Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

В квітні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням постанови суду в справі №2270/14181/11 в якому просить: стягнути з держави Україна на його користь сімсот шістдесят чотири мільярди гривень моральної шкоди, завданої йому порушенням його права на судовий захист невиконанням постанови суду у справі №2270/14181/11 в порядку ч.1 ст.23 ЦК України та ст.56 Конституції України за 06 квітня 2022 року. В обґрунтування позову позивач вказав, що постанова суду від 12.12.2011 року у справі № 2270/14181/11 залишається невиконаною з вини посадових і службових осіб Відповідача, є триваючим в часі правопорушенням і продовжуваного делікту. Невиконання рішення суду привело до далекосяжних негативних наслідків як для нього, так і для авторитету держави Україна. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, в такому випадку є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Причина - невиконання рішення суду. Наслідок невиконання рішення суду-порушено його право на судовий захист (подібне до права на справедливий суд/порушення ст.6 Конвенції/«Рисовський проти України»: виконання остаточного рішення, постановленого національним судом, є невід`ємною частиною «суду» у розумінні ст.6 Конвенції (п.1 ст.6 Конвенції, заява № 29979/04 від 20 жовтня 2011 року). Адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 25.04.2012 №11-рп/2012). Моральна шкода за порушене право розрахована ним за його вільним волевиявленням з врахуванням рішень ЄСПЛ без будь-якої методики, оскільки така відсутня як в державі Україна, так і в інших тимчасових державах, та буде справедливою сатисфакцією за порушене його право на судовий захист і ефективним юридичним захистом. Неминучим наслідком порушених його прав є обов`язок правопорушника відшкодувати йому моральну шкоду в порядку ч.1 ст.23 ЦК України. Право на відшкодування шкоди і стягнення шкоди з правопорушника є абсолютним. Відповідно до ЦК України закріплено принцип повного відшкодування шкоди. Обов`язок доказування його неспівмірності завданої йому моральної шкоди у відповідності до закріпленої в ЦК України презумпції вини особи, яка вчинила правопорушення, покладається на Відповідача. Це означає, що особа вважається винною у завданні шкоди, невиконанні зобов 'язання або іншому правопорушенні, оскільки не буде доведено іншого (ст. 614 та ч. 2 ст. 1166 ЦК). З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з держави Україна на його користь сімсот шістдесят чотири мільярди гривень моральної шкоди, завданої йому порушенням його права на судовий захист невиконанням постанови суду у справі №2270/14181/11 в порядку ч.1 ст.23 ЦК України та ст.56 Конституції України за 06 'квітня 2022 року. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Оскільки, у справі, що розглядається, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, що завдана невиконанням постанови суду від 12.12.2011р. в справі №2270/14181/11 за 06 квітня 2022 року і відповідачем вказує Державу Україна, представник Кабінет Міністрів України, проте у цих правовідносинах Державу Україна повинен представляти орган до компетенції якого належить примусове виконання рішення суду та у проваджені якого, знаходиться виконавче провадження з виконання рішення суду №2270/14181/11. З системного аналізу законодавства вбачається, що Держава Україна, представник Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у вказаній справі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявлені до неналежного відповідача. Разом з тим, позивачем не надано жодного належного доказу протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи, що могли б завдати позивачу моральні страждання. Зазначають, що згідно з ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.12.2020 справа №2270/14181/11 (ухвала набрала законної сили 10.12.2020) суд констатував та ще раз стверджує, що у справі №2270/14181/11 були встановлені обставини, які свідчать про отримання [PERSON] у 2012 році нового паспорта, і про закінчення виконавчого провадження згідно з постановою ВП №33223826 від 28.12.2018. Доказів спростування цього висновку суду, заявник не надав. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який розмір. У зв`язку із наведеним, вважають, що твердження позивача щодо бездіяльності державних органів щодо виконання рішення суду №2270/14181/11 є безпідставним, оскільки уже неодноразово встановлено, що рішення суду №2270/14181/11 виконано. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення протиправних дій Відповідачем щодо Позивача, моральної шкоди, спричиненою такими діями, та причинного зв`язку між протиправними діями та заявленою шкодою. Крім того, Позивачем не обґрунтовано суму моральної шкоди, яку він вимагає стягнути. Таким чином вважають, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими, та не підлягають задоволенню у зв`язку із їх недоведеністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2011 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України [PERSON] , який йому видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М. від 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП №33223826 з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду №2270/14181/11 від 19.09.2012 року задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області №3068 від 23.08.2012 року. Роз`яснено, що рішення по адміністративній справі №2270/14181/12 повинно бути виконано боржником у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження, відповідно до резолютивної частини постанови і виконавчого листа №2270/14181/11 шляхом вклеєння фотографії [PERSON] у його паспорт громадянина України, який після цього йому повинен бути повернутий. 05.10.2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду №2270/14181/11 задоволено заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області №3400 від 21.09.2012 року, про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженні ВП №33223826 з виконання рішення суду №2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області. Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду 26 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №2270/14181/11 залишено без змін. Згідно вказаної постанови Верховного Суду (п.п.14-18): 06 грудня 2012 року сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області направлено лист №796, яким повідомлено, що у зв`язку з наявним фактом втрати паспорта [PERSON] , [INFO] на його ім`я був оформлений новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , який власноруч ним отриманий. У зв`язку з цим, 29 грудня 2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про закінчення провадження ВП №33223826 з виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 11 червня 2012 року у справі № 2270/14181/11, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Позивач не погоджуючись з даною постановою державного виконавця оскаржив її до суду. За результатами розгляду вказаного позову, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі №822/1936/13, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року ВП №33223826. На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження, яке на час розгляду судами попередніх інстанції даної заяви не виконано. Також Верховним Судом у постанові зазначено, що вказане рішення не виконано, паспорт серії [NUMBER] , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27 липня 1999 року [PERSON] видано не було. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт [PERSON] фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена (п.25). З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зміна способу виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у порядку в якому просить управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області фактично змінить вказане судове рішення по суті позовних вимог, що суперечить призначенню правових норм 263 КАС України. Враховуючи наведені обставини колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості управлінням Державної міграційної служби у Хмельницькій області правових підстав, визначених статтею 263 КАС України, які б в достатній мірі вказували на можливість зміни порядку і способу виконання судового рішення. Також іншою постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі №2270/14181/11 без змін, якою відмовлено в задоволенні заяви Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області №09/2197 від 13 лютого 2017 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вищевказані обставини підтверджуються копіями матеріалів зі справи 2270/14181/11. Виконавче провадження ВП № 33223826 закінчено згідно постанови від 28.12.2018 року. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України, держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11 посадовими і службовими особами відповідача, за 06 квітня 2022 року, та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. Не надано позивачем суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди - сімсот шістдесят чотири мільярди гривень за вказаний період, враховуючи, що в 2012 році йому було видано новий паспорт взамін втраченого. Крім наведеного слід зазначити, що відповідно до положень ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/8422/20 вже стягнуто на користь позивача 10510грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб Управління ДМСУ в Хмельницькій області з виконання судового рішення зобов`язального характеру, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2020р. у справі № 686/8422/20. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням постанови суду в справі №2270/14181/11, слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed