Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

04 листопада 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 травня 2018 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого позивач передала, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 100\~000,00 доларів США зі строком повернення до 01 червня 2019 року. 26 червня 2019 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до умов договору, відповідно до якого строк повернення позики продовжений до 01 вересня 2019 року. Також між сторонами були встановлені відсотки за користування позикою у розмірі 30% річних. Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, позику у строк, встановлений договором, не повернув. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 100\~000,00 доларів США основної суми позики, а також 42\~575,00 доларів США відсотків. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 21 червня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, але її представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив з тих підстав, що позику він повернув. Також вважає договір про внесення змін до договору позики недійсним. Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, постановив відхилити останнє, у зв`язку з необґрунтованістю. Разом з тим, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 23 травня 2018 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого позивач передала, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 100\~000,00 доларів США (п.1) зі строком повернення до 01 червня 2019 року (п.3). 26 червня 2019 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до умов договору, відповідно до якого строк повернення позики продовжений до 01 вересня 2019 року. Також між сторонами були встановлені відсотки за користування позикою у розмірі 30% річних (п.2) (а.с.12-14). Власноручною розпискою від 23 травня 2018 року відповідач підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів за договором позик (а.с.15). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всупереч вищенаведеному відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позику, у строк встановлений договором, не повернув, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 100\~000,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому суд відхиляє надані відповідачем розписки про нібито повернення позики [PERSON] , оскільки ця особа не була кредитором (позикодавцем), а тому повернення грошових коштів йому не може вважатися належним виконанням зобов`язання. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування позикою, суд зазначає таке. У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як видно з матеріалів позову, позивач нараховує відповідачу відсотки за користування позикою у період з 03 червня 2020 року по 03 листопада 2021 року. Однак таке нарахування є безпідставним, виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку позики, тобто з 23 травня 2018 року по 01 вересня 2019 року. Починаючи з 02 вересня 2019 року позивач не вправі нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Позивач вимог про стягнення відсотків за період з 23 травня 2018 року по 01 вересня 2019 року не заявляв, а тому відсутні правові підстави для стягнення відсотків за користування позикою за період з 03 червня 2020 року по 03 листопада 2021 року, адже за цей період позивач має право нараховувати лише 3% згідно зі ст.625 ЦК України, про що не заявляв своїх вимог. Тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 7\~960,89 грн. (11\~350 х (100\~000 / 142\~575)). На підставі наведеного та

Outcome: partial