Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

09.10.2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі - Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-301/301/2008 (далі - Договір), за умовами якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 50 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути кошти до 10.07.2028 року частинами у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, зі сплатою процентів у розмірі суми фіксованого відсотку в розмірі 4,49 річних та FIDR. Однак, всупереч умовам Договору відповідач неналежним чином виконував зобов`язання, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 46 391,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.08.2017 року становить 1 180 217,07 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 46 391,13 доларів США, що еквівалентно 1 180 217,07 грн. У забезпечення виконання зобов`язання позичальника перед Банком, 08.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-301/301/2008 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань за Договором в повному обсязі як солідарні боржники. 22.02.2013 року за умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» передало, а позивач прийняв право грошової вимоги за Договором та Договором поруки. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 46 391,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.08.2017 року становить 1 180 217,07 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 46 391,13 доларів США, що еквівалентно 1 180 217,07 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2017 року відкрито провадження по цивільній справі. 23.01.2018 року від [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позов, в яких вони заперечували проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем порушено порядок здійснення розрахунків щодо заборгованості позичальника, оскільки не надано належного розрахунку, в якому зазначено нараховані відсотки, сплачені позичальником суми та дати оплат. Окрім того, відповідачами зазначено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки у березні 2009 року Банк надіслав [PERSON] та у квітні 2013 року [PERSON] вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитом, тобто змінив строк повернення кредиту. Також відповідачі у відзивах зазначили, що у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг, та оскільки фінансова послуга з факторингу, зокрема, полягає у набутті відступленого права грошової вимоги до боржників, які є суб`єктами господарювання, просили відмовити у задоволенні позову. 07.06.2019 року від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла відповідь на відзив, в якому заперечував проти аргументів відповідачів, викладених в їх відзивах. Заперечення обґрунтовано тим, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Наданий позивачем деталізований розрахунок заборгованості, який складено на підставі виписок по рахункам клієнта для зручного відображення нарахованої заборгованості по Договору. Також у відповіді зазначено, що Банк, який надавав кредит, мав ліцензію НБУ, а позивач на момент укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 22.02.2013 року мав свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, тобто зазначений договір було укладено законно. Окрім того, представник вказав, що в матеріалах кредитної справи по Договору відсутні досудові вимоги, копії яких долучено до матеріалів справи, тому вважає такі докази недостовірними. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2021 року витребувано докази. У судовому засіданні представник позивача Жила П.С. позов підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду встановлено, що 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-301/301/2008. Відповідно до умов договору Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США для придбання нерухомого майна, а відповідач зобов`язався повернути кошти Банку до 10.07.2028 року зі сплатою відсотків з фіксованою ставкою 4,49% річних та FIDR. FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись в порядку передбаченому договором. Відповідно до п. 1.5.1.3.частини №2 Договору при надходженні до Банку коштів для виконання боргових зобов`язань, банк направляє такі кошти на погашення боргових зобов`язань у наступній черговості, крім випадків, передбачених цим договором: 1) прострочені проценти за користування кредитом, 2) проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту, 3) прострочена до повернення сума кредиту, 4) пеня за несплату в строк процентів, 5) пеня за неповернення в строк суми кредиту, 6) строкові проценти за користування кредитом, 7) штраф за нецільове використання коштів, 8) сума основного боргу за кредитом. При цьому Банк має право змінити порядок погашення боргових зобов`язань за цим договором. (т. 1 а.с.7-10). Сторонами Договору погоджено графік платежів (т. 1 а.с.11-15). 08.07.2008 року [PERSON] отримав від Банку 50 000 доларів США, що підтверджується валютним меморіальним ордером (т.1 а.с.64). У забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором 08.07.2018 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № № SR-301/301/2008. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань як солідарні боржники (т.1. а.с.17). Банком було направлено [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 12.03.2009 року за вих. № 22-2/69996 з вимогою достроково виконати боргові зобов`язання [PERSON] за кредитним договором (т.1 а.с.63). Заперечуючи проти достовірності зазначеного доказу, представник позивача зазначив, що в матеріалах кредитної справи по Договору відсутні досудові вимоги, копії яких долучено до матеріалів справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником не надано доказів на спростування наданого відповідачем доказу. Таким чином, за відсутністю доказів зі сторони позивача, суд не бере до уваги вказані заперечення. 22.02.2013 року між позивачем та Банком укладено договір факторингу, відповідно до умов якого Банк передає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» здійснює фінансування Банку за плату на умовах цього договору (т. 1 а.с.20-28). Відповідно до витягу з додатку 1 до договору факторингу від 22.02.2013 року Банк відступив право вимоги за Договором (т.1 а.с.29). Позивачем було направлено [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості від 01.04.2013 року за вих. № 200017675 із вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Відповідачі належним чином не виконували зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку станом на 26.02.2018 року складає: 46 391,13 доларів США за тілом кредиту, заборгованість по відсоткам відсутня (т.1 а.с.80). З розрахунку вбачається, що відповідач погашав заборгованість, заборгованість по відсоткам погасив у повному обсязі, останній раз сплачував кошти 24.11.2014 року, що також підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» від 19.12.2019 року № 70-1-1/40741 (т.1 а.с.71). Відповідачі не надали іншого розрахунку, однак, надали свої заперечення (т.5 а.с.28-29) щодо розрахунку, наданого позивачем. Заперечення обґрунтовані тим, що на момент укладення кредитного договору курс долара США був іншим, а тому на даний час відбулося подорожчання кредиту. Окрім того, відповідачами вказано, що враховуючи, що відповідачем поверталися кредитні кошти: 22.07.2013 року 4 482 доларів США та протягом серпня 2013 року до листопада 2014 року в сумі 4 450,40 доларів США, однак, сума основної заборгованості в розмірі 46 391,13 доларів США не зменшилася. Проте, враховуючи, що кредитні кошти були надані [PERSON] в доларах США, а також визначений Договором порядок погашення кредиту, відповідно до якого списання основної заборгованості здійснюється в останню чергу після погашення відсотків та інших передбачених договором платежів, що відображено у розрахунку, такі заперечення відповідачів щодо правильності розрахунку позивача є необґрунтованими. Окрім того, своїм процесуальним правом на подання заяви про призначення судової економічної експертизи відповідачі не скористалися. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 350 ГК України банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. За змістом ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За визначенням термінів, наведеним у п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Пунктом 11 ч.1 ст. 4 вказаного Закону фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, факторинг. Частиною п`ятою ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Враховуючи, що наявними в матеріалах справи підтверджено, що відповідач отримав від Банку кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США, зобов`язався її повернути разом з відсотками, однак, не повернув вказану суму в повному обсязі, а саме в розмірі 46 391,13 доларів США грн., позивач має право вимоги за Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». У судовому засіданні 03.05.2018 року відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 159). Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальний строк позовної давності 3 роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до Договору дата остаточного повернення кредиту 10.07.2028 року. Також згідно з Договором поруки боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих кредитних коштів не пізніше 10.07.2028 року. Однак, Банк, звернувшись до [PERSON] з досудовою вимогою 12.03.2009 року про дострокове повернення кредитних коштів в повному обсязі протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги, змінив строк дії Договору. Оскільки відповідно до розрахунку позивача (т.1 а.с.80) погашення кредиту після 12.03.2009 року тривалий час не відбувалося, тобто досудову вимогу [PERSON] у строк виконано не було, Банк дізнався про порушення свого права через тридцять днів після отримання [PERSON] досудової вимоги Банку. Отже, за відсутності інших доказів в матеріалах справи, строк позовної давності за вимогою до поручителя сплинув у травні 2012 року, а з даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося лише у жовтні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності щодо вимог до [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з [PERSON] як з солідарного боржника відповідно до ст. 267 ЦК України. Відповідачем [PERSON] також було подано клопотання про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.71). яке обґрунтовано тим, що позивачем 01.04.2013 року було направлено на його адресу вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, яку він отримав 15.04.2013 року. Однак, відповідачем [PERSON] 24.11.2014 року було здійснено погашення заборгованості. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не пропустило встановлений законом строк позовної давності в частині вимог до [PERSON] . На підставі зазначеного вище суд задовольняє позов частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML-301/301/2008 від 08.07.2008 року в розмірі 46 391, 13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 30.08.2017 року становить 1 180 217,07 гривень, з яких: 46 391,13 доларів США, що еквівалентно 1 180 217,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 17 703,26 грн. (т. 1 а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: partial