Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Комарівська сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері. Більше шести років дитина проживає із бабусею. Мати разом зі співмешканцем та двома дочками живе у сусідньому селі. Протягом вказаного часу мати не брала участі у вихованні дитини, матеріальної підтримки не надавала, оскільки безробітна. [PERSON] не забирає сина до себе, оскільки її співменшканець неприязно налаштований щодо дитини та заперечує проти того, щоб [PERSON] проживав разом з ними, обгрунтовуючи це тим, що не може покинути співмешканця, оскільки сама не забезпечить трьох дітей. Мати не відвідує сина на свята, не дарує подарунки. На цьому грунті дитина вчинила спробу суїциду. Фактично відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, зокрема обов`язку належно виховувати та утримувати дитину. Оскільки, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину, то просять стягнути аліменти на утримання [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, вказавши, що її син [PERSON] з шести років проживає з її матір`ю [PERSON] , оскільки не може бути з нею, через те, що проти цього заперечує її співмешканець. Вона не має змоги покинути співмешканця та проживати з дітьми окремо, оскільки безробітна та не забезпечить самостійно трьох дітей. Також, не має можливості працевлаштуватися, оскільки потрібно доглядати за меншою дочкою. Матеріально [PERSON] забезпечує бабуся, яка купує йому все необхідне, він повністю перебуває на її утриманні. Раніше коли вона отримувала соціальну допомогу на сина, то віддавала всі кошти матері, на даний час доходів вона не має. Коли [PERSON] вчинив спробу суїциду, вона надавала кошти на його лікування. Крім того, відповідачка зазначила, що коли вона почала проживати спільно з [PERSON] , то він не заперечував, щоб її син жив разом з ними, однак її мати наполягла на тому, щоб забрати його до себе. Також, за ініціативою матері вона віддала сина до школи-інтернату, де він навчався три місяці та перебував там з понеділка по п`ятницю. Дитину вона відвідує рідко, на його шкільні свята не ходить, оскільки не має змоги. Періодично телефонує вчителю, щоб дізнатися про справи [PERSON] у школі. Син їй повідомляв, що вчинив спробу суїциду через вчителя фізкультури, який його бив. Представник третьої особи позов підтримала та пояснила, що мати не приділяє належну увагу дитині. Той рівень спілкування, який є не забезпечує потреб дитини, спроба суїциду у хлопчика сталася через втрачений контакт з матір`ю. Вказана сім`я не перебувала під соціальним супроводом, оскільки скарг не було. Коли [PERSON] виписали з лікарні після спроби суїциду, мати не забрала його до себе, вказвши, що це неможливо також у майбутньому через заперечення з боку її співмешканця. Представником служби почали спілкуватися із вказаною сім`єю і побачили, що проблема дійсно існує. Мати сама не вирішує долю дитини, у всьому покладається на бабусю. Перші три місяці першого класу дитина провела у інтернаті. Крім того, за рахунок своєї пенсії бабуся утримує себе та хлопця. За ці кошти вона не взмозі матеріально забезпечити його всім необхідним у тому числі і сучасними гаджетами. Оформлення бабусею опікунства надасть їй більше повноважень у питанні виховання дитини, крім того держава буде надавати матеріальну допомогу на виховання дитини. У судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , із пояснень якого вбачається, що йому подобається жити разом з бабою, проте він хотів би проживати разом з матір`ю та сестрами. Однак така можливість відсутня, оскільки за час спільного проживання у с. Бересовець, співмешканець матері його бив та кричав на нього. З матір`ю він бачиться не часто, в основному спілкується по телефону, також мати іноді відвідує його у бабусі, купує йому одяг та привозить гостинці. Він просив у матері телефон, проте вона йому не купила, пояснивши це відсутністю коштів. Минулого року у день Святого Миколая мати не приїжджала до нього. На його день народження не приїжджала ні мама, ні сестри. Свідок [PERSON] повідомила, що вона обіймає посаду старости Берестовецького старостинського округу Комарівської сільської ради. [PERSON] на території села проживає разом з бабусею, яка виховує хлопчика та піклується про нього. Їй відомо, що хлопчик вчинив спробу суїциду, пояснював це конфліктом із вчителем фізкультури. Відповідачка проживала на території села разом зі співмешканцем та трьома дітьми. Пізніше [PERSON] забрала бабуся. Також, їй відомо, що мати щомісяця давала гроші на утримання дитини. Пізніше сім`я переїхала до с. Комарівка, хлопчик залишився з бабусею. Також їй відомо, що у [PERSON] не було телефона, проте мати обіцяла йому купити. Свідок [PERSON] повідомила, що вона два роки є класним керівником [PERSON] . Дитина проживає з бабусею, хлопчик її любить. Питання, що стосуються навчального процесу вона вирішує з бабусею. Дитина доглянута, охайна, забезпечена усім необхідним для навчання. У розмові з дітьми хвалиться, що мати купує йому одяг. Як вчитель вона не може сказати, що мати не цікавиться життям дитини, вона періодично телефонує, також при зустрічі завжди питає про навчанням та поведінку сина. Оскільки [PERSON] мав кнопковий телефон, то на час дистанційного навчання, мати була включена до групи створеної у месенджері «Вайбер», завдання передавалися через неї, потім у хлопця з`явився телефон і спілкування відбувалося напряму. Відсутність мобільного телефону не спричиняла труднощів у навчанні, оскільки [PERSON] індивідуально займався у школі. Під час спілкування дитина повідомляла, що не може бути з мамою через вітчима, розповідав, що мати відвідує його у бабусі. У грудні 2021 року [PERSON] готував листівку до дня народження сестри, проте його не запросили, що його дуже засмутило. Також, мати з сестрами їздили на атракціони, проте сина не взяла. Було помітно, що емоційний стан дитини був важкий, вона була пригнічена. Перед тим як вчинити спробу суїциду, [PERSON] говорив дітям, що не хоче жити. Коли він пояснив свій вчинок конфліктом з учителем фізкультури, то всі були дуже вражені, оскільки підстав для цього не було. Свідок [PERSON] , фахівець із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Комарівської сільської ради пояснила, що на час спроби суїциду дитина проживала разом із бабою. Після лікарні, вони хотіли повернути хлопця у сім`ю матері, проте вітчим сказав, що буде бити його та був налаштований агресивно, називав [PERSON] психічно хворим, неадекватним та заборонив йому спілкуватися із сестрою. Мати спочатку була на стороні дитини, збиралася піти на квартиру, проте після того, як співмешканець запитав на які кошти вона збирається жити, вона підтримала співмешканця [PERSON] . Вказана сім`я знаходиться на обліку як сім`я яка перебуває у складних життєвих обставинах. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 21 лютого 2022 року позовна заява залишена без руху, позивачеві надано строк для виправлення недоліків. Розпорядженням голови ВСУ від 08.03.2022 р. N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», територіальну підсудність судових справ підсудних Борзнянському районному суду Чернігвської області визначено за Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, в результаті чого справу було знято з розгляду для вирішення питання про передачу за підсудністю. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 27/0/9-22 від 4 травня 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» з 5 травня 2022 року відновлено територіальну підсудність Борзнянського районного суду Чернігівської області. Ухвалою судді від 12 травня 2022 року позивачеві продовжено строк для виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 27 травня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 червня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньо [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини [PERSON] записані за вказівкою матері, згідно з ч.1 ст.135 СК України.(а.с. 9;12). [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] (а.с. 10). Дитина [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та дядьком [PERSON] , навчається у шостому класі Берестовецького навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти». (13;16) Як вбачається з характеристики Берестовецького старостинського окуругу Комарівської сільської ради, мати [PERSON] проживає в с. Комарівка. До цього тривалий час проживала в с. Берестовець, має троє дітей, двоє з яких були зареєстровані та проживали з бабусею. [PERSON] зареєстрованв та проживала разом з донькою та співмешканцем [PERSON] , за адресою [ADDRESS] ., ніде не працювала, обробляла земельну ділянку та вела підсобне господарство. (а.с. 14) Із 20.12.21 по 21.12.2021 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Ніжинської центральної міської лікарні з діагнозом отруєння лікарськими засобами, неуточнене. (а.с. 17) Згідно акту відвідування сім`ї [PERSON] б/н від 22.12.2021, за адресою [ADDRESS] , встановлено, що остання проживає разом зі співмешканцем [PERSON] та дочками [PERSON] та [PERSON] . Під час бесіди з матір`ю та вітчимом, дитини встановлено, що вітчим дуже агресивно налаштований щодо [PERSON] , категорично проти, щоб дитина проживала разом з матір`ю, хоча площа будинку це дозволяє. (а.с. 18). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.12.2021 проведеного з метою обстеження умов проживання дітей за адресою [ADDRESS] , встановлено, що в будинку чотири кімнати з яких житлових дві, пічне опалення у задовільному стані, наявне паливо, ведеться господарство, достатня кількість продуктів харчування, є ліжко постільна білизна. Дитина проживає разом з бабусею та дядьком. Дитина має з бабусею тісний емоційний зв`язок. (а.с. 15). Як вбачається з інформації про проведену роботу Центру надання соціальних послуг Комарівської сільської ради [PERSON] не може створити умови для спільного проживання з сином і станом на 01.02.2022 року не вчинила жодних дій щодо цього. (а.с.19). Питання виконання батьківських обов`язків [PERSON] та доцільність позбавлення її батьківських прав було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини. Зокрема комісією констатовано, що стан виконання батьківських обов`язків відповідачкою негативний, такий, що не сприяє покращенню емоційного та психологічного стану дитини, не задовольняє матеріальних потреб дитини. Вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Комарівської сільської ради Чернігівської області від 23.12.2021 року №67 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 22). Наказом Служби у справах дітей Комарівської сільської ради №50 від 23.12.2021 [PERSON] взято на облік як дитину яка опинилась у складних життєвих обставинах з підстав ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. (а.с. 23). Сім`я [PERSON] з 06.01.2022 по 01.08.2022 була поставлена на облік як сім`я, яка потрапила у складні життєві обставини, у зв`язку з чим їй були надані такі соціальні послуги, як інформування щодо працевлаштування, проте відповідачка відмовилась посилаючись на необхідність догляду за двома іншими дітьми; консультування з метою підвищення батьківського потенціалу, надання продуктів харчування; для покращення емоційного стану дитини, знайдено спонсора який купив сучасний мобільний телефон; надані рекомендації щодо необхідності консультації психолога для дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 19 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини у тому числі від відсутності піклування чи недбалого поводження. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У процесі судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] не в достатній мірі піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , не займається його вихованням, майже не відвідує його у бабусі, не забезпечує його спілкування з сестрами, що негативно впливає емоційний стан дитини. Мати не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, а наявний обсяг спілкування не забезпечує її потреб. Відповідачка дійсно не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, не приділяє йому достатньо часу та не забезпечує фінансово, однак судом не встановлено факту саме беззаперечного ухилення [PERSON] від виконання нею батьківських обов`язків. Хоча відповідачка визнає позов, проте фактично заперечує наявність своєї вини у невиконанні батьківських обов`язків, посилаючись на те, що вона не може проживати разом з сином та приділяти йому належну турботу, оскільки її співмешканець від якого вона залежна матеріально, заперечує проти цього та забороняє [PERSON] спілкуватися із сестрами. Позивач у своєму позові та представник третьої особи, також вказаують, що [PERSON] пояснює свою поведінку тим, що вона позбавлена можливості у повній мірі піклуватися про сина через позицію свого співмешканця. Крім того, з пояснень самого [PERSON] , вбачається, що мали місце факти застосування як психологічного так і фізичного насильства щодо нього з боку [PERSON] , що призвело до того, що дитину забрала бабуся. Свідок [PERSON] також підтвердила, що співмешканець [PERSON] агресивно налаштований проти хлопчика та категорично заперечує щоб той проживав у його будинку. Таким чином, позивачем не спростовано той факт, що відповідачка не може у повній мірі виконувати батьківські обов`язки, у тому числі, через поведінку її цивільного чоловіка. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] проявляє інтерес до життя свого сина, спілкується з ним по телефону, контактує з вчителем, знає його уподобання та допомагає бабусі у забезпеченні навчального процесу дитини. Суд констатує, що навіть за ситуації, що склалася, відповідачка має можливість проявляти більшу турботу про сина. Проте, встановлені у справі обставини не можуть у повній мірі свідчити про стійке небажання останньої виконувати батьківськи обов`язки. Пасивна поведінка [PERSON] та визнання нею позову, на думку суду, зумовлена можливістю передати дитину на виховання її матері (бабусі [PERSON] ) цим самим уникнувши проблем у стосунках зі співмешканцем. Позивачем також не надано достаньо доказів проведеної профілактичної роботи із [PERSON] щодо його поведінки, зокрема щодо роз`яснення відповідальності за вчинення домашнього насильства, що, на думку суду, не є належним реагуванням з боку державних органів. Органом опіки та піклування має бути застосований комплексний підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки від цього рішення, залежить подальше життя, фізичне та емоційне здоров`я дитини. Крім того, як вбачається з матеріалів справи мати іде на контакт з представниками соціальних служб, її стосунки з дитиною після спроби суїциду покращились, що вказує на можливість позитивних змін у поведінці [PERSON] . На думку суду відповідні органи мають вжити дієвих заходів, що можуть вирішити вказану проблему якнайкраще саме для дитини та збереження її зв`язку із сім`єю. Отже, з урахуванням вищевказаного, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити, при цьому, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина та поклавши на Службу у справах дітей контроль за виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Ураховуючи, що вимога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] у її задоволенні слід відмовити. Питання розподілу судових витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed