Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки посилаючись на наступне. Посилається на наступне, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в с.Петрашівка у них народилися двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, які додаються. Починаючи з грудня місяця 2013 року [PERSON] покинула їх спільне місце проживання по [ADDRESS] та переїхала жити в м.Бурштин Івано-Франківської області, а своїх синив залишила зі своїм чоловіком [PERSON] в с.Петрашівка. [PERSON] з того часу, тобто з грудня місяця 2013 року постійно доглядав за своїми синами самостійно, виконував батьківські обов`язки передбачені законами України. Мати [PERSON] достовірно знаючи, що має утримувати своїх синів самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а саме виховання, навчання і піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також матеріально забезпечувати синів, купували харчування, іграшок, одежу та інше, а саме головне окутати їх материнською ласкою. Рішенням Герцаївського районного суду від 21 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З моменту припинення спільного проживання сторін, а саме з 2013 року відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх синів, тобто лише один раз з 2013 року приїхала до синів 08 березня 2016 року на шкільний святковий концерт за проханням вчительки дітей. Відповідачка прожила в сім`ї лише один тиждень та з того часу і до теперішнього не з`являлася взагалі на території сільської ради. Відповідачка з березня місяця 2016 року жодного разу не відвідала своїх синів, не спілкувалася з ними взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визнаних норм моралі, не забезпечує доступ до культурних та інших духовних цінностей. Від березня 2016 року, і до сьогоднішнього дня Відповідач своїх синів не бачила, не утримує, жодних подарунків чи матеріальної допомоги не надає, більш того, вона, як мати, не відвідувала за місцем фактичного проживання синів, не зателефонувала та не поцікавився життям синів, тим самим спричиняє синам моральне страждання. На день народження своїх синів, на Новий рік та інші свята, Відповідач жодного разу не привітала їх з днем народження не кажучи про дарування якихось подарунків. На даний час сини навіть не згадують про свою мати та кажуть що бачили її лише на фотографії, хоча вони потребують материнську ласку та любов. Просиьт суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, суд не повідомила про причини неявки. Представник Служби у справах дітей Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області Глибочану Т.М. подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, висновок Органу опіки та піклування підтримує та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Відповідачку мати її двох онуків вона бачила в 2016 році, яка з ними не проживає з 2013 року. Діти мати не пам`ятають. [PERSON] суду пояснив, що мати свою пам`ятає трішки, вона ніколи йому не телефонувала, не цікавилась його життям, не дарувала подарунки на день народження. [PERSON] суду пояснив, що він взагалі не пам`ятає матір, лише знає батька та бабусю. [PERSON] ( [INFO] ) одружився з [PERSON] ( [INFO] ) та шлюб зареєстрований 29 жовтня 2006 року виконкомом Петрашівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 15. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в с.Петрашівка у них народилися двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, які додаються. Починаючи з грудня місяця 2013 року [PERSON] покинула їх спільне місце проживання по [ADDRESS] та переїхала жити в м.Бурштин Івано-Франківської області, а своїх синив залишила зі своїм чоловіком [PERSON] в с.Петрашівка. [PERSON] з того часу, тобто з грудня місяця 2013 року постійно доглядав за своїми синами самостійно, виконував батьківські обов`язки передбачені законами України. Мати [PERSON] достовірно знаючи, що має утримувати своїх синів самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а саме від виховання, навчання і піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також матеріально забезпечувати синів, купувати харчування, іграшок, одежу та інше, а саме головне окутати їх материнською ласкою. Рішенням Герцаївського районного суду від 21 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З моменту припинення спільного проживання позивача з відповідачем, а саме з 2013 року Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх синів, тобто лише один раз з 2013 року приїхала до синів 08 березня 2016 року на шкільний святковий концерт, присвячений Міжнародному жіночому дню - 8 березня, за проханням вчительки дітей Лункашу З.Д .. Відповідач прожила у сім`ї з дітьми лише один тиждень та з того часу і до теперішнього не з`являлася взагалі на території сільської ради, (копія акту додається) Відповідач з березня 2016 року жодного разу не відвідує своїх синів, не спілкувалася з ними взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визнаних норм моралі, не забезпечує доступ до культурних та інших духових цінностей, так як це встановлено статтями 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства». Від березня 2016 року, і до сьогоднішнього дня Відповідач своїх синів не бачила, не утримує, жодних подарунків чи матеріальної допомоги не надає, більш того, вона, як мати, не відвідувала за місцем фактичного проживання синів, не зателефонувала та не поцікавився життям синів, тим самим спричиняє синам моральне страждання. На день народження своїх синів, на Новий рік та інші свята, Відповідач жодного разу не привітала їх з днем народження не кажучи про дарування якихось подарунків. На даний час сини навіть не згадують про свою мати та кажуть що бачили її лише на фотографії, хоча вони потребують материнську ласку та любов. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.ст.141, 150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розірвання шлюбу не звільняє батьків від виконання обов`язків щодо дитини. [PERSON] з 2013 року постійно доглядає за своїми синами самостійно, виконував батьківські обов`язки передбачені законами України. Мати [PERSON] достовірно знаючи, що має утримувати своїх синів самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а саме від виховання, навчання і піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також матеріально забезпечувати синів, купувати харчування, іграшок, одежу та інше, а саме головне окутати їх материнською ласкою. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. На протязі останніх дев`яти років мати дітей [PERSON] жодного разу не цікавилася життям своїх неповнолітніх синів, жодного разу не відвідувала Петрашівську ЗОШ І-ІП ступенів де навчаються її сини, які з позитивної сторони характеризується за місцем навчання, що підтверджується довідкою та характеристикою Петрашівської ЗОШ. [PERSON] , як батько у повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, щодо виховання та розвитку синів [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з ним, сини виховані, доглянуті, навчається добре, позитивно характеризується за місцем навчання. Сам [PERSON] проживає за місцем реєстрації [ADDRESS] , характеризується позитивно за місцем проживання, відповідальний та дбайливий батько, цікавиться навчанням та здоров`ям синів, матеріальні побутові умови задовільнені, на обліку нарколога та психіатра не перебуває.(копія акту та довідок додаються) [PERSON] не проживає з синами з грудня місяця 2013 року та з того часу не бере участі у вихованні своїх синів взагалі, тобто не відвідувала синів за місце їх проживання та не спілкувалася жодного разу з ними, та взагалі відсторонився від свого обов`язку як мати займатися вихованням синів, (копії актів додаються) Своєю діяльністю та бездіяльністю [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх синів, хоча має реальну можливість відвідати синів за місцем проживання та за місцем навчання, а також хоча би раз передзвонити та спілкуватися з синами, привітати хоч раз з днем народження, не кажучи про купівлю подарунків, сини хочуть материнську любов та ласку. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідач, не виявив та не виявляє бажання для спілкування із донькою, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Поведінка відповідача засвідчує, що він ухиляється від виховання дитини. Таким чином, відповідач з грудня 2013 року ухиляється від виконання своїх обов`язків, не приймає участі у вихованні синів та матеріальному їх утриманні, не займається їх моральним розвитком, не проявляє до синів батьківської уваги та турботи, в яких мають потреби саме сини. В преамбулі Конвенції про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвідку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Більш того, відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, діти законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Так, відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадках, і коли є виняткові обставини, розлучати за своїми батьками. Відповідно до п.1 статті 9 «Конвенції про права дитини», держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не пі \дуються про неї. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.55 Закону України «Про освіту» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, а саме на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 02 вересня 2021 року рішенням Герцаївської міської ради затверджено висновок про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 18 березня 2022 року Позивач звернувся з заявою до органу опіки та піклування при Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області розглянути на комісії з питань захисту дитини та надати висновок доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] то відношенню до своїх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування при Герцаївської РДА № 38 від 18.04.2022 року «про доцільність позбавлення батьківських прав « [PERSON] » комісія вважає за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до своїх синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною 4 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Таким чином відповідач повністю ухиляється від обов`язків матері, у виховані синів участі не приймала та не приймає з грудня 2013 ро гу, Відповідач жодного з покладених на неї як матері обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні синів, зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання синів матір`ю, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджується відсутність серйозного ставлення матері до своїх материнських обов`язків. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, у відповідності з ч.3 ст.51 Конституції України, ч.8. ст.7. ч.4 ст.19, ст.141, 150. п.2 ч.1 ст.164, ст.165, ст.180 Сімейного кодексу України, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.55 Закону України «Про освіту», Принципом 2 та 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № З,

Outcome: approved