Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що [PERSON] являється співвласником (спільна сумісна власність) квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації згідно розпорядження від 15.06.2004 за № 745. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.11.1997, посвідченого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-1733, № 3-4706. [PERSON] являється співвласником (спільна сумісна власність) квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Відділом приватизації житла Подільського району згідно розпорядження від 08.02.1995 за № 6711. [PERSON] , являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І., про що зроблено запис в реєстрі за № 863. [PERSON] являється співвласником (спільна сумісна власність) квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Відділом приватизації житла Подільської держадміністрації згідно розпорядження від 27.02.1998 за № 678. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 382 ЦК України, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», рішення Подільського районного суду м. Києва по справі № 2-46/11 від 04.06.2015, що змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.07.2016, постанови Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/14968/13-а, постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 758/11400/13-а, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 позивачам та іншим співвласникам будинку належить на праві спільної сумісної власності підвальне приміщення з №1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м., що знаходяться у підвалі будинку за адресою: [ADDRESS] , яке набуте ними одночасно з набуттям права власності (приватизації) на квартири в будинку [ADDRESS] . Позивачам належить право володіння, розпорядження та користування спірним приміщенням в межах, встановлених законом. 07.04.2016 проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва № 2-46/11 від 04.06.2015, та внесено запис, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить спірне приміщення. Відповідач, [PERSON] , без достатніх на те правових підстав використовує, належне позивачам та іншим співвласникам будинку, підвальне приміщення для провадження підприємницької діяльності. Факт використання спірного приміщення відповідачем підтверджується позовною заявою про визнання добросовісним набувачем від 17 травня 2016 року; актом від 21.04.2016, що затверджений КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва»; листа № 17586 ОЄО/125/53/01-16 від 17.05.2016 виданого Подільським управлінням поліції. Позивачі, як співвласники в цілому житлового будинку [ADDRESS] , внаслідок дій відповідача, позбавлені права користування майном допоміжних приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв. м що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Договірні відносини між позивачами та відповідачем відсутні, інші законні підстави займати спірні приміщення також відсутні. Враховуючи те, що позивачі є співвласниками приміщень за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106,2 кв. м і приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б), а також користування вказаним приміщенням відповідачем за відсутності правових підстав. Позивачі просять суд постановити рішення про задоволення позову та виселення відповідача з належних позивачам приміщень. В подальшому позивачами була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просили суд: усунути співвласникам багатоквартирного будинку [ADDRESS] перешкоди у користуванні спільною власністю - допоміжним (нежитловим) приміщенням з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв. м, що знаходяться у підвалі будинку за адресою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , звільнення вказаних приміщень від будь-якого майна та обладнання відповідачів та осіб, пов`язаних з ними трудовими, цивільними, господарськими та будь-якими іншими правовідносинами; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.06.2018, яким [PERSON] , діючи від імені [PERSON] передав у власність [PERSON] нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 21) (в літері Б) за адресою: [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А.; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] у спільну сумісну власність. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Богдан О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила застосувати у справі наслідки спливу строків позовної давності. Додала, що підтримує доводи викладені нею у письмових заявах, поданих до суду. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками/співвласниками квартир, розташованих у будинку [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57078270 від 11.04.2016 нежилі приміщення з № 1 по № 4 (група приміщень 21) в літері (Б) розташовані за адресою: [ADDRESS] належать на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Підстава виникнення права власності - рішення Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 2-46/11. Рішенням Вищого Спеціалізованого суду України у справі №2-46/11 від 12.07.2017 рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2015 в нескасованій при апеляційному перегляді та рішення апеляційного суду м. Києва від 20.07.2016 залишено без змін. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] [INFO] померла, актовий запис № 18083. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2017, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненком Р.С., зареєстровано у реєстрі за № 3-639, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син - [PERSON] , [INFO] . Спадкова справа № 781/2016. Відповідно до копії договору купівлі - продаж нежилих приміщень від 22.06.2018 [PERSON] , який діє від імені [PERSON] продав [PERSON] нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 21) (в літері Б) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106,20 кв. м Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., зареєстровано в реєстрі № 528. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 128629866 від 22.06.2018 нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 21) в літері (Б) розташовані за адресою: [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 24.06.2016, адреса, яка зазначена в рішенні Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2015 як [ADDRESS] , група нежитлових приміщень № 21 і адреса, яка зазначена в технічному паспорті як [ADDRESS] група нежитлових приміщень № 21 відносяться до одного об`єкту нерухомого майна. За архівною справою БТІ адреса будинку: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 106-3506 від 03.05.2019 відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації належать житловий будинок на [ADDRESS] та сміттєзбірник на [ADDRESS] . Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності та користування нежитловими приміщеннями. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (утому числі допоміжні). Відповідно до матеріалів справи, ОСББ «ХОРИВА 31-Б» діє на підставі ст. 393 ЦК України, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Статуту, затвердженого 21.08.2017 у визначному Законом порядку. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частки у спільній власності не визначались. За вимогами ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Рішенням Вищого Спеціалізованого суду України справі № 2-46/11 від 12.07.2017 рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2015 в нескасованій при апеляційному перегляді та рішення апеляційного суду м. Києва від 20.07.2016 залишено без змін. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2015 в нескасованій частині та ухвали Подільського районного суду від 17.05.2021 про виправлення помилки договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м , що находяться у будинку за адресою [ADDRESS] , укладений 13.02.2008 між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП [PERSON] визнано недійсним. Отже, ВССУ встановив, що витребуючи у спільну сумісну власність позивачів спірні приміщення, судами порушені права інших співвласників квартир та квартиронаймачів у житловому будинку, а Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (ст.14) передбачено, що здійснення співвласниками своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Крім того, як зазначив в рішенні ВССУ, згідно з нормами цього Закону допоміжні приміщення перебувають у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку, а суд витребував їх у спільну сумісну власність. Також ВССУ прийшов до висновку про відсутність законних підстав для витребування майна у [PERSON] , оскільки згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Спірні приміщення є допоміжними за спірною адресою і відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» є власністю співвласників будинку [ADDRESS] . На цій підставі до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хорива 31-Б» (код ЄДРПОУ 37393075) (далі ОСББ) з метою захисту прав та інтересів всіх співвласників спірних приміщень. Відповідно до ч. 1 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хорива 31-Б» (код ЄДРПОУ 37393075) об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] . За п.2.1 Статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку. На підставі ч. 2 ст. 382 ЦК України, п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2-46/11 від 04.06.2015 зі змінами відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.07.2016 та рішення ВССУ від 12.07.2017, постанови Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/14968/13-а, постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 758/11400/13-а, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014, позивачам та іншим власникам будинку, які залучені до участі у справі, належить на праві спільної сумісної власності підвальне приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв. м, що знаходиться у підвалі будинку за адресою : [ADDRESS] , яке набуто ними одночасно з набуттям права власності (приватизації) на квартири в будинку [ADDRESS] . Позивачам належить право володіння, розпорядження та користування спірним приміщенням в межах, встановлених законом. Як було зазначено вище, рішенням суду визнано договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень №21) (в літері Б) за адресою: [ADDRESS] , укладений 13.02.2008 між від ділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП [PERSON] недійсним. Подільським районним судом м. Києва у справі № 2-46/11 встановлено, що відповідно до договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва № 2830/07 від 11.04.2007 орендодавець КП «Оренда» передало орендарю ФОП [PERSON] підвальне приміщення площею 130,0 кв.м по [ADDRESS] для розміщення складських та підсобних приміщень. Дані приміщення увійшли до переліку об`єктів комунальної власності Подільського району м. Києва, що підлягають приватизації (шляхом викупу орендарем), затвердженого рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 227 від 12.07.2007, яке згодом було скасоване рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2014 у справі № 758/14968/13-а, що набрало законної сили. Отже, відповідачки [PERSON] , а наразі [PERSON] , без достатніх на то підстав використовують належне позивачам та іншим співвласникам будинку підвальне приміщення для провадження підприємницької діяльності. Спірне допоміжне приміщення підвалу передано в оренду ФОП [PERSON] ( зареєстрований: [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ) під заняття підприємницькою діяльністю - надання перукарських послуг. Враховуючи, що нежитлові приміщення з №1 по №4 (групи приміщень №21) (в літері Б) за адресою: [ADDRESS] , які за договором купівлі-продажу від 22.06.2018 [PERSON] , представник відповідача в суді, діючи від імені [PERSON] передав у власність [PERSON] є допоміжними приміщеннями будинку, де проживають і є співвласниками квартир позивачі, зазначені допоміжні приміщення підлягають витребуванню із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь співвласників багатоквартирного будинку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо посилання представника відповідачів про необхідність застосувати наслідки спливу строку позовної давності, суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (№ 6-895цс15), за змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, п`ятої статті 267 ЦК України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 ЦПК України перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності. Передусім необхідно вказати, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-116цс13 (№ в ЄДРСРУ 35667396), початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Як було встановлено у судовому засіданні, позивачі, довідавшись про порушення їх права, звернулися до суду у червні 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а пред`явленням позову до тих же відповідачів, з тих же підстав, однак з іншим предметом, перебіг позовної давності перервався і почався заново, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню, а порушене право позивачів підлягає судовому захисту. З урахуванням наведеного вище, обставини, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved