Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 04 вересня 1999 року між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Снятинського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №68, їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від спільного проживання у шлюбі у них є двоє дітей [PERSON] [INFO] , який на даний час уже є повнолітнім та неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] .. Однак позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності взаєморозуміння та довіри між сторонами, байдужості до життя та проблем кожного, що призвело до неможливості спільного проживання. Позивачка вказує, що шлюб існує формально, спільне господарство ними не ведеться, спільно не проживають та шлюбних стосунків не підтримують, дочка проживає із нею та перебуває на повному її утриманні. Таким чином позивачка просила шлюб між нею, [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та відповідачем, [PERSON] , ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 04 вересня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Снятинського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №68, розірвати, після розірвання шлюбу просила неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] залишити проживати із нею, просила також не змінювати їй прізвище після розірвання шлюбу, залишивши їй прізвище « [PERSON] » та просила стягнути із відповідача у її користь судові витрати понесені нею при подачі позову. Позивачка подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, позов просила задоволити, справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, у якій зазначив, що позов визнає частково, на розірвання шлюбу згідний, однак у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дочки просив відмовити, справу просив розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04.09.1999 у Відділі РАЦС Снятинського РУЮ було зареєстровано шлюб, актовий запис №68, [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] », від шлюбу у них є двоє дітей [PERSON] [INFO] , який на даний час уже є повнолітнім та неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] , яка проживає із матір`ю, однак сторони після укладення шлюбу міцної сім`ї не створили, протиріччя між ними набули стійкого характеру, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Тому суд вважає, що вимогу позивачки щодо прізвища, яке їй встановити після розірвання шлюбу, слід задоволити, таким чином після розірвання шлюбу позивачці слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ч.2 ст.160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Крім того, частиною 5 даної статті передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Однак судом встановлено, що позивачка зазначивши у позовній заяві однією з вимог визначення місця проживання малолітньої дитини, не заявила клопотання про залучення у справу органу опіки і піклування. Крім того позивачка у позовній заяві зазначила дві позовні вимоги, а саме: розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, однак до позовної заяви долучено лише одну квитанцію про сплату судового збору за одну позовну вимогу. Також судом встановлено, що станом на день розгляду справи дитина, місце проживання якої є однією із позовних вимог 21.08.2022 досягла 14 років, а тому відповідно до ч.2 ст.29 та ч.3 ст.160 СК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому, враховуючи, що [PERSON] за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №41 від 22.02.2022, суд вважає, що із відповідача [PERSON] слід стягнути у користь [PERSON] 992,40 грн. судових витрат. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 1929, 80, 104, 105, 110, 112, 113, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved