Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права на земельну частку (пай) площею 3,50 умовних кадастрових гектари на території Чернелівського старостинського округу Краислівської міської ради. Позов обґрунтовує\~тим,\~що вона була членом КСП «Авангард» села Чернелівка Красилівського району на час видачі йому державного акта на право колективної власності на землю, а тому набула права на земельну частку (пай) із переданих останньому земель колективної власності і таке право позивача було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0142310 від 20 січня 1997 року, реєстраційний № 313, який вона за невідомих обставин втратила. З метою отримання дубліката зазначеного сертифіката 10 січня 2021 року позивач звернулась із відповідною заявою до Красилівської райдержадміністрації у відповідь на яку листом останньої від 14 січня 2021 року позивачу відмовлено у видачі дубліката такого документа, у зв`язку із чим, з метою захисту та посвідчення свого права на земельну частку (пай), зважаючи на втрату правовстановлюючого документа, який посвідчує таке право та неможливість отримання його дублікату позивач звернулась до суду із позовом про визнання за нею такого права. Представник відповідача Красилівської міської ради Хмельницької області подав відзив на позовну заяву у якому щодо задоволення позову заперечив посилаючись на те, що у списку громадян членів сільськогосподарського підприємства «Авангард» відсутні відомості про те, що позивач брала участь у жеребкуванні на отримання земельної частки (паю) під №7, що позивач не довела факту її членства в КСП «Авангард» с. Чернелівка та отримання нею сертифіката на земельну частку (пай) по КСП «Авангард» с. Чернелівка серії ХМ № 0142310 від 20 січня 1997 року, а також, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав повинна була дізнатись з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом, однак, у передбачений законом строк не звернулась із вказаними вимогами до суду. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву, у якій вимоги позову підтримала та заперечила щодо пропуску нею строку позовної давності посилаючись на те, що їй в встановленому законом порядку було видано сертифікат про право на земельну частку (пай), а тому навіть у випадку втрати сертифікату вона вважала, що могла отримати його дублікат, а тому не мала підстав вважати свої права порушеними. Стверджує, що строк позовної давності слід відраховувати з 14 січня 2021 року тобто з дати відмови їй у видачі дублікату вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай). Справу просить розглянути у її відсутність. Представник відповідача подав до суду заяву, у якій справу просив розглянути на розсуд суду та у відсутність представника міської ради. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи 16 листопада 1995 року для КСП «Авангард» с. Чернелівка Красилівського району Хмельницької області був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 00034 із додатком, а саме списком громадян-членів КСП «Авангард», де під №100 значиться позивач [PERSON] 20 січня 1997 року Красилівською райдержадміністрацією позивачу був виданий сертифікат серії ХМ № 0142310, зареєстрований під № 313, на право на земельну частку (пай) по КСП «Авангард» села Чернелівка площею 3,50 умовних кадастрових гектари, що підтверджується довідкою Відділу у Красилівському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 15 грудня 2020 року № 29-22-0.26-485/109-20. Вказані обставини також підтверджуються витребуваним та дослідженим судом державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ № 00034 від 16 листопада 1995 року із списком громадян-членів КСП «Авангард». Позивач втратила зазначений правовстановлюючий документ і у відповідь на її звернення листом Красилівської районної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №\~П\\11-04/15 їй відмовлено у видачі його дубліката у зв`язку із відсутністю такої можливості. Відповідно до частин першої та другої статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, виданий позивачу вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) в розумінні ст. 2 Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» є основним документом, яким посвідчується право позивача на земельну частку (пай). За пунктом 2\~Указу Президента\~України від\~08\~серпня 1995\~року №\~720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23\~ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 149/2978/18 Як встановлено судом, на момент одержання КСП «Авангард» с. Чернелівка Красилівського району державного акта на право колективної власності на землю позивач була членом даного КСП, включена до списку, що додається до виданому цьому КСП державного акта на право колективної власності на землю, а також отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), а тому набула права на останню та у встановленому законом порядку посвідчила своє право на неї. Статтею 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. Виходячи із положень зазначеної норми закону суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявні в матеріалах справи довідку №31 від 25 лютого 2021 Чернелівського старостинського округу №7 та список громадян членів сільськогосподарського підприємства «Авангард» с. Чернелівка як на докази розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) останнього та не прийняття позивачем участі у цьому, так як в розмінні ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» належним і допустимим доказом щодо цього є затверджений сільською, селищною, міською радою відповідний протокол розподілу. Також, ст. 13 та ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Частиною другою статті 14\~Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, обставина того, що [PERSON] не брала участі у розподілі земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) КСП «Авангард» не позбавляє її законного права на земельну частку (пай). Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 76\~ЦК Української\~РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як слідує із вищевикладеного право позивача на земельну частку (пай) було посвідчено у встановленому законом порядку передбаченим ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним правовстановлюючим документом, а саме виданим її сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0142310 від 20 січня 1997 року зареєстрованим під № 313, отримавши який позивач реалізувала своє право на отримання земельної частки (паю). До того ж, факт видачі позивачу зазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) свідчить про визнання її майнового права на таку земельну частку (пай), не заперечення та не оспорювання його. Також, п. 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). За таких обставин, отримавши передбачений законом документ, яким посвідчується право позивача на земельну частку (пай), вона не мала підстав вважати його порушеним та обґрунтовано вважала, що навіть у разі його втрати зможе отримати його дублікат. За таких обставин, суд вважає, що про порушення своїх майнових прав та неможливість їх повноцінної реалізації позивач дізналася лише після відмови їй у видачі дублікату вищевказаного сертифіката на право на земельну частку (пай), а саме 14 січня 2021 року. Саме ця дата є початком відліку строку позовної давності, тому суд доходить висновку про необґрунтованість заяви відповідача. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Положеннями статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» визначено, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай). На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст.\~13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: approved