Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що вони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.11.2017 року. З часу коли почали проживати окремо і до теперішнього часу вона одна піклується про сина, його розвиток. Відповідач, проживаючи окремо від дитини, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню, жодного разу не відвідував сина, успіхами та станом здоров`я не цікавиться, аліментні платежі не сплачує внаслідок чого утворилася велика заборгованість. Останній раз батько спілкувався із сином 19.12.2017 року на день «Святого Миколая». На її переконання така поведінка свідчить про байдуже ставлення до дитини і доводить умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судова повістка направлена за місцем реєстрації повернута без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином (а.с. 34,35). Слід звернути увагу на те, що відповідачем була отримана копії ухвали суду, та позову з додатками, які були направлені за місцем його реєстрації (а.с.23). Проте, жодного разу [PERSON] до суду не з`явився, відзиву на позов не подав. Наведені факти, на переконання суду, достеменно свідчать про обізнаність відповідача про наявність судового спору і байдужість до його вирішення. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надіслала на адресу суду заяву, у якій просять розглядати справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 30,31). Суд, вислухавши доводи позивача, пояснення свідка [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю дитини, і яка зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу жодного разу не бачився із сином матеріально не підтримує, успіхами не цікавиться, вислухавши малолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що біологічного батька [PERSON] ніколи не бачив і вважає своїм татом маминого чоловіка [PERSON] , дослідивши представлені докази дійшов такого висновку. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом правозастосовних орієнтирів, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Положення ч. 4 ст. 155 СК України визначають покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Так, ст. 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Під час судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 03.10.2015 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1162 (а.с.7). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с. 8). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Через сплату аліментів не в повному обсязі, заборгованість [PERSON] , станом на 25.01.2022 року, складає 53661 грн.29 коп. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 23378 грн.50 коп. пені за прострочення сплати аліментів у період з 01.09.2017 року по 31.07.2019 року, яка, станом на 25.01.2022 року, становить 25878 грн.50 коп., що підтверджується довідкою Конотопським МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області від 25.01.2022 року № 2499 (а.с. 9-12, 15). Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 04.07.2022 р. № 783/27.1-26, який належним чином вмотивований і ґрунтується на досліджених обставинах, можливо позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків (а.с. 31, 32). Підсумовуючи викладене суд дійшов переконання, що [PERSON] свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками, оскільки з 2017 року жодного разу не спілкувався з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не підтримує матеріально. Ці обставини є наслідком винної поведінки відповідача та підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з ним, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved