Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~21.10.2021 представник позивача звернувся до суду з даним позовом. У позовні заяві просить визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у \~розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що до укладення\~шлюбу,\~сторони перебували\~у фактичних\~шлюбних відносинах\~ 2009\~року та\~проживали у\~Швейцарії.\~ [INFO] \~ \~у сторін\~народилась дочка\~ [PERSON] .\~ Через\~непорозуміння та\~часті сварки,\~Позивачка разом\~із дочкою\~у 2012\~році повернулась\~на Україну.\~У 2015\~році Сторони\~знову \~відновили сімейні\~стосунки та\~спільне \~проживання.\~04.10.2016\~ сторони\~ зареєструвала\~шлюб та\~ \~переїхали проживати\~ Республіку\~Франція,\~де у\~них \~ [INFO] \~ \~народилась друга\~ \~дочка -\~ [PERSON] .\~ З\~2019\~року сторони\~повернулись в\~Україну де\~спільно проживали\~до липня\~2021\~року.\~З листопада\~2020\~року позивачка\~вирішила припинити\~подружні відносини,\~через \~постійний тиск,\~контроль,\~погрози та\~насильство з\~боку відповідача.\~ 07.07.2021\~позивачка \~із дітьми\~покинула постійне\~місце проживання\~у [ADDRESS] \~та переїхала\~ у\~м.Червоноград,\~де на\~даний час\~проживає із\~своїми батьками.\~ 10.07.2021\~позивачка \~зверталась в\~Червоноградський РВП\~Гу НП\~у Львівській\~області з\~приводу неправомірних\~дій відповідача\~до неї\~та дітей.\~ Дана\~заява \~була переправлена\~для розгляду\~за місцем\~проживання відповідача.\~Листом від\~05.08.2021\~ \~Відділення поліції\~№2\~Миколаївського РУП\~ГУНП у\~Миколаївській області\~повідомлено,\~що за\~результатами розгляду\~звернення [PERSON] ,\~щодо неправомірних\~дій [PERSON] ,\~проведено перевірку,\~та за\~результатами останньої\~відповідача повідомлено,\~про недопустимість\~неправомірних дій\~в подальшому\~та попереджено\~про персональну\~відповідальність за\~такі дії.\~ Рішенням Червоноградського міського суду від 11.10.2021 шлюб між сторонами розірвано. Після чого відповідач періодично звертається в органи опіки та піклування із заявами, в яких вказує, що діти проживають в неналежних умовах, таким чином намагаючись забрати дітей до себе. З врахуванням того, що збереження сім`ї та подальше спільне проживання між сторонами неможливе, тому фактично між сторонами наявний спір, щодо визначення місця проживання дітей. Зазначає, що з липня 2021 року позивачка разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання №3164/07 від 19.07.2021. Старша донька сторін [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою. Молодша донька сторін не має зареєстрованого місця проживання, оскільки за час сторін відповідач не надав згоди на реєстрацію її місця проживання. Окрім цього, однією із підстав визначення місця проживання дітей з матір`ю є те, що у разі наявності такого судового рішення позивачка зможе без згоди батька зареєструвати місце проживання їхньої спільної доньки. Дочка сторін [PERSON] відвідує МЗОШ №45, вихованням дитини за час навчання у даному навчальному закладі займалась мама, приводила та забирала кожного дня зі школи, постійно цікавилась життям доньки. Заохочувала дитину до всебічного розвитку. Згідно характеристики психологічного стану дитина хоче жити із мамою, через те, що під час спільного проживання із батьком в їхній сім`ї часто виникали сварки та конфлікти. Крім того, з часу припинення спільного проживання між сторонами, Відповідач у добровільному порядку не надає кошти на утримання дітей. Враховуючи вік неповнолітніх дітей, матеріальні потреби останніх в ході навчання, потреби у придбанні сезонного одягу тощо, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку доходу щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 11.11.2021 у справі відкрито провадження. Ухвалою від 26.01.2022 суд вирішив підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.03.2022. 07.02.2022 відповідач надав письмові пояснення відносно позову. 19.08.2022 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Відповідач позов визнав частков. Вказав, що сплачує аліменти на дітей у добровільному порядку і розмірі по 3000 грн. на кожну дитину. Згідний сплачувати аліменти в розмірі 1\\3 частини його доходу. Також вказав, що бажає спілкуватись із дітьми, брати участь в їх вихованні, однак позивачка чинить йому у цьому перешкоди. Бажає, що менша дочка проживала із ним. Щодо визначення місця проживання молодшої доньки із матерію заперечив. Розгляд справи відкладався для надання висновку органу опіки та піклування щодо даного спору. 22.08.2022 сторони в судове засідання не з"явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримують. Відповідач подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково в частині стягнення алміентів, в решту вимог позов не визнає. Представник третьої\~особи \~виконавчого комітету\~Червоноградської міської\~ради \~Мазурак О.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, надала витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради щодо визначення місця проживання дітей. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 22.08.2022, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 26.08.2022. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. З позовної заяви встановлено, що сторони до укладення шлюбу перебували у фактичних шлюбних відносинах 2009 року та проживали у Швейцарії. [INFO] сторін народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та перекладом на українську мову (а.с.7-10). 04.10.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Скадовському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а/з №89 від 04.10.2016 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Після реєстрації шлюбу, сторони переїхали проживати Республіку Франція де у них [INFO] народилась друга дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та перекладом на українську мову (а.с.11-13). З 2019 року сторони повернулись в Україну де спільно проживали до липня 2021 р. 10.07.2021 позивачка подала звернулась в Червоноградський РВП Гу НП у Львівській області з приводу неправомірних дій Відповідача до неї та дітей. Дана заява позивачки була переправлена для розгляду за місцем проживання Відповідача, про що позивачку було повідомлено листом від 23.07.2021 р. №7219/13. Листом від 05.08.2021 Відділення поліції №2 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області повідомлено, що за результатами розгляду звернення [PERSON] , щодо неправомірних дій [PERSON] , проведено перевірку, та за результатами останньої Відповідача повідомлено, про недопустимість неправомірних дій в подальшому та попереджено про персональну відповідальність за такі дії. Рішенням Червоноградського міського суду від 11.10.2021 шлюб між сторонами розірвано. Згідно із актом соціального інспектування №68 Червоноградського міського центру соціальних служб від 09.08.2021 р. вбачається, що комісією було проведено обстеження (інспектування) умов проживання [PERSON] та її дітей ( [PERSON] та [PERSON] ) в квартирі [ADDRESS] . За результатами інспектування комісією було встановлено, що в квартирі наявні їжа, предмети побуту та одяг для нормального та повноцінного виховання дітей. Окрім цього, даним актом підтверджується, що вихованням та утриманням дітей займається виключно мама. Зі змісту позовної заяви встановлено, що з 07.07.2021 позивачка із дітьми покинула постійне місце проживання у [ADDRESS] та переїхала у м.Червоноград. Вона разом із дітьми на даний час проживає із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання №3164/07 від 19.07.2021. Старша донька сторін [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою. Молодша донька сторін не має зареєстрованого місця проживання, оскільки відповідач не надав згоди на реєстрацію її місця проживання. З характеристики на [PERSON] , наданою дирекцією школи МЗОШ №45, вбачається, що вихованням дитини за час навчання у даному навчальному закладі займалась мама, приводила та забирала кожного дня зі школи, постійно цікавилась життям доньки. Заохочувала дитину до всебічного розвитку. З характеристики психологічного стану [PERSON] , [INFO] наданої Червоноградським міським центром соціальних служб №276/02 від 05.10.2021 р. вбачається, що із донькою сторін було проведено ряд методик та бесід для визначення психологічного стану дитини. З наведеної характеристики вбачається, що дитина негативно, з насторогою та тривогою відноситься до батька. На запитання з ким вона хоче надалі проживати, вказала, що хоче жити із мамою, через те, що під час спільного проживання із батьком в їхній сім`ї часто виникали сварки та конфлікти. Згідно із витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №14 від 28.10.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] є доцільним. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.\~11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 160-161\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків , а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.\~160\~СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, суд приходить до висновку, що місце проживання дітей сторін слід визначити із матір`ю позивачкою по справі без визначення адреси, яка може бути змінена, що буде відповідати їх інтересам. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про задоволення таких з наступних підстав. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2\~ст.182 СК України\~ мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення аліментів не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги визнання позовних вимог щодо аліментів відповідачем, інтереси та потреби неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його доходу.

Outcome: approved