Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.\~Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення солідарних боргових зобов`язань у порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1994 по 25.07.2014. В період шлюбу позивачем було укладено договори позики з [PERSON] від 23.04.2007 на суму 50000,00 доларів США, 16.08.2007 на суму 50000,00 доларів США, 18.02.2008 на суму 25000,00 доларів США, 17.03.2008 на суму 50000,00 доларів США, на загальну суму 175000,00 доларів США. Позивач зазначає, що позичені кошти були взяті та, відповідно, використані в інтересах сім`ї на погашення кредиту за кредитним договором від 05.04.2007, укладеним між [PERSON] і ЗАТ «ОТП Банк», на ремонт та переобладнання будинку [ADDRESS] . Гроші від кредиту були витрачені на придбання будинку [ADDRESS] . В період шлюбу позивачем повернуто 15000,00 доларів США. У зв`язку з розірванням шлюбу між сторонами і наявністю спору щодо поділу майна, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 160000,00 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 з нього стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за вказаними договорами позики у сумі 1631440,0 грн. Позивачем 06.06.2014 частково було повернуто борг в розмірі 800000,00 грн., 14.03.2017 позивачем повернуто [PERSON] 50000,00 доларів США, 27.04.2016 позивачем повернуто [PERSON] 30000,00 доларів США, про що видані відповідні розписки. Позивач, посилаючись на солідарність боргових зобов`язань та рівність часток, відповідно до ст.. 65 СК України, ст. 544 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] в порядку регресу 15000,00 доларів США в якості суми, що дорівнює 1/2 частині від 30000,00 доларів США, сплачених позивачем [PERSON] за договором позики. При цьому, питання про стягнення з [PERSON] в порядку регресу іншої частини коштів, сплачених позивачем [PERSON] за договорами позики, розглядається судом у інших справах. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовом не згодна, вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Так, відповідачці за період шлюбу взагалі не було відомо, що її чоловіком отримувалися кошти за договорами позики, тим паче на погашення кредиту та здійснення переобладнання будинку. Вказані договори носять фіктивний характер, жодних грошових коштів в інтересах сім`ї [PERSON] ніколи не отримувалося. Факт того, що вказані договори позики не були укладені в інтересах сім`ї, підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 р. у справі № 334/1382/15-ц, з якого слідує, що Відповідачка [PERSON] не була стороною договорів, якихось інших даних про те, що відповідачці було відомо про неодноразові позики її чоловіка, не надано, ухвалою ВССУ від 01.04.2015 у справі № 334/2675/14-ц, якою встановлено, що договори позики ніяким чином не зачіпають прав та охоронюваних інтересів [PERSON] , оскільки остання не є їх стороною. Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що грошові суми, які одержувалися ним за договорами позики, були використані на погашення кредиту за придбання будинку, здійснення в ньому переобладнання та ремонту. Згідно довідки 200-5/2138 від 20.11.2014, відповідачка повернула кредит банку до 17.11.2011 року в розмірі 160000,00 доларів, та сплатила відсотки у розмірі 49008,38 доларів США. Якби станом на 17.03.2008 відповідачка мала в наявності грошові кошти, отримані її чоловіком безвідсотково від [PERSON] в інтересах сім`ї з метою погашення кредиту, то повернення банку кредиту до 17.11.2011 зі сплатою відсотків у розмірі 49008,38 доларів США, є нелогічним. Крім того, станом на дату купівлі будинку відповідачка мала в наявності два депозити загальною сумою 53000,00 доларів США, у подружжя у власності перебувало щонайменше три об`єкти нерухомого майна, вони мали стабільний фінансовий стан, а тому необхідності отримувати грошові кошти у борг її чоловіком за договорами позики не було необхідності, так як родина мала достатній фінансовий стан, який повністю забезпечував їх існування та потреби. Жодних коштів, отриманих [PERSON] у борг, і зокрема, від [PERSON] , на потреби сім`ї не було витрачено і на ремонт і переобладнання будинку. Технічна документація на будинок не містить будь-яких відміток про його переобладнання або перебудову після будівництва у 2005 році. Положеннями ч.4 ст.65 СК України, визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою укладення договорів у період перебування у шлюбі є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Вказані договори позики та розписки не містять жодних даних про те, що Відповідачка давала згоду на отримання таких грошових коштів. Таким чином, обов`язок з повернення грошових коштів сплачених позивачем за його особистими зобов`язаннями перед третіми особами, не створює обов`язків для відповідачки повернути їх частину в порядку регресу, оскільки такі кошти не були використані в її інтересах та інтересах сім`ї. Отже, сплачені позивачем грошові кошти за розпискою від 27.04.2016 у сумі 30000,00 доларів США не є солідарним зобов`язанням, а отже і не підлягають поверненню відповідачкою в порядку регресу, що в свою чергу вказує на безпідставність вимог позивача про стягнення з неї коштів у розмірі 15000 доларів США в порядку регресу. Також відповідачка звертає увагу суду на строки позовної давності, в межах яких може бути пред`явлений позов до Відповідача. Так, позивач дізнався про порушення свого права 25.07.2014, останній день строку на пред`явлення позову щодо стягнення в порядку регресу з відповідачки грошових коштів у розмірі 15000 доларів США сплинув ще 25.07.2017, в той час як позивач звернувся до суду з таким позовом аж 08.04.2019. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачки просили відмовити у позові з викладених у відзиві та їх поясненнях підстав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1994 року. 14 липня 2014 року рішенням Ленінського районного суду у справі № 334/5167/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 25.07.2014 року. В період шлюбу [PERSON] було укладено договори позики з [PERSON] : від 23 квітня 2007 року на суму 50000 доларів США, від 16 липня 2007 року на суму 50000 доларів США, від 18 лютого 2008 року на суму 25000 доларів США, від 17 березня 2008 року на суму 50000 доларів США. На підтвердження отримання коштів за вказаними договорами позики позичальником [PERSON] складено відповідні розписки, які засвідчені підписами сторін договору позики, а також підписом [PERSON] , зазначеної в якості свідка. Таким чином, загальна сума позичених [PERSON] у [PERSON] коштів за вказаними договорами позики становить 175000 доларів США. Вищезазначені документи та інші матеріали справи не містять відомостей, що [PERSON] як дружина позичальника, була присутня під час укладання зазначених договорів, надавала згоду на їх укладення. В період перебування сторін у шлюбі рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 у справі №334/2675/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договорами позики від 23.04.2007 року, від 16.08.2007 року, від 18.02.2008 року, від 17.03.2008 року у загальному розмірі 1631440,00 грн. При цьому, рішенням було встановлено, що за вказаними договорами позики до ухвалення рішення суду [PERSON] було повернуто [PERSON] 15000,00 доларів США. Рішення від 05.05.2014 залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015. Згідно наданої позивачем розписки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 [PERSON] 06.06.2014 року повернув [PERSON] борг в розмірі 800000 грн., а відтак, залишок непогашеної заборгованості за рішенням суду становив 831440,00 грн. (1631440,00 грн. 800000,00 грн. = 831440,00 грн.) Маючи невиконані зобов`язання перед [PERSON] у розмірі 831440,00 грн. згідно рішення Ленінського районного суду від 05.05.2014 у справі №334/2675/14-ц, [PERSON] згідно наданої ним розписки від 27.04.2016 сплатив [PERSON] 30000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 27.04.2016, у якій зазначено, що грошові кошти [PERSON] отримав від [PERSON] на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя. При цьому суд зауважує, що сплачені 30000,00 доларів США за курсом НБУ станом на 27.04.2016 (25,3018 грн. за 1 долар) становили 759054,00 грн. Згідно розписки від 14.03.2017, [PERSON] сплатив [PERSON] на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя ще 50000,00 доларів США. За курсом НБУ станом на 14.03.2017 (26,8946 грн. за 1 долар) це становило 1344730,00 грн. [PERSON] також звертався до суду з позовом безпосередньо до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, однак рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 у справі 334/1382/15-ц у його задоволенні було відмовлено. Вказуючи на солідарну відповідальність подружжя за борговими зобов`язаннями за договорами позики, [PERSON] , як боржник, який виконав солідарний обов`язок, звертався до суду з позовами до [PERSON] про стягнення в порядку регресу половини сплаченої ним суми. Так, у червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, і про стягнення з відповідачки боргових зобов`язань у розмірі 400000,00 грн., що сплачені ним за судовим рішенням від 05.05.2014 року (справа №334/5907/14-ц). У задоволенні позову в частині стягнення боргових зобов`язань у розмірі 400000,00 грн. судом було відмовлено. За результатами\~розгляду справи\~ постановою\~Верховного Суду\~від 30.01.2019\~ встановлено,\~що предметом\~поділу майна\~ подружжя\~виступало майно:\~житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~приміщення №\~4\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~двокімнатна квартира\~по [ADDRESS] ,\~трикімнатна квартира\~по [ADDRESS] ,\~легковий автомобіль\~«Volkswagen\~Golf».\~Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь боргові зобов`язання у розмірі 400000,00 грн., що сплачені ним за судовим рішенням від 05.05.2014 у справі №334/2675/14-ц. Щодо стягнення грошових коштів Верховний Суд зазначив, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сплаченні ним за час перебування у шлюбі із відповідачем 800000,00 грн. є його особистою приватною власністю, то такі кошти слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а отже вимога позивача про стягнення із відповідача на його користь боргових зобов`язань у розмірі 400000,00 грн. задоволенню не підлягає. Також [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу 25000,00 доларів США, що становить Ѕ частину від погашеної ним заборгованості за договором позики. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 у задоволенні позову відмовлено (справа №334/6438/17, провадження №2/334/65/22). У справі, що розглядається, позивач просить стягнути з відповідачки в порядку регресу 15000,00 доларів США, що становить Ѕ частину від погашеної ним заборгованості за договором позики. Як встановлено судом, весь борг за договорами позики від 23.04.2007 року, від 16.08.2007 року, від 18.02.2008 року, від 17.03.2008 року у розмірі 1631440,00 грн. був стягнутий з [PERSON] рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року. Після сплати [PERSON] в період шлюбу на виконання цього рішення суду 800000,00 грн., невиконані зобов`язання перед [PERSON] за усіма договорами позики склали 831440,00 грн. Між тим, виходячи з наданих [PERSON] розписок, ним було сплачено [PERSON] саме на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року 800000,00 грн. і 80000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент сплати еквівалентно 2103784,00 грн., а всього 2903784,00 грн. при стягнутій рішенням суду заборгованості 1631440,00 грн. Згідно матеріалів справи та повідомлення представника позивача, жодних інших судових рішень про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за вищезазначеними договорами позики не ухвалювалось. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з [PERSON] в порядку регресу 15000,00 доларів США, як частини погашеної позивачем заборгованості за договорами позики, оскільки обсяг невиконаних зобов`язань за договорами позики був визначений у гривні і після розірвання шлюбу становив 831440,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 2-4 ст.\~65\~СК України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Правовий аналіз частини четвертої статті 65\~СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Отже, договір, укладений позивачем в інтересах сім`ї, створює обов`язки для відповідачки, якщо кошти, одержані за договором позики, були використані в інтересах сім`ї, і саме це позивач повинен довести в судовому засіданні. Позивач в позові зазначає, що гроші кошти за договорами позики між [PERSON] і [PERSON] від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року, на загальну суму 175000 доларів США, були взяті в інтересах сім`ї на погашення кредиту, ремонт та переобладнання будинку [ADDRESS] . Як зазначено у п. 3.3 вищезазначених договорів позики, сторонами визначено, що кошти, отримані у позику, призначаються для погашення кредиту, отриманого дружиною позичальника [PERSON] в «ОТП Банку» на підставі договору кредиту №ML-200/664/2007 від 05.04.2007, на ремонт і переобладнання будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, позивач та його представник не надали суду доказів, що саме грошові кошти, отримані позивачем за вказаними договорами позики, були використані на зазначені або інші цілі, саме в інтересах сім`ї. На підтвердження доводів позову представник позивача посилався на те, що Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі №334/5907/14-ц прийшов до висновку, що грошові кошти за договором позики між [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року, на загальну суму 165000 доларів США, були взяті із метою погашення кредиту по житловому будинку за адресою: [ADDRESS] перед Закритим акціонерним банком «ОТП Банк», а також для здійснення переобладнання та ремонту вказаного будинку. Однак, суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй Постанові у справі №334/5907/14-ц від 30.01.2019 року, не встановив обставин та не зробив висновків, що грошові кошти дійсно були використані в інтересах сім`ї, що є передумовою для стягнення з іншого подружжя 1/2 частини боргових зобов`язань, які виникли під час шлюбу в інтересах сім`ї, в силу статті 65 СК України, яка встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При тому, що тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача, відповідачка надала суду докази на спростування доводів позову щодо використання отриманих в борг коштів в інтересах сім`ї на погашення отриманого нею кредиту та на ремонт і переобладнання будинку [ADDRESS] . Так, кредитний договір № МL-200/664/2007 від 05.04.2007 був укладений між відповідачкою і ПАТ «ОТП-Банк». Цільове призначення кредиту: придбання нерухомого майна, житлового будинку [ADDRESS] (ч.1 Кредитного договору). Відповідно до довідки від 14.11.2014 року з Запорізького регіонального відділення ПАТ «ОТП-Банк» за № 200-5/2138 в період часу з 16.04.2007 року по 17.11.2011 року відповідачка самостійно погашала кредит, який отримала згідно кредитного договору № МL -200/664/2007 від 05.04.2007 року, заборгованості не мала. Згідно довідки АТ «ОТП Банк» від 20.11.2014, [PERSON] отримала згідно Кредитного договору №ML-200/664/2007 від 05.04.2007 кредит у сумі 160000,0 доларів США. За період з 05.04.2007 по 17.11.2011 за користування кредитом клієнт сплатила тіло кредиту 160000,0 доларів США та нараховані відсотки 49008,38 доларів США. Клієнт своєчасно погашала кредит та сплачувала відсотки по кредиту щомісячними платежами у період з 16.04.2007 по 17.11.2011. Згідно довідки, заборгованість за кредитом погашена у повному обсязі. Відповідачка під час погашення кредиту, отриманого нею на придбання житлового будинку [ADDRESS] , працювала, що підтверджується трудовою книжкою, й була зареєстрована як приватний підприємець, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, займаючись медичною практикою згідно ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику (кардіологія, терапія). Відповідно до довідки про стан матеріально-технічної бази суб`єкта господарської діяльності ФОП [PERSON] , остання мала свій особистий медичний кабінет з необхідною медичною базою та обладнанням. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] як суб`єкта підприємницької діяльності з 2007 року по 2013 рік та довідки про доходи [PERSON] як працівника КЗ «Госпіталь ветеранів війни» Запорізької обласної ради на посаді лікаря-терапевта приймального відділення з 2006 по 2011 роки, остання отримувала дохід в зазначений період. Відповідачка мала також депозитні вклади в 2007 та 2009 роках, відповідно до довідки з АТ «ОТП Банк» за № 200/5/1305 від 21.11.2016 року, з якої вбачається, що за [PERSON] рахувалися депозити за договором 200/737/07 від 22.03.2007 року на початкову суму 55501,00 доларів США та за договором 212/418/09 від 07.09.2009 року на початкову суму 3000 доларів США, і тільки станом на 21.11.2016 року вкладні рахунки були закриті. На підтвердження матеріального стану відповідача надано довідку ДПІ у Ленінському районі ГУ ДФС у Запорізькій області від 12.05.2015 №6373/10/08-28-17-01, згідно якої за даними декларацій ПП [PERSON] сума доходу за 2006-2014 роки склала 813642,00 грн. На підтвердження того, що в період часу з квітня 2007 року по липень 2014 року реконструкція житлового будинку [ADDRESS] не проводилася, надано довідку з ТОВ «ЗМБТІ» за № 666 від 24.09.2020 року на адвокатський запит від 21.09.2020 року, що перепланування, ремонт або реконструкція житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з квітня 2007 року по липень 2014 рік не проводилися. Крім того, щодо використання отриманих у борг позивачем грошових коштів, суд враховує обставини, встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №\~334/1382/15-ц від 18.05.2015 року, учасниками якого були сторони у справі, відповідно до яких відповідачка [PERSON] не була стороною договорів позики, не знала про укладені договори позики. За таких обставин, доказів про надання дружиною згоди на укладення договорів позики, доказів про те, що вона знала про існування таких договорів та про витрачання позичених чоловіком коштів в інтересах сім`ї, зокрема, на погашення нею ж заборгованості за кредитним договором і переобладнання придбаного ними будинку за такі кошти, позивачем суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність використання грошових коштів, отриманих позивачем за договорами позики від 23.04.2007, 16.08.2007, 18.02.2008, 17.03.2008 в інтересах сім`ї, зокрема, на погашення кредиту перед АТ «ОТП Банк» та на ремонт та переобладнання будинку [ADDRESS] . Оцінивши досліджені докази, приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодного доказу, що отримані ним кошти за договорами позики були витрачені в інтересах сім`ї, суд вважає, що договори позики між [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року не створюють обов`язки для відповідачки як колишнього подружжя, відповідно до ч.4 ст.65 СК України. Такий висновок\~узгоджується з\~правовою позицією\~Верховного Суду\~викладеною у постанові від 03.05.2018 р. у справі №639/7335/15-ц, де Верховний Суд зазначив, що тлумачення ч. 4 ст.\~65\~СК України свідчить, що той із подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір уклав другий із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дає змогу кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Суд враховує правову позицію\~Верховного Суду,\~викладену в постанові від 08.04.2020 року у справі № 361/7130/15-ц, де зазначено, що суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший із подружжя в письмовій формі згоду на укладення договору позики. У постанові від 24.11.2021 у справі №675/347/18-ц Верховний Суд дійшов висновку, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Такі ж правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 року справа № 638/20603/16, від 08.04.2020 року справа № 361/7130/15-ц, та від 21.07.2021 року у справі №361/5840/19. Відповідно до\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 80\~ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed