Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

у лютому 2022 року [PERSON] , через представника Фещенка І.С. звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Банк Форвард» про повернення безпідставно набутих коштів, в якому просить стягнути з АТ «Банк Форвард» безпідставно одержані кошти у розмірі 8 492, 71 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 02.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., видано виконавчий напис № 4120 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» загальної суми в розмірі 18 345, 03 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем 13.04.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65136694. Також, 13.04.2021 року виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 65136694, а 17.05.2021 року виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 65136694. Так, в рамках виконавчого провадження № 65136694 стягнуто з особистого рахунку позивача кошти в розмірі 8 492, 71 грн., що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] . Зазначає, що суддею Голосіївського районного суду м. Києва прийнято рішення по справі № 752/13210/21 за позовом [PERSON] до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі та визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, виконавчий документ на підставі якого з позивача стягувалися кошти, визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому кошти, які були стягнуті з позивача мають бути повернуті останньому в повному обсязі. Виконавче провадження № 65136694 на момент подачі позову закінчено, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження. Із особистого рахунку позивача, що відкритий у ПАТ "Банк Восток" на рахунок відповідача, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. стягнуто кошти в розмірі 8 492, 71 грн. на підставі ВП № 65136694. Оскільки виконавчий напис нотаріуса № 4120 від 02.04.2021 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 65136694 визнано таким, що не підлягає виконанню, то кошти отримані відповідачем вважає безпідставно набутими. Ухвалою судді від 04.05.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклика) сторін на 29.08.2022 року. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Третя особа пояснення на позов не надала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з ухваленням заочного рішення по справі в порядку ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Так судом встановлено, що 02.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., видано виконавчий напис № 4120 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» загальної суми в розмірі 18 345, 03 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем 13.04.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65136694. Також, 13.04.2021 року виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 65136694, а 17.05.2021 року виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 65136694. Так, в рамках виконавчого провадження № 65136694 стягнуто з особистого рахунку позивача кошти в розмірі 8 492, 71 грн., що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] (а.с.15). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року по справі № 752/13210/21 за позовом [PERSON] до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги задоволено в повному обсязі та визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 17-21). Виконавче провадження № 65136694 на момент подачі позову закінчено, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ "Банк Форвард" суми у розмірі 8492,71 грн. було стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням був визнаний такими, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про стягнення з відповідача судових витрат. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 чт. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Фещенко І.С. 07.04.2021 року було укладено договір № 07042021, додаткова угода про надання правової допомоги № 07042021 від 09.02.2022 року, останнім було надано послуги та позивачем проведено оплату послуг, що підтверджується квитанцією 09022022/2 від 09.02.2022 року на суму 5000,00 грн.(а.с. 29). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved