Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~суду з\~позовною заявоюдо [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 07.08.2008 року. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ООП виконавчого комітету Керецьківської сільської ради про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком (відповідачем за первісним позовом) та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.01.2022 року суд об`єднав в\~одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ООП виконавчого комітету Керецьківської сільської ради Хустського району про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Здійснив перехід до розгляду справи №306/1810/21 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до\~ухвали Свалявського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 10.02.2022\~року зустрічний\~позов [PERSON] до [PERSON] ,\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ООП виконавчого\~комітету Керецьківської\~сільської ради\~Хустського району\~про визначення\~місця проживання\~дітей та\~стягнення аліментів залишено без руху на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, які позивачем за зустрічним позовом виправлені, підстави залишення зустрічної позовної заяви без руху усунуті. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатскої області від 13.04.2022 року продовжено розгляд\~у справі\~№306/1810/21. Відповідно до\~ухвали Свалявського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 10.05.2022\~року витребувано\~від Державної\~прикордонної служби\~України інформацію\~про дати\~перетину державного\~кордону \~у період\~з 01.01.2015\~року по\~10.02.2022\~року громадянином\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , мешканцем [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . За клопотанням представника-адвоката Турецької Є.А., яка діє в інтересах [PERSON] проведення судових засідань забезпечено в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (програма "EasyCon"). Судовий розгляд справи призначений на 11:00 годину 13.05.2022 року. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Щодо зустрічного позову заперечила, зазначивши що діти є найціннішим для неї. Наразі вона створює нову сім"ю і вважає, що має всі необхідні для дітей умови. Представник позивача-адвокат Турецька Є.А., яка діє в інтересах [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги про розірвання шлюбу підтримала, щодо заявлених зустрічних вимог заперечила, суду зазначила, що проживання з батьком може мати негативний вплив на психоемоційний стан дітей, поскільки останній негативно ставиться до матері дітей. Вважає, що для дітей важливим є участь матері у їх вихованні, зокрема діти повинні мати мрії, мати можливість втілювати їх у життя. Для дітей необхідно створити умови, за яких вони не будуть перейматися проблемами дорослих. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, просить шлюб розірвати, зустрічний позов підтримав, просить його задовольнити. Вважає, що він завжди робив все необхідне для забезпечення дітей, для чого виїзжав на заробітки. Також він займався вихованням дітей. Представник відповідача-адвокат Шпуганич В.П., який діє в інтересах [PERSON] у судовому засіданні просив шлюб між сторонами розірвати та визначити місце проживання дітей з батьком, що буде в інтересах дітей. Також зазначив, що мама вимоги про залишення дітей з нею не заявляла, а лише зеперечує щодо проживання дітей з батьком. Представник ССД Керецьківської сільської ради Симканич Т.М. у судовому засіданні пояснила, що вважає на даний час якнайкраще буде залишити дітей проживати з батьком. Вважає, що наразі відносини з мамою у дітей складні, хоча раніше діти любили свою маму і дуже позитивно про неї відгукувалися. Поведінка мами на даний час не сприяє відновленню довіри у дітей. Дитина [PERSON] , [INFO] , який був опитаний в судовому засіданні пояснив, що бажає жити з батьком в його будинку. На маму ображений, тому що вважає, що вона зрадила. Також пояснив, що раніше їх сім"я була дружньою, однак відколи почав помічати, що у мами з"явився інший чоловік, вона втратила інтерес до родини, почала пізно приходити з роботи, не цікавилася дітьми. Після того, як переїхала жити до м.Ужгород, могла проїзжати на автомобілі повз нього і навіть не зупинитися. На даний час не готовий пробачити мамі. Дитина [PERSON] , [INFO] , яка була опитана в судовому засіданні пояснила, що бажає проживати з батьком та братом. Щиро та весело розказувала про проведення спільно часу з братом, про захоплення малюванням. На запитання про маму казала, що вона пізно приходила з роботи та навіть не заходила в кімнату для дітей, щоб побажати доброї ночі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 1 СК України - регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним Кодексом України з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 21 від 07.08.2008 року (а.с.10). Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": "шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу", що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18"). У судовому засіданні встановлено, що вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, а тому суд вважає, що такі факти мають істотне значення. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд встановив, що між\~подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, відсутня побудова сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, що від\~відповідача заперечень\~щодо розірвання\~шлюбу не\~надійшло та\~доходить висновку,що шлюб між позивачем та відповідачем необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено,\~що від\~перебування в\~шлюбі сторони\~мають двох\~дітей:\~ [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №42 від 02.09.2009 року) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №40 від 04.07.2012 року). Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (згідно роз`яснення Верховного Суду «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей). Судом досліджено: акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою проживання [PERSON] (батька дітей, позивача), характеризуючі матеріали, правовстановлюючі матеріали. Відповідно до ст.19 СК України - при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом перевірено рішення, надане службою у справах дітей Керецьківської сільської ради Хустського району Закарпатської області № 23 від 31.03.2022 року (матеріали розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.02.2022 року), згідно якого вирішено визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В судовому засіданні встановлено, що на даний час діти сторін - син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають з батьком та відчувають себе комфортно. В судовому засіданні діти щиро, весело розповідали про обставини, які пов"язані з їх спільним проживанням. Мають спільні інтереси, знають про захоплення один одного. Щиро люблять батька. На запитання про маму відповідають неохоче. Розказали, що їм не вистачало маминої турботи відколи вона знайшла іншого чоловіка. Обізнані, що тривають судові процеси між батьками, бажають скорішого вирішення питання. Не вірять в щирість почуттів до них зі сторони мами. На даний час не готові пробачити зраду. Також діти вороже налаштовані відносно нового маминого чоловіка, не сприймають його як члена родини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на даний час проживання дітей з мамою буде нав"язуванням їм нових, незвичних, некомфортних для них умов, що навіть за щирої маминої любові не може бути компенсовано. Тобто фактично переїзд дітей до мами буде примушуванням їх до небажаних ними умов життя. Зважаючи на те, що суд повинен встановити в чому полягають найвищі інтереси дітей, то такі на даний час полягають саме у подальшому їх проживанні з батьком, де діти почувають себе добре. Крім того, необхідно зазначити, що мама вимоги про визначення місця проживання дітей з нею не заявляла. В судовому засіданні більше говорила про свій інтерес, зокрема про те, що діти для неї є найціннішим. Казала, що все залишила чоловіку, однак бажає, щоб діти були біля неї. Про інтереси дітей та про те, як має намір повертати довіру та любов дітей не пояснювала. Отже, заперечення позивача щодо зустрічного позову полягають лише в тому, що позивач не бажає, щоб суд визначив місце проживання дітей з батьком. Сама ж позивач вимоги про залишення дітей проживати з нею не заявляла. Посилання представника позивача на те, що у дітей можуть виникнути зміни в емоційному стані внаслідок негативного ставлення батька до мами суд вважає слушними, адже проживаючи з батьком цілком ймовірно, що діти притримуватимуться батьківської позиції. Однак, необхідно зазначити, що мама жодним чином не намагається проявити почуття до дітей для того, щоб переконати їх в своїй щирісті. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей [PERSON] та [PERSON] до кожного з батьків, суд вважає, що в інтересах дітей, на даний час, їх необхідно залишити проживати з батьком [PERSON] . ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про стягнення аліментів. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2008 року (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , запис № 21 від 07.08.2008 року). Відповідно до ст. 180 СК України передбачено обов`язок утримання батьками неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності; ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , виданого виконкомом Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 42 від 02.09.2009 року), копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , виданого виконкомом Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 40 від 04.07.2012 року) - в графі батько зазначено [PERSON] мати - [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч. 2\~ст. 182\~СК України\~-\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру витрат на утримання дітей які визначаються за рішенням суду, суд визначає не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір (правова позиція в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2016 року, справа № 755/14148/18) та враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законодавством України. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі, аліменти на них можуть бути присуджені, зокрема, у частці від заробітку платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законодавством України (станом на 31.08.2022 року (на день розгляду позову) прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить - 2744 гривень (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік"). Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, що Сімейним кодексом України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та норми\~ч.3\~ст.\~11\~розділу III Закону України\~Про охорону\~дитинства, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З огляду на вищезазначене, суд ураховує, що аліменти є власністю дітей, діти перебувають на утриманні батька, який буде розпоряджатися ними за цільовим призначенням в інтересах дітей, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] \~та дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з урахуванням\~того,\~що мама\~на даний\~час не\~працює,\~необхідно визначити з 24.11.2021 року у розмірі по 1500 грн., який буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, та відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює сторонам положення ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про стягнення судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поскільки \~відповідач позов\~в частині\~розірвання шлюбу\~визнає,\~суд доходить\~висновку про\~повернення позивачу\~здержавного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (за ставками,\~які діяли\~з 01.01.2021\~року на\~день подання\~позову до\~суду)у розмірі 454 грн. (судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивачем сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції № 30 від 08 жовтня 2021 року у розмірі 908 грн.). Вимогу про стягнення з відповідача за зустрічним позовом понесених судових витрат за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей позивач за зустрічним позовом не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат у цій частині згідно ст. 141 ЦПК України. Поскільки вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача за зустрічним позовом в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 992,40 грн., які діють з 01.01.2022 року на день постановлення рішення. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються,\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи\~та докази\~на їх\~підтвердження; ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. З огляду на вищенаведені правові норми та перевірені в судовому засіданні докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, суд доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу та зустрічний позов про визначення місця проживання дітей необхідно задовольнити, вимоги про стягнення аліментів необхідно задовольнити частково. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України..

Outcome: partial