Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 34700 доларів США строком до 14 червня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Цього ж дня в забезпечення вказаного зобов`язання між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаній квартирі (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ "Приватбанк" вказує, що [PERSON] , всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за вищезазначеною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Таким чином АТ КБ "Приватбанк" вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищевказаній квартирі, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представник надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі відповідача. Проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві та запереченнях, які просив врахувати при винесенні рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі, проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві та запереченнях, які просила врахувати під час винесення рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Свою позицію щодо заявлених позовних вимог виклали у наданому суду відзиві на позов. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У надісланому на адресу суду відзиві [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Вказали, що дійсно між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 34700 доларів США на купівлю квартири та того ж дня між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки предметом якого є квартира [ADDRESS] . Щодо пред`явлених позовних вимог вказали, що такі до задоволення не підлягають оскільки позивачем у позовній вимозі не конкретизовано спосіб захисту порушеного права, який позивач просить суд застосувати. Крім того, реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було здійснено у 2007 та 2009 роках Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та його територіальні органи, а станом на 2017 рік - Державна міграційна служба в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення. Тому самостійно, без відповідних дій означених вище органів вчинити дії щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] була позбавлена об`єктивної можливості. Водночас позивач жодних дій вказаних вище органів не оскаржував у судовому порядку. Що стосується задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] зареєстрований у вканій вище квартирі із 13 серпня 1996 року та на день укладення договору іпотеки уже був зареєстрований у вказаній квартирі, відтак позовна заява про позбавлення [PERSON] права користування спірною квартирою є необґрунтованою. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі із дотриманням норм законодавства, що регулює правовідносини реєстрації місця проживання фізичних осіб, що було чинним станом на день такої реєстрації, відтак заявлені позовні вимоги в частині позбавлення їх права користування спірною квартирою до задоволення не підлягають. У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» вказав, що обставини, викладені відповідачами у наданому суду відзиві, є неогрунтованими. [PERSON] порушила умови укладеного договору іпотеки, неправомірно зареєструвала осіб у спірній квартирі, відтак просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У наданому суду колективних запереченнях відповідачі зазначили, на даний час на примусовому виконанні у ВДВС по м. Сміла Черкаського району перебуває на виконанні рішення про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору. На виконання вказаного провадження ГУ ПФУ в Черкаській області з 01 серпня 2016 року здійснює відрахування із пенсійного забезпечення [PERSON] . Інші рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме спірної квартири, на виконанні не перебувають. Також представником позивача надано суду пояснення по справі ідентичні викладеним у відповіді на відзив. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. Згідно з п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Судом встановлено, що між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 15 червня 2007 року було укладено кредитний договір №CSS0G100000224. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 34700 доларів США строком до 14 червня 2022 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 17 червня 2007 року укладено договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 38,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язання [PERSON] за споживчим кредитом, наданим їй АТ КБ «Приватбанк» в іноземній валюті - доларах США. Як вбачається з витягу №3338 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , з 01 серпня 2007 року, [PERSON] з 30 грудня 2009 року, [PERSON] з 13 серпня 1996 року та [PERSON] - з 10 травня 2017 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2013 року, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №CSS0G100000224 від 15 червня 2007 року в загальній сумі 38105,49 доларів США, що еквівалентно 304577 грн. 18 коп. Згідно з довідкою від 10 лютого 2022 року зазначене рішення знаходиться на виконанні у ВДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Згідно із ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Як вбачається з витягу №3338 відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 13 серпня 1996 року. Згідно п.33.3 договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 18 червня 2007 року, право власності на вказану квартиру зареєстровано Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за [PERSON] згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №14885469 від 13.06.2007. Так у даному випадку [PERSON] був зареєстрований і набув право користування спірною квартири до укладення договору іпотеки, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають за недоведеністю. Щодо вимог про припинення права користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 17 червня 2007 року укладено договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 38,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя. За визначенням ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 610, ч.1ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За визначенням ч.1 ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця передбачені статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно з ч.1,3 ст. 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що в порушення пункту 18.12 іпотечного договору [PERSON] зареєструвала у спірному житлі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, доказів про те, що спірний будинок, який є предметом іпотеки, використовується відповідачами як місце постійного проживання, банк до суду не надав. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивачем не доведено, що реєстрація у квартирі за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який є малолітнім, порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Безпідставними є посилання на п. 18.12 договору іпотеки від 18 червня 2007 року, згідно якого визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, оскільки такий пункт договору іпотеки не переважає конвенційний статус житла. Крім того, суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді позбавлення права користування житловим приміщенням на підставі статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» чинним законодавством не передбачений, оскільки зазначена норма не встановлює такої дії, як позбавлення права користування особи житлом, а регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як саме набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки. За таких умов вимога про позбавлення права користування житловим приміщенням є непередбаченим законом способом захисту права. Водночас вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування, або ж про виселення таких осіб з жилих приміщень, як це передбачено законом, позивачем не заявлялися, та не були предметом розгляду даної справи. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 761/35499/18 (провадження № 61-9007св19). Судові витрати по сплаті судового відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed