Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» (далі - ТОВ «Смартфінанс»), в якому просить визнати виконавчий напис № 19710 від 28 липня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. на договорі про надання та обслуговування платіжної картки № 106039727 від 29 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в сумі 42 946,08 грн таким, що не підлягає виконанню; визнати виконавчий напис № 19711 від 28 липня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. на договорі про надання та обслуговування платіжної картки № 106329663 від 15 травня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінас» заборгованості в сумі 67 698,55 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з мобільного застосунку «Дія» її стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження № 66640813 та № 66640814. Ознайомившись з матеріалами зазначених виконавчих проваджень, було з`ясовано, що вони відкриті на підставі оскаржуваних виконавчих написів. Позивач вважає, що вищевказані виконавчі написи вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з позивача боргу, зокрема, первинні бухгалтерські документи та оригінали нотаріально посвідчених кредитних договорів. Жодних листів, вимог щодо усунення порушень зобов`язань за кредитними договорами від нового кредитора ТОВ «Смартфінанс», а також інформації щодо відступлення права вимоги позивач не отримувала. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Суд установив, що 29 квітня 2013 року [PERSON] підписано заяву № 106039727, згідно з якою вона пропонує Публічному акціонерному товариству «Банк Русский Стандарт» на умовах, викладених в цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку та Тарифах по карткам Банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. 15 травня 2013 року [PERSON] підписано заяву № 106329663, згідно з якою вона пропонує Публічному акціонерному товариству «Банк Русский Стандарт» на умовах, викладених в цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку та Тарифах по карткам Банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 19710 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості за договором від 29 квітня 2013 року № 106039727 в розмірі 42 946,08 грн. З виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Русский Стандарт» за вказаним договором є ТОВ «Смартфінанс» на підставі договору від 25 лютого 2020 року № 25/02/20 про відступлення прав вимоги боргових зобов`язань. Крім того, 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 19711 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості за договором від 15 травня 2013 року № 106329663 в розмірі 67 698,55 грн. З виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Русский Стандарт» за вказаним договором є ТОВ «Смартфінанс» на підставі договору від 25 лютого 2020 року № 25/02/20 про відступлення прав вимоги боргових зобов`язань. 28 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66640813 на підставі виконавчого напису № 19710, виданого 28 липня 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в розмірі 44 046,08 грн, з урахуванням суми, сплаченої за вчинення виконавчого напису, та постанову про відкриття виконавчого провадження № 66640814 на підставі виконавчого напису № 19711, виданого 28 липня 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в розмірі 68 798,55 грн, з урахуванням суми, сплаченої за вчинення виконавчого напису. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що виконавчі написи вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вичнення нотаріальних дій, зазначаючи, що заборгованість не є безспірною, оскільки надані відповідачем кредитні договори не посвідчені нотаріально та наявність заборгованості не підтверджена належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису від 28 липня 2021 року № 19710 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованість за договором від 29 квітня 2013 року № 106039727 у розмірі 42 946,08 грн, яка утворилася за період з 31 серпня 2018 року по 01 червня 2021 року та складається з заборгованості за кредитом - 29 632,80 грн, заборгованості за відсотками - 12 863,28 грн, плати за пропуск мінімальних платежів - 450 грн, а також 1 100 грн - плати за вчинення виконавчого напису. Крім того, на підставі виконавчого напису від 28 липня 2021 року № 19711 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованість за договором від 15 травня 2013 року № 106329663 у розмірі 67 698,55 грн, яка утворилася за період з 17 серпня 2018 року по 01 червня 2021 року та складається з заборгованості за кредитом - 46 712 грн, заборгованості за відсотками - 20 986,55 грн, а також 1 100 грн - плати за вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Отже, відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості за наданими відповідачем нотаріусу договорами суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості має кредитор при зверненні до нотаріуса. Крім того, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладені між банком та позивачем договори, які надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, були посвідчені нотаріально. До того ж, надані нотаріусу договори є заявами позичальника, які не посвідчені нотаріально, не містять розміру встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, строк надання кредиту, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, а отже не могли бути тими договорами, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінали нотаріально посвідчених договорів, за якими стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутні, а отже не можуть бути тими договорами, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Також, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази повідомлення позивача про відступлення прав вимоги та надсилання вимоги від стягувача про виконання умов договорів від 29 квітня 2013 року № 106039727 та від 15 травня 2013 року № 106329663 позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, позивач, не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, була позбавлена можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності таких вимог про стягнення коштів. Отже, нотаріус не встановив чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчих написів не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 724 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved