Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~09.05.2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначили, що 25.03.1998 року їх батько [PERSON] подарував відповідачці [PERSON] , яка є їх сестрою, 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі житловий будинок). У 1998 році [PERSON] виїхала на заробітки в Італію та з 2004 року зв`язок з останньою був повністю втрачений, жодних звісток від неї не надходило. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року в справі № 0308/5107/2012 відповідачку оголошено померлою та на підставі даного судового рішення органом РАЦСу було видано відповідне свідоцтво про смерть. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року в справі № 0308/21175/2012 за їх батьком [PERSON] було визнано право власності на належну [PERSON] частку в житловому будинку, у зв`язку з визнання останньої померлою. Однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року було скасоване судове рішення в справі № 0308/5107/2012, оскільки відповідачка з`явилася та подала відповідну заяву. Крім того, постановою Волинського апеляційного суду від 22.02.2022 року за відповідною апеляційною скаргою [PERSON] , як особи, яка не брала участь у справі, було скасованим судове рішення в справі № 0308/21175/2012 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] , правонаступником якого є вони, про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Разом з тим, у 2006 році після того, як від відповідачки перестали надходити будь-які звістки, кредитор останньої [PERSON] , звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості на підставі договору позики від 20.03.1998 року в розмірі 2000 дол. США. В рамках розгляду даної справи на належну відповідачці частку в житловому будинку було накладено арешт, а 05.10.2006 року постановлено судове рішення, яким із [PERSON] стягнуто суму боргу та судові витрати по справі. З метою недопущення звернення стягнення на майно відповідачки, право володіння та користування яким мав їх покійний батько [PERSON] , останній сплатив [PERSON] борг [PERSON] , а відтак до нього перейшли права кредитора у зобов`язанні, яке випливає із договору позики від 20.03.1998 року. Враховуючи наведене, а також те що вони є спадкоємцями після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , просять суд стягнути з [PERSON] на свою користь в рівних частинах 2000 дол. США основного боргу, 3 % річних за період з 01.08.2004 року по 09.05.2022 року (увесь час прострочення виконання зобов`язань) в розмірі 1061,01 дол. США та судові витрати по справі з яких: 992,40 грн. судового збору та 4000 грн. витрат на правничу допомогу. До початку судового засідання представником позивачів було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 62). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідна телефонограма (а.с. 60), клопотання про відкладення розгляду справи, інші заяви, відзив на позовну заяву, від нього та від відповідачки [PERSON] на адресу суду не надходили. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 20.03.1998 року [PERSON] було складено письмову розписку про отримання в борг від [PERSON] 2000 дол. США зі сплатою 8% місячних. Зі змісту даної розписки також слідує, що вказані зобов`язання забезпечуються заставою помешкання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). \~ \~ \~ \~Як вбачається із договору дарування, посвідченого 25.03.1998 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1538, [PERSON] було передано у дар [PERSON] 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2006 року в справі № 2-4208/06 із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики від 20.03.1998 року, оформленого розпискою, в розмірі 2000 дол. США, що на той час згідно курсу НБУ, було еквівалентно 10100 грн., а також судові витрати по справі (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Крім того, в ході розгляду справи № 2-4208/06 Луцьким міськрайонним судом Волинської області відповідною хвалою від 10.07.2006 року було накладено арешт на належні [PERSON] 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). \~ \~ \~ \~На виконання судового рішення по справі № 2-4208/06, було видано виконавчі листи, які пред`явлено до Державної виконавчої служби у м. Луцьку (а.с. 23-24). \~ \~ \~ \~Як вбачається із квитанції № 117 від 03.05.2007 року та № 266 від 23.08.2007 року, [PERSON] було сплачено кошти в загальному розмірі 10231 грн., в якості виконання зобов`язань [PERSON] , покладені на неї заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2006 року в справі № 2-4208/06 (а.с. 25). \~ \~ \~ \~Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2009 року в справі № 2о-350/2009 [PERSON] , [INFO] , визнана безвісно відсутньою. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року в справі № 0308/5107/2012 [PERSON] , [INFO] , оголошено померлою. У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення її померлою. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року у справі № 0308/5107/2012 (провадження № 2-о/0308/160/12) про оголошення померлою громадянки України [PERSON] , [INFO] , оскільки як встановлено судом, ця особа з`явилася та подала заяву про скасування рішення про оголошення її померлою. Зі змісту зазначеного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року вбачається, що після 1998 року і до 2021 року [PERSON] перебувала за межами України на заробітках і повернулася в Україну у вересні 2021 року. Наведені вище обставини підтверджуються постановою Волинського апеляційного суду від 22.02.2022 року в цивільній справі № 0308/21175/12, яка набрала законної сили та є чинною. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) містяться висновки щодо правильного застосування норм ст. 625, 1048 ЦК України у контексті виконання зобов`язання з повернення позики, отриманої у іноземній валюті. Так, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року в справі № 6-79цс14, за яким незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Натомість Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі висновки: «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).» Частиною 3 ст. 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. «Крім покладення виконання обов`язку на іншу особу (ч. 1 ст. 528 ЦК України) як виду правовідносин з участю третіх осіб, виконання третіми особами обов`язку боржника з основного (головного) цивільного правовідношення може мати місце й за умов, про які йдеться в ч. 3 ст. 528 ЦК України, яка надає третій особі право саме з її власної ініціативи й у власному інтересі виконати зобов`язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно боржника (право оренди, право застави тощо). Тобто, якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов`язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні та/або користуванні такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника і навіть без його повідомлення вправі виконати зобов`язання боржника перед кредитором. В такому разі до виконавця переходять всі права кредитора в зобов`язанні, тобто зобов`язання зберігається, але відбувається заміна кредитора. За загальним правилом кредитор може звернути стягнення на майно боржника тільки в разі невиконання чи неналежного виконання ним обов`язку, що, як наслідок, може призвести до настання для третьої особи правових наслідків негативного характеру, що є можливим виключно за наявності відповідного правового зв`язку третьої особи з боржником основного зобов`язання. Виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі ч. 3 ст.528 ЦК України фактично є різновидом суброгації, під якою розуміють передбачений законом перехід прав кредитора до третьої особи (суброганта) в результаті виконання зобов`язання боржника третьою особою на користь кредитора (суброгата) в рамках чинних зобов`язальних правовідносин внаслідок здійсненого платежу. Суброгація прав кредитора третій особі виникає на підставі виконання останньою обов`язку боржника за наявності таких умов: 1) третя особа є носієм права на майно боржника (право оренди, право застави тощо); 2) наявність небезпеки втрати третьою особою цього права, яка має місце не тільки за прострочення боржника, а й за загрози такого прострочення; 3) указана небезпека втрати права на майно боржника виникає внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, причому не обов`язково, щоб звернення стягнення на майно боржника вже було реально розпочато. Водночас, якщо в разі покладення виконання (ч. 1 ст. 528 ЦК України) третьою особою опосередковується задоволення інтересу боржника основного (головного) зобов`язання, то за виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої вказаної статті опосередковується задоволення її власного інтересу, що обумовлено специфікою кожного з цивільних правовідношень.» Наведений вище висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 528 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21). Відтак, внаслідок задоволення [PERSON] вимог кредитора за борговою розпискою від 20.03.1998 року до нього в силу приписів ч. 3 ст. 528 ЦК України перейшли права кредитора у цьому зобов`язанні. Разом з тим, суд вважає доведеним, що [PERSON] був позбавлений можливості вимагати від [PERSON] виконання зобов`язання щодо повернення позики, оскільки у 1998 році вона виїхала на заробітки в Італію, з 2004 року про неї не було жодних звісток і всі спроби віднайти її були марними, що було встановлено рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2009 року у справі № 2о-350/2009 та від 30.05.2012 року у справі № 0308/5107/2012, якими відповідачку було визнано безвісно відсутньою та оголошено померлою відповідно. У свою чергу, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року, яким скасовано рішення цього ж суду від 30.05.2012 року про оголошення померлою громадянки [PERSON] , набрало законної сили 10.02.2022 року. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.05.2021 року Відділом ДРАЦС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), [INFO] помер [PERSON] (а.с. 26). Судом також встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] , про що свідчить відповідна довідка приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П. (а.с. 27). Отже, позивачі, як спадкоємці [PERSON] , є кредиторами [PERSON] за зобов`язаннями, які виникли в останньої на підставі договору позики від 20.03.1998 року, оформленого розпискою. Сума боргу, яка отримана відповідачкою у позику згідно розписки від 20.03.1998 року і не повернута нею, становить 2000 дол. США. У розписці не зазначено строк повернення боргу. 01.07.2004 року первісним кредитором було заявлено вимогу до відповідачки про повернення позики, що встановлено заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.10.2006 року у справі № 2-4208/06, яке набрало законної сили та є чинним. З урахуванням положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика мала бути повернута позичальником не пізніше 31.07.2004 року, а відтак кількість днів прострочення виконання зобов`язань обраховується за період з 01.08.2004 року по 09.05.2022 року включно становить 6491 день. Сума трьох процентів річних за вказаний період становить 1067,01 дол. США (Розрахунок: 2000 х 6491 х 3 / 365 / 100). Таким чином, із відповідачки на користь кожного з позивачів в рівних частках підлягає стягненню загальна сума заборгованості в розмірі 3067,01 дол. США. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів обгрунтованими, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що з відповідачки [PERSON] на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 992,40 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 15, 16, 512, 514, 528, 625, 1046, 1048, 1049, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved