Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

У грудні 2021 року Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 22 558,72 грн та понесених судових витрат на оплату судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що у зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно повідомив про влаштування на роботу, в нього виникло незаконне отримання допомоги по безробіттю у розмірі 22 558,72 грн за період з 01.02.2021 року по 18.05.2021 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.01.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач позов визнав. У зв`язку із тяжким матеріальним становищем та наявності на його утриманні малолітньої дитини, хворої на рак матері, просив розстрочити виконання рішення суду на один рік. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 26.11.2019 року відповідач звернувся до Миколаївського міського центру зайнятості, як особа, яка шукає роботу. У зв`язку з чим 15.12.2020 року йому було надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю. З цивільно-правового договору №6 вбачається, що 01.02.2021 року ДП «Миколаївський бронетанковий договір» прийняв на роботу [PERSON] для виконання слюсарно-зварювальних робіт, за які [PERSON] отримує 10 000,00 грн строком до 28.02.2022 року. Відповідно до розрахункової довідки від 25.06.2021 року, щодо виплати допомоги по безробіттю за період з 01 лютого по 18 травня 2021 року розмір виплати по безробіттю відповідача за період з 01 лютого по 28 лютого 2021 року становить 6 825,28 грн, з 01 березня по 31 березня 2021 року становить 6 727,78 грн, з 01 квітня по 30 квітня 2021 року становить 5 922,88 грн, з 01 01 травня по 18 травня 2021 року становить 3 582,78 грн, що разом становить 23 058,72 грн. Інформацію про те, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості [PERSON] був зайнятою особою, відповідач приховав, що спричинило незаконне отримання ним допомоги по безробіттю з 01.02.2021 року по 18.05.2021 року на загальну суму 23 058,72 грн. Наказом Миколаївського міського центру зайнятості від 25.06.2021 року № 70 про відшкодування коштів безробітним [PERSON] виплачених, як допомога по безробіттю та занесення її до дебіторської заборгованості виставлено на дебіторську заборгованість суму 23 058,72 грн, незаконно отриману ним, як допомогу по безробіттю. З метою досудового врегулювання спору 30.06.2021 року на адресу [PERSON] позивачем направлено претензію про повернення безпідставно виплачених коштів у розмірі 23 058,72 грн. 20.07.2021 року [PERSON] визнав пред`явлену до нього претензію Миколаївським міським центром зайнятості на суму 23 058,72 грн та зобов`язався повернути заборгованість до 31.12.2021 року, про що свідчить копія заяви, яка наявна в матеріалах справи. З виписки від 30.09.2021 року вбачається, що [PERSON] на рахунок позивача було сплачено 500,00 грн. 30.11.2021 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено нагадування про погашення залишку заборгованості у розмірі 22 558,72 грн. Доказів того, що відповідач повернув вказану суму коштів, матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Нормами частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до пункту 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 (далі - Порядок) для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи. Згідно з пунктом 6 Порядку, якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку (рішення про повернення коштів особою оформлюється наказом). Відповідно до п. 8 Порядку, у разі відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений законом строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] у період знаходження на обліку у Миколаївському міському центрі зайнятості, як безробітний, був працевлаштованим та отримував заробітну плату, при цьому не повідомив про даний факт центр зайнятості, що привело до незаконної виплати центром зайнятості відповідачу допомоги по безробіттю . Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Приймаючи до уваги, що відповідач не повідомив про працевлаштування, що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, то наявні підстави для повернення безпідставно отриманих коштів, виплачених як допомоги по безробіттю, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. В обгрунтування свого клопотання відповідач вказує на важкий матеріальний стан, неможливістю знайти собі роботу та наявність на його утриманні малолітньої дитини та хворої матері [PERSON] , що підтверджується довідкою лікаря та свідоцтвом про народження дитини. Вивчивши доводи клопотання суд дійшов висновку про можливість його задоволення та розстрочення виконання рішення суду на дванадцять місяців, шляхом сплати протягом цього періоду по 1879 грн 90 коп. щомісячно з дня ухвалення рішення суду. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на користь позивача з державного бюджету слід стягнути 1 135 грн 00 коп судового збору, сплаченого за подачу позову до суду.

Outcome: approved