Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним цивільним позовом та вимоги мотивують тим, що вони, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] та на даний час вирішили перевести належний їм житловий будинок квартирного типу в будинок садибного типу для чого отримали рішення Виконавчого комітету СМР № 247 від 27.04.2021 року. На підставі вказаного рішення позивачі разом із [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , звернулися до Управління архітектури та містобудування СМР із заявами про присвоєння окремих адрес житловим будинкам, на що отримали відмову, у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей (розбіжностей) між загальними площами житлового будинку (96,3 кв.м) та квартир у ньому (59,5 кв.м), із рекомендацією врегулювати питання шляхом визнання права власності на нерухомість у судовому порядку. Так, дійсно, у 1986 році [PERSON] та [PERSON] , задля покращення житлових умов, на підставі дозволу на будівництво Архітектури Ковпаківського району м. Суми, добудували до квартири прибудову розміром 4,3х5,0 кв.м, яку зареєстрували в Бюро технічної інвентаризації. 09.11.2021 року позивачі подали до Управління державного архітектурно-будівельного контролю СМР Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 20.10.2021 року. 22.11.2021 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю СМР було відмовлено у прийнятті до експлуатації самовільно збудованих приміщень через невідповідність повноти даних, зазначених у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вимогам порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року. Згідно Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1545 від 07.09.2021 року, самочинно збудована житлова прибудова А1-1 відповідає державним будівельним, пожежним нормам і придатна до подальшої експлуатації. Тому позивачі просять суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] право власності на прибудову «А1-1», загальною площею 18,6 кв.м, а саме: житлова кімната «2-4», площею 8,7 кв.м, коридор «2-5», площею 4,9 кв.м, коридор «2-6», площею 1,6 кв.м, коридор «2-7», площею 3,4 кв.м, до квартири [ADDRESS] , загальна площа якої в результаті самочинно проведеного перепланування з добудовою житловою прибудови становить 46,9 кв.м, а житлова - 22,9 кв.м. Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з участю сторін. Позивач [PERSON] разом із представником [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Інші позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких підтримали позовні вимоги. Представник Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання раніше наданого письмового відзиву на позовну заяву, де зауважив про відсутність будь-якого документа на підтвердження надання позивачам права користування (оренди) чи права власності на земельну ділянку, на якій було проведено самочинне будівництво. Представник [PERSON] , [PERSON] у заяві про розгляд справи без її участі наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши думку позивача і його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 року, виданого Колективним сільськогосподарським підприємством «Тепличний», на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.6-10). Згідно Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 25.08.1994 року, кімната «4», площею 12,6 кв.м, веранда «5», площею 5,2 кв.м, коридор «6», площею 1,6 кв., були збудовані квартиронаймачем (а.с.20-21). Рішенням Виконавчого комітету СМР № 247 від 27.04.2021 року надано дозвіл на переведення житлового будинку квартирного типу в будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). На підставі вказаного рішення, 24.05.2021 року позивачі разом із [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , звернулися до Управління архітектури та містобудування СМР із заявами про присвоєння окремих адрес житловим будинкам, на що наказом № 213-в від 14.07.2021 року отримали відмову, у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей (розбіжностей) між загальними площами житлового будинку (96,3 кв.м) та квартир у ньому (59,5 кв.м), із рекомендацією врегулювати питання шляхом визнання права власності на нерухомість у судовому порядку та після прийняття об`єкта в експлуатацію (а.с.14,18). 09.11.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] подали до Управління державного архітектурно-будівельного контролю СМР Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 20.10.2021 року (а.с.22-30). 22.11.2021 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю СМР було відмовлено у прийнятті до експлуатації самовільно збудованих приміщень через невідповідність повноти даних, зазначених у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року (а.с.31-33). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності. Відповідно до ч. 2 с. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із положеннями ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У пункті 12 вказаної постанови зазначено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1545 від 07.09.2021 року, приміщення не зданого в експлуатацію житлового будинку літ. «А-І» із прибудовами, надвірні будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідають державним будівельним, пожежним нормам та придатні до подальшої експлуатації. Житлова прибудова літ. «А1-1» включає: житлову кімнату «2-4», площею 8,7 кв.м, коридор «2-5», площею 4,9 кв.м, коридор «2-6», площею 1,6 кв.м, коридор «2-7», площею 3,4 кв.м., при будівництві яких порушень (п. 2.9, 2.30, ДБНВ.2.2-15 - 2005), п. 5.6, п. 5.22 ДБН В.2.2-15:2019 немає (а.с.34-45). [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , будь-яких претензій до співвласників квартири [ADDRESS] за вказаною адресою у зв`язку зі здійсненням ними прибудови не має (а.с.46). Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, беручи до уваги, що під час проведення будівельних робіт із будівництва прибудови літ. «А1-1» до житлового будинку літ. «А-І» за адресою: [ADDRESS] , були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні, пожежні та екологічні норми, жодних скарг з боку іншого співвласника з приводу здійснення будівництва прибудови не надходило і вона придатна до подальшої експлуатації, суд приходить до висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved