Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України, в якому просить: визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвело до моральної шкоди у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч гривень); стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 70 000 (сімдесят тисяч гривень) шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку за реквізитами, доданими до позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що предметом розгляду у цій справі є відшкодування моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю і тривалим невиконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року справа №620/4737/20 посадовими особами Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради. Позивач пояснює, що він має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджує посвідчення учасника бойових дій серія [NUMBER] від 17.12.2015 року. Кадровим органом військової частини [NUMBER] навесні 2020 року були сформовані та направлені на адресу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - відомості розподілу виплат на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року за військову частину [NUMBER] стосовно позивача, для проведення нарахування та виплати вищевказаної виплати. Вважає, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3- р/2020 відповідачем було проведено виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік не в повному розмірі, що як наслідок порушило права позивача в розумінні приписів ст. 46 Конституції України та ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відповідач вчинив неправомірне нарахування та проведення цієї виплати, адже йому було нараховано та перераховано на його картковий рахунок лише 1390,00 грн. З метою відновлення своїх порушених прав в жовтні 2020 року він звернувся з запитом на інформацію до відповідача, в якому просив пояснити, на якій підставі другим було допущено протиправну бездіяльність та невиплату в повному розмірі належної йому до виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року не в повному розмірі (розмір виплати мав би складати п`ять мінімальних пенсій за віком, що у 2020 році складає суму - 8190,00 гривень (5x1638 гривень (розмір мінімальної пенсії за віком на час невиплати вказаної допомоги)), на який відповідач надав відповідь, оформлену листом від 09.10.2020 № 14-06/192, з якого вбачається, що управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради знало, що від 27.02.2020 рішенням Конституційного Суду України N 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач при наданні відповіді посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 р. № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», всупереч ч. 5 ст. 12 Закону №3551-ХІІ, п. 3 ст. 27, ст. 28 Закону №1058- IV, ч. 2 ст. 152 Конституції України, як наслідок провів нарахування та виплату йому лише 1390,00 грн. замість належних відповідно до Закону 8190,00 грн. Із зазначеним позивач категорично не погодився, адже вважав дії відповідача такими, що порушують норми матеріального та процесуального права, а як наслідок його право на соціальний захист в розумінні ст. 46 Конституції України. Вичерпавши всі можливі шляхи досудового врегулювання спірної ситуації він був змушений звернутися до суду з адміністративною позовною заявою до відповідача щодо визнання дій другого протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, за результатом розгляду якої, Чернігівським окружним адміністративним судом при розгляді справи №620/4737/20 від 16.08.2021 року було винесено рішення, у відповідності до якого: - адміністративний позов позивача до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі; - визнано протиправним дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; - зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішення суду в апеляційній інстанції не оскаржувалося, набрало законної сили 16.09.2021 року. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку в розумінні приписів ст. 129-1 Конституції України рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі №620/4737/20 не виконав в повному обсязі, змусив його звертатися до суду з заявою «про видачу виконавчого листа» з метою примусового виконання рішення. 25.10.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було прийнято заяву позивача та відкрито виконавче провадження ВП №16395. Повідомляє, що станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою жодних дій з боку відповідача, націлених на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі №620/4737/20 не вживалось, рішення суду не виконується, що спричиняє йому тяжкі душевні страждання, підриває в його розумінні з боку держави основи допомоги та підтримки учасників бойових дій та їх родин, як наслідок всіх військовослужбовців. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача він втратив звичайний спосіб життя у зв`язку з: необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, пошти, зібранням документів необхідних для захищення свого права в суді, тим самим було обмежено його спілкування з сім`єю, постійно відчуває негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги підвищений, оточуючі вказують на важкість виконання повсякденних обов`язків, покладених на мене. Окрім цього, характеризуючи причинно-наслідковий зв`язок між тривалим невиконанням судового рішення відповідачем та негативними наслідками, спричиненими протиправною бездіяльністю відповідача, він постійно, протягом тривалого часу відчуває свою відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, має знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, полягає у його душевних стражданнях, приниженні честі та гідності військовослужбовця з тих підстав, що йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист свого порушеного права, від вище вказаного зростає напруга та дратівливість в сім`ї, колі його оточення, робочому колективі. Зазначає, що протиправна бездіяльність триває більше 1 року 6 місяців (з часу проведення нарахування і виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року відповідачем) і відновлення його порушеного права не відбулось, навіть після прийняття судом відповідного рішення на його користь від 16.08.2021 року справа №620/4737/20. Враховуючи глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, об`єктивності та справедливості позивач вважає справедливим вимагати 70 000 гривень моральної компенсації. Ухвалою судді від 20 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 02.06.2022 року від відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 33-35), в якому в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Зазначають, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 620/4737/20 стосується стягнення недоотриманих коштів на користь позивача та ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вважають, що позивач не довів факту заподіяння йому саме моральної шкоди. Вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 902 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Забезпечення виконання рішень суду» для забезпечення виконання рішень суду. Виплата допомоги стягувачу у зазначеній вище справі буде здійснена Департаментом у черговості, яка визначена п. 7 Порядку. Сума реальних збитків позивача у зв`язку з порушенням законодавства України Департаментом, встановленим у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 620/4737/20 становить 6800,00 грн. та вже присуджена й стягнута на користь позивача, а тому не може стягуватись на користь позивача повторно. Будь-яких інших реальних збитків позивачем не доведено. 13.06.2022 року від відповідача - Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив (а.с.58-60), відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначають, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, то на випадок заподіяння ним шкоди, не поширюються положення ст. 56 Конституції України, ч. 2 ст. 1167 та ст. 1173 ЦК України. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органу місцевого самоврядування та душевними стражданнями, погіршення стану здоров`я, на які посилається позивач, останнім не надано жодних доказів того, що погіршення стану здоров`я виникло внаслідок дій відповідачів. Також, позивач не навів жодних суттєвих доказів в обґрунтування моральної шкоди та не надав її розрахунку, не зрозуміло з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 70 000 грн. Крім того, позивач помилково вважає про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних з державного бюджету, оскільки саме боржник (суб`єкт, що прострочив виконання грошового зобов`язання) повинен нести відповідальність за прострочення грошових зобов`язань. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.16). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 позов [PERSON] до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум (а.с. 8-9). 25.10.2021 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відкрито виконавче провадження №67247347 з виконання виконавчого листа №620/4737/20 від 18.10.2021 року (а.с. 39 на звороті). Згідно відомостей Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради Колеснику С.М. на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року зроблено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка становить 6800,00 грн. (а.с. 38). Також, згідно повідомлень від 08.09.2021, 08.10.2021, 08.11.2021, 06.12.2021, 04.01.2022, 02.02.2022, 21.02.2022 Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради інформував Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення виконання грошових зобов`язань (а.с.43-51). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). ЄСПЛ також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення презумується. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 620/4737/20 набрало законної сили 16.09.2021. Виконавче провадження з виконання виконавчого документа, виданого на виконання вказаного рішення, відкрито 25.10.2021. Станом на 22.08.2022 не надано суду доказів на підтвердження виплати коштів на виконання рішення суду від 16.08.2021 у справі № 620/4737/20. Отже, невиконання Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради судового рішення триває з вересня 2021 року, тобто більше 11 місяців, що є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я внаслідок виплати у заниженому розмірі вищевказаної допомоги. Також не надано доказів приниження честі й гідності позивача внаслідок недоплати допомоги. З огляду на тривалість невиконання судового рішення, розмір заборгованості, ступінь вини відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, характер та тривалість моральних страждань позивача, глибину його душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку з необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь позивача 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Зрештою, слід зазначити, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно ч.1 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування», шкода, яка заподіяна фізичним особам в результаті бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Місцеві ради (органи місцевого самоврядування) мають статус органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.172 ЦК України). Тобто, у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування, саме цей орган і повинен відшкодувати шкоду особі. Окрім того, відповідно до ст.176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18). Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому при ухваленні судом остаточного рішення у справі судовий збір підлягає стягненню з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави у розмірі 12,98 грн. - пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial