Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач у вересні 2020 року звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог, з урахування уточнень та залучення співвідповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, посилається на те, що 09 та 10 вересня 2018 року в її квартирі [ADDRESS] , власником якої вона є, відбулось залиття, про що складено акт обстеження житлового приміщення, яким встановлено необхідність проведення прочищення і ремонту зливової каналізації на технічному поверсі, що і стало причиною аварії. Того ж дня працівниками аварійної служби складено акт виконаних робіт про усунення причин аварії. Також 21 вересня 2018 року комісією КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради складено акт про залиття її квартири та розмір майнової шкоди склав 25 002,00 грн. у відповідності до висновку будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №1244-11, складеного судовим експертом міністерства юстиції України Івченко В.В. Також позивач зазначає, що між Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та ТОВ «УКР-РЕММОНТАЖ» укладений договір підряду №79/18 від 08 травня 2018 року, відповідно умов якого підрядник проводить капітальний ремонт м`якої покрівлі, що становить складову частину житлових будинків м. Дніпро, до переліку яких входить і будинок, в якому знаходиться її квартира, а замовник відповідає за якість вимогам норм чинного законодавства, нормативно-технічним актам і санітарних нормам, тому, на її думку, Департамент житлового господарства ДМР має відповідати у цьому позові солідарно з міською радою та КП «ЖГ Самарського району» ДМР і відшкодувати майнову шкоду у розмірі 25 002 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000,00 грн., та на підставі ст.ст.22,23,1166, 1173, 1192 ЦК України, просить стягнути на свою користь, враховуючи, що факт бездіяльності Департаменту щодо нездійснення нагляду за роботами з капітального та поточного ремонту об`єкту житлового господарства встановлений рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року, яке, хоча і скасовано постановою Третього адміністративного апеляційного суду від 13 серпня 2020 року з приводу порушення судом процесуальних норм закону, однак не скасовувалось по суті спору. Разом з цим позивачем заявлено про відшкодування відповідачами понесених нею судових витрат у справі у вигляді витрат на надання правничої допомоги адвокатом, розмір гонорару яких становить 2500,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2020 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. З прийняттям справи до свого провадження в порядку загального позовного провадження за ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2020 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка із процесуальним залученням співвідповідача та з потребою у витребуванні доказів у справі. Відповідач Дніпровська міська рада, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , подавши відзив на позов у жовтні 2020 року, пояснив, що міська рада та Департамент житлового господарства ДМР є неналежними відповідачами у справі, оскільки відповідно до Наказу державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» відповідальність за своєчасне проведення капітального і поточного ремонтів та утримання будинку несе балансоутримувач, яким і є КП «ЖГ Самарського району» ДМР, що є окремою юридичною особою та має на балансі це майно, а департамент житлового господарства ДМР не є таким балансоутримувачем зазначеного житлового будинку, та здійснює лише координацію на засадах підконтрольності роботи підприємств житлового господарства, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, внаслідок чого просив відмовити у задоволенні позовних вимог до цих відповідачів. Відповідач КП «ЖГ Самарського району» ДМР у відповідності до ст.178 ЦПК України, відзиву на позов не подавав та свої міркування по суті спору не висловив. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві, з урахуванням її уточнення, підстав та наполягали на їх повному задоволенні. В наданій суду заяві 10 серпня 2022 року позивач просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідачів Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства ДМР в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ані міська рада, ані Департамент житлового господарства ДМР не є належними у цій справі відповідачами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до цих відповідачів. В поданій 10 серпня 2022 року через канцелярію суду заяві просив відмовити в задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, а також провести розгляд даної справи без засобів технічної фіксації. Представник КП «ЖГ Самарського району» ДМР в судове засідання не з`явились, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, причин неявки не повідомляв, заяв чи клопотання по суті спору не надав. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 10.08.2022 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши позивача з представником, представника відповідачів, свідка, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи . Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання . Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 грудня 1997 року Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів придніпровської залізниці та наданого позивачем у копії, квартира [ADDRESS] отримана в порядку приватизації та належить на прав спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка є позивачем у справі. 10 вересня 2018 року у квартирі позивача відбулось залиття, що зафіксовано Актом комісії КП «ЖГ самарського району» ДМР, в якому зазначена причина залиття: забита ливнева каналізація. Того ж дня складено акт обстеження житлового приміщення квартири [ADDRESS] , яким зафіксовано характер виявленої невідповідності: потребує проведення прочистки і ремонту на ліжаку ливневої каналізації на технічному поверсі, та Актом виконаних робіт від 10 вересня 2018 року зафіксовано проведення прочистки та зварювальних робіт. На лист-замовлення позивача за №1244-11 на проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження нерухомого майна від 10 листопада 2018 року, судовим експертом Міністерства юстиції України Івченко В.В. проведено експертне дослідження, що узгоджується з Актом_1244-11 прийому-передачі виконаних робіт від 04 грудня 2018 року, та надано висновок будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження, складеного 04 грудня 2018 року, в якому також зазначено причину залиття квартири - забиття стояка зливової дощової каналізації, розміщеного на технічному поверсі над квартирою [ADDRESS] , а розмір збитків, яких зазнала позивач внаслідок пошкодження внутрішніх приміщень її квартири становить 25 002,00 грн. На підтвердження доводів позивача в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона є сусідкою позивача та мешкає у квартирі №68 в тому ж будинку, де і позивач, та підтвердила, що у кінці серпня приходили співробітники ремонтувати дах, потім ніхто не приходив, однак 09 та 10 вересня 2018 року відбулось залиття квартир з даху будинку, тому числі і її квартира, вода лилась з 9 поверху до 5 поверху, та аж тільки після потопу квартир у вересні 2018 року, до складу яких увійшла і квартира свідка, після неодноразових заяв до аварійної служби, які фіксували звернення громадян, та потопу протягом трьох днів, КП «ЖГ Самарського району» ДМР здійснили ремонт даху, поставили сітку та козирьок для стікання стічної води з даху будинку. Також судом встановлено, що позивач у березні 2019 року зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, пред`явленим до Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства ДМР, на предмет визнання протиправним рішення міської ради від 21 листопада 2018 року №33/37 «Про кількісний та персональний склад виконавчого комітету», визнання бездіяльності Департаменту житлового господарства ДМР в організації капітального та поточного ремонту об`єктів житлового господарства комунальної власності протиправною та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 25 002 грн. та моральної шкоди в розмірі 960 500 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позовні вимоги позивачки були частково задоволені, визнано протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства щодо нездійснення нагляду за роботами з капітального ремонту та поточного ремонту об`єкту житлового господарства, за результатами ремонтних робіт даху о [ADDRESS] , за договором підряду №79/18 від 05 травня 2018 року, провадження у справі в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог скасовано, провадження у цій частині вимог закрито на підставі того, що спір у справі не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку КАС України. З цього суд вважає звернення [PERSON] до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом, який є цивільно-правовим, правомірним та таким, що відповідає визначеним ч.2 ст.16 ЦК України способам захисту порушеного права. Так, з наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що 23 квітня 2018 року Департамент житлового господарства ДМР висунув ТОВ «УКР-РЕММОНТАЖ» тендерну пропозицію за №23.04/13 щодо участі в торгах на закупівлю робіт: Капітальний ремонт і реставрація (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, Капітальний ремонт м`якої покрівлі, що становить складову частину житлових будинку м. Дніпро. Коригування), на підставі чого 08 травня 2018 року між Департаментом житлового господарства ДМР та ТОВ «УКР-РЕММОНТАЖ» укладено договір підряду №79/18, де умовами договору передбачено (п.8 договору), що підрядник несе відповідальність перед замовником за повноту, якість виконаних робіт та їх відповідність чинному законодавству, нормативно-технічним актам та санітарним нормам. Відповідно календарного плану, узгодженого ТОВ «УКР-РЕММОНТАЖ» та затвердженого Департаментом житлового господарства ДМР 08 травня 2018 року, з видом робіт: Капітальний ремонт м`якої покрівлі житлових будинків та з визначеним строком таких робіт з травня 2018 року до грудня 2018 року, до капітального ремонт м`якої покрівлі даху увійшов і будинок [ADDRESS] , що профінансовано у відповідності до Плану фінансування, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 06 грудня 2017 року №3/27 «Про міський бюджет на 2018 рік» та також узгоджується з переліком житлових будинку м. Дніпро, що є додатком №3 до договору підряду №79/18 від 08 травня 2018 року. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийнятим відповідно до Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частинами першою, другою статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. 21 грудня 2016 року рішенням Дніпровської міської ради № 33/17 «Про затвердження Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради» затверджено Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Відповідно до п. 1.1. зазначеного Положення, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради згідно з рішенням міської ради від 16.03.2016 № 7/3 «Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів». Пунктом 2.1. Положення визначено, що метою діяльності Департаменту є: здійснення заходів щодо поліпшення умов проживання мешканців міста шляхом ремонту та утримання об`єктів житлового господарства комунальної власності територіальної громади міста та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (далі - ОСББ); забезпечення комплексного розвитку житлового господарства міст для задоволення потреб населення у послугах з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій та організації роботи з підвищення ефективності і надання. Також, п. 2.2. Положення визначено, що завданнями Департаменту є, зокрема: здійснення функції замовника на технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонти об`єктів житлового господарства (в тому числі елементів житлових будинків та їх інженерного обладнання) комунальної власності територіальної громади міста. Пунктом 3.1. Положення передбачено, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює, зокрема: нагляд за роботами з капітального та поточного ремонтів об`єктів житлового господарства комунальної власності територіальної громади міста та ОСББ. Зазначене вище свідчить про вчинення безпосередньо дій Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, який є виконавчим органом Дніпровської міської ради, з повноваженнями, які делеговані йому Дніпровською міською радою, до укладання таких договорів підряду та нагляду за роботами з капітального та поточного ремонтів, який, в даному випадку, здійснювало ТОВ «УКР-РЕММОНТАЖ», що є відповідальністю Департаменту лише в рамках такого договору, де стороною договору позивач не є, тому відповідати за завдання як матеріальної, так і моральної шкоди як цьому відповідачеві, так і Дніпровській міській раді не належить, з чого суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у даній справі до цих відповідачів. Разом з цим, судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] є комунальною власністю і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» ДМР, яке, у відповідності до п.1.5 Статуту є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банку, круглу печатку, та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Підприємство набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації у встановленому законом порядку. Підприємство від свого імені виступає у господарських, цивільних та адміністративних правовідносинах з юридичними та фізичними особами, набуває майнових прав та несе обов`язки, від свого імені виступає позивачем та відповідачем у суді загальної юрисдикції, Господарському та Адміністративного судах, несе відповідальність за результати своєї господарської діяльності. Переліком складових послуг з управління багатоквартирними будинками по [ADDRESS] , передбачено утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, зокрема, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем зливної каналізації та поточний ремонт, зокрема, конструктивних елементів зливної каналізації. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна). Згідно з розділом 1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №763 балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також: веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також, забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до Розділу 2 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків, яка включає в себе проведення планових та позапланових оглядів. Згідно п. 2.8.2-2.8.4. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій під час підготовки житлового фонду до експлуатації в зимовий період виконуються такі роботи: - усунення несправностей: стін, фасадів, дахів, віконта і дверних заповнень. Згідно п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язком виконавців комунальної послуги та управителів є вжиття заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством. Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, у разі аварії і залиття квартири складається відповідний акт в день залиття квартири. В акті зазначаються причини залиття, висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та інше. Судом встановлено, що на усунення аварії на даху будинку [ADDRESS] здійснювали роботи співробітники КП «ЖГ Самарського району» ДМР, про що складено Акт від 21 вересня 2018 року, підписаний інженером ПТО КП «ЖГ Самарського району» ДГС Крушинською С.Б. та інженером ПТО КП «ЖГ Самарського району» ДГС Катанцевим Л.А., що узгоджується і з актом виконаних робіт. Відповідно до ст.ст. 11, 1166 ЦК України підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Отже, суд встановив, що КП «ЖГ Самарського району» ДМР як управитель будинку [ADDRESS] неналежно виконував свої обов`язки з управління будинком, у зв`язку з чим сталася аварія, а саме: забиття зливової каналізації на технічному поверсі, що потребувало прочистки та зварювання, внаслідок чого позивачеві завдано матеріальної шкоди у розмірі 25 002 грн., розмір якої відповідачем КП «ЖГ Самарського району» ДМР не спростований, а тому суд вважає його доведеним належними та допустимими доказами, як вину цього відповідача у такому залитті квартири позивача, з чого суд приходить до висновку про стягнення 25 002 грн. матеріальної шкоди з КП «ЖГ Самарського району» ДМР на користь позивача, тому з цих підстав позовні вимоги позивача, заявлені нею до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, задоволенню не підлягають. Розв`язуючи вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди на її користь з відповідачів, суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши те, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві приватної спільної сумісної власності, яку було ушкоджено внаслідок залиття та те, що внаслідок ушкодження цього майна, вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом, який виразився у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача, а також витрати часу на відновлення порушеного права, пов`язаного з чисельними зверненнями до органів місцевої влади, зверненням до суду, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінила в 50000,00 грн. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачці моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких вона зазнала, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, оцінювання судом розміру заподіяної моральної шкоди здійснюється на основі принципу справедливості й з урахуванням практики, що склалася, тому суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради на користь позивача, таким чином частково задовольнивши заявлені позовні вимоги позивача, в задоволенні решти частини позовні вимоги задоволенню не підлягають як не доведені. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача щодо заподіяння моральної шкоди даним відповідачем суду не надано. Таким чином, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково і відшкодуванню на її користь підлягають матеріальна та моральна шкода саме з відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради; тому заявлені нею позовні вимоги до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 075,80 грн. відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача КП «ЖГ Самарського району» ДМР, як і судові витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді вартості проведення експертного дослідження у розмірі 3 800 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією №1244-11 від 10 листопада 2018 року, виданої експертом Івченком В.В., та витрати на надання правничої допомоги за договором від 24 березня 2020 року, укладеним між адвокатом Турчинським А.Ф., який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва №0937, виданого 22 червня 2000 року, та [PERSON] , де предметом договору є взяття участі у справі за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства ДМР про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зі встановленим розміром гонорару у 2500,00 грн., які [PERSON] сплатила на виконання цього договору, що у відповідності до вимог ст.133-137 ЦПК України, належить відшкодувати за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial