Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

15.06.2022 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що 06.09.2021 між сторонами було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Станом на момент подання позовної заяви [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язаний, кровного зв`язку не мають. Відповідач вже не є власником житлового будинку [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивача, не мешкає без поважних причин в житловому приміщенні, що належить на праві приватної власності позивачу відтак виходячи з вищенаведеного позивач вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у використанні всіх правомочностей власника щодо майна, яке він придбав, окрім того, із припиненням права власності особи на квартиру, втрачається й право користування жилим приміщенням (а.с.1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.06.2022 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.18-19). Ухвалою суду від 16.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.22). 10.08.2022 представник позивача - адвокат Тинів І.Д. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судової влади України», жодних клопотань від нього не надходило, відзив на позовну заяву суду не надавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до договору купівлі- продажу житлового будинку від 06.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Татарин Мар`яною Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №741, [PERSON] та [PERSON] уклали договір відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а [PERSON] приймає у власність у [PERSON] такий житловий будинок. Відповідно до п. 6 договору, право власності на житловий будинок, що є предметом договору виникає у покупця після нотаріального посвідчення цього договору з моменту державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 11 договору, сторони домовилися, що продавець звільнить житловий будинок оплатить всі комунальні послуги, передасть його покупцю до 20.09.2021, зніметься з реєстрації місця проживання до 06.10.2021 (а.с.6-7). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №300440761 від 18.02.2022 вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби та Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради [PERSON] , [INFO] , від 20.07.2022 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту про фактичну відсутність особи за місцем її реєстрації від 16.07.2022, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в присутності двох свідків: [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] склали акт про те, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який ним було відчужено, згідно договору купівлі-продажу від 06.09.2021, фактично не проживає, житлом не користується, особистих речей не зберігає та вибув на інше місце проживання, що ними засвідчується (а.с.37). Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається вст. 16 ЦК України. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України. За правилами вказаної правової норми власник майна має право вимагати усунення усяких порушень (перешкод) у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Визначальним для захисту права на підставі ст. 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Разом з тим, до правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16, суд дійшов висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач як новий власник квартири обмежений у здійсненні права власності щодо вказаної квартири через те, що в ній досі зареєстрований колишній власник [PERSON] . Натомість колишній власник з припиненням її права власності на спірну квартиру втратив право на володіння, користування та розпорядження нею. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, не маючи родинних зв`язків, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Відтак позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справах даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved