 3.3. Об`єкт нерухомості передається продавцем покупцю шляхом підписання Акта прийому-передачі Об`єкта нерухомості; 4.1. В день підписання цього договору вартість майнових прав 1 кв.м. Об`єкту нерухомості складає 11500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1916,67 грн.; 4.2. Орієнтовна загальна вартість майнових прав на Об`єкт нерухомості в день укладання цього договору складає 1008895,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 168149,17 грн.; 4.3. Протягом 4 банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок продавця 100% вартості майнових прав на Об`єкт нерухомості, зазначений у п. 4.2. Договору; 4.4. У разі невиконання продавцем обов`язку, зазначеного у п. 4.3. Договору, Договір вважається неукладеним, зобов`язання для сторін, визначені даним Договором, не виникають; 4.5. Обов`язок покупця по здійсненню розрахунків за цим договором вважається виконаним в день зарахування суми, визначеної п. 4.2. цього Договору, на поточний рахунок продавця у банківській установі, зазначений у реквізитах цього Договору; 4.7. Після повної сплати покупцем вартості Майнових прав за Об`єкт нерухомості, визначений в п. 2.2. даного Договору, Продавець видає покупцю Довідку про оплату 100% майнових прав на Об`єкт нерухомості згідно цього Договору; 5.2.Продавець зобов`язаний: 5.2.1. Приймати оплату за майнові права на Об`єкт нерухомості, що здійснюється покупцем, в порядку та на умовах цього договору; 5.2.2. Після оплати покупцем 100% вартості Майнових прав на Об`єкт нерухомості, направити покупцю повідомлення про необхідність з`явитися для отримання довідки про оплату 100% майнових прав, відповідно до п. 3.1. цього Договору; 5.2.4. Забезпечувати будівництво Об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію; 5.4. Покупець зобов`язується: 5.4.1. Здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним договором; 5.4.2. З`явитися у строк, зазначений у повідомленні, для отримання довідки про оплату 100% майнових прав, при цьому покупець має попередньо здійснити сплату майнових прав в повному обсязі, на умовах, викладених у п. 4.2., 4.3. цього договору; 5.4.3. Прийняти від продавця майнові права в порядку та на умовах, передбачених даним договором та отримати довідку про оплату 100% майнових прав; 5.4.6. Прийняти Об`єкт нерухомості на підставі Акту прийому-передачі Об`єкта нерухомості в день, зазначений у відповідному повідомленні продавця; 5.5. Продавець гарантує, що: 5.5.1. Від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; 5.5.2. До укладання цього договору, майнові права на об`єкт нерухомості будь-яким третім особам не відчужено; 5.5.3. Внаслідок цього договору не будуть порушені права та законні інтереси третіх осіб; 5.6. Сторони підтверджують, що: 5.6.2. Укладення договору відповідає їхнім інтересам; 5.6.3. Волевиявлення щодо укладення та виконання договору є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі; 5.6.4. Умови договору зрозумілі та відповідають домовленості між сторонами; 5.6.5. Договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, які обумовлені ним; 5.6.6. Договором зафіксовано всі істотні умови, необхідні для договору даного виду (а.с. 7-13). Згідно наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №1 від 19.01.2016 року позивачем сплачено за договором купівлі-продажу майнових прав №КР/7/691 від 17.01.2016 року 1008895,00 грн. (а.с. 14). За змістом Довідки про фінансування 100% майнових прав Об`єкта нерухомості по Договору №КР/7/691 купівлі-продажу майнових прав від 17.01.2016 року, яка підписана директором ТОВ «Капіт Ріелті ЛТД» та скріплена печаткою підприємства (вих. №456 від 21.01.2016 року), довідка видана [PERSON] , паспорт: серія [NUMBER] , виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, 20.10.1998 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , в тому що вона відповідно до умов Договору, сплатила Продавцю грошові кошти, у розмірі 1008895 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ (20%) - 168149,17 грн., що складає 100 (сто) відсотків вартості майнових прав на Об`єкт нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] , (рекомендована поштова адреса [ADDRESS] , з наступними характеристиками: номер квартири - 490, секція - 1, поверх - 13, загальна проектна площа - 87,73 кв.м. (а.с. 15). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) зазначено, що «враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва». Можливість застосування такого способу захисту як визнання майнових прав за інвестором підтверджена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), у якій зазначено, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України). Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства», заява № 44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права. Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. За умови коли позивач сплатив встановлену у договорі загальну вартість майнових прав на житлове приміщення у визначені в договорі строки, що підтверджується наявністю довідки про 100% фінансування за відповідним договором, а відповідач у встановлені договором строки не завершив будівництво об`єкту, не ввів об`єкт в експлуатацію, і завершення ним будівництва не вбачається можливим за наявності накладених у кримінальному провадженні арештів, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) вказано, що: «під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (див. постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань за договором, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески у повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на квартиру». Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 761/9951/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц та від 11 вересня 2019 року в справі №1522/16455/12. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що: «13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. Суд дійшов висновку про невизнання та порушення прав позивача на житлове приміщення згідно договору №КР/7/691 від 17.01.2016 року, адже маючи обґрунтовані та законні сподівання позивач позбавлений можливості фактичного отримання майнових прав внаслідок недобросовісної поведінки продавця у зв`язку з порушенням термінів побудови та здачі об`єкта в експлуатацію при повній сплаті позивачем передбаченої п. 4.2. договору загальної вартості майнових прав, тим більше, що фактично подальше будівництво об`єкту нерухомості відповідачем є об`єктивно неможливим за наявності встановлених заборон в межах відкритого кримінального провадження. Суд враховує, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, натомість відповідач допустився порушення умов договору, тож в даному випадку визнання за позивачем майнових прав на житлове приміщення є ефективним способом захисту його прав та інтересів. Окрім наведених позицій Верховного Суду, суд також керувався змістом постанов Верховного Суду у справі №761/33286/15 від 13.12.2021 року, №334/12729/17 від 12.01.2022 року, №509/3297/19 від 12.01.2022 року, №2-12986/11 від 27.01.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved