Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника Пушкарьова І.О. , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Качай Гроші», в якому просить визнати Договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №00-394771 від 07 серпня 2019 року, недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 серпня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Качай Гроші» було укладено договір про надання коштів у споживчий кредит. Умови оспорюваного договору є суперечливими між собою. Довідка про проведення транзакції на суму у розмірі 4830 грн. не є належним доказом отримання позивачем грошових коштів у позику за умовами оспорюваного договору, оскільки кредитний договір укладався на суму у розмірі 4600 грн. За твердженням позивача дана розбіжність свідчить про порушення ч. 3 ст. 203 ЦК України, тобто відсутні докази, які б засвідчили про реальне настання правових наслідків за умовами договору. Крім того, позивач вважає, що зміст умов, які викладені на сторінках 1, 2, 3 оспорюваного кредитного договору, позивачем не підписувались, як наслідок, істотні умови договору між сторонами у визначеній частині не узгоджувались. До того ж, товариством не доведено до відома позивача певні істотні умови договору, наприклад, графік платежів по кредиту у випадку автоматичної пролонгації договору, що, по суті, є порушенням припису ЗУ «Про споживче кредитування», де споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією. Ухвалою від 23.02.2021року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. ТОВ «Качай Гроші» подало на позовну заяву відзив, у якому заперечувало проти позовних вимог та просило суд відмовити в їх задоволенні. У відзиві міститься посилання на те, що договір від 07.08.2019. про надання коштів у позику з позивачем укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Позичальником було підписано в електронній формі (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 00-394771, шляхом реєстрації позивача на сайті www. kachay.com.ua, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 4600 грн., а позивач зобов`язався повернути відповідачу надані кредитні кошти до 06.09.2019 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 0,80 % в день (288 % річних). Відповідно до п. 1.1. договору кредитор (відповідач) надає позичальнику (позивачу) кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Положеннями п. 1.2.-1.3. договору сума кредиту 4600 грн. тип кредиту - кредит, строк дії кредиту - 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитору 06 вересня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту в порядку, передбаченому п.1.3.1.-1.3.3. цього Договору. Пунктом 2.1. визначено, що кошти кредиту надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 4600 грн. на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. Згідно з п. 2.2. договору зазначено, що за використання системи дистанційного отримання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 600 грн. Позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику на платіжну картку в момент такого надання. Тобто на платіжну карту Позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням зазначеної комісії, що становить 4000 грн. Згідно положень пункту 7.10. договору також передбачено, що договір діє до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків припинення його дії за згодою сторін, відповідно до договору чи закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє до повного погашення заборгованості. Процентна ставка за користування коштами кредиту відповідно до п.1.4. Договору становить 0,80 % в день (288 % річних), тип процентної ставки - фіксована. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Реальна річна процентна ставка (288 % річних). Загальна вартість кредиту складає 5704 грн. (п. 1.5.-1.7. Договору). Крім того, договір містить положення про порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок і строки повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідальність сторін, заключні положення, основні терміни. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Крім того, відповідно до норм ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до п. 7.8. електронного кредитного договору підписанням цього договору позивач підтверджує, що текст договору ним прочитаний повністю та його положення зрозумілі. У свою чергу, у пункті 7.10. електронного кредитного договору зазначено, що цей договір підписано позичальником в особовому кабінеті відповідача через електронний підпис, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлений позичальнику на номер телефону повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. Таким чином, спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, а тому суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що договір не підписаний сторонами та не містить всіх істотних умов, а доказів протилежного позивачем суду надано не було. Позивач посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при встановлені в пункті 2.2. договору комісії за використання Системи для дистанційного отримання кредиту в розмірі 1 050 грн. в момент видачі кредиту. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Заявляючи вимоги про визнання недійсним пункту п.п.2.2. електронного кредитного договору, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачем порушено норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме лише посилання на таке порушення не може бути підставою для задоволення позову. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13). Як на підставу для визнання договору недійсним позивач посилається на порушення ч. 5 ст. 203 ЦК України при укладанні договору, оскільки вважає що останній укладався не з метою настання реальних правових наслідків правочину, що обумовлені ним, оскільки кредитним договором визначена сума кредиту в розмірі 4600 грн., однак відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошову суму у розмірі 4830 грн. Суд не може вважати даний факт, який засвідчує обставину того, що договір був укладений не з метою настання правових наслідків, оскільки товариством було перераховану суму навіть у більшому розмірі, ніж визначено договором, однак із розрахунку наданого відповідачем вбачається що обчислення процентів за користування кредитом здійснювалось із суми 4600грн., тобто тієї, що викладена в договорі. Ймовірно відповідачем була допущена помилка в перерахуванні коштів, однак даною обставиною права позивача не порушуються, оскільки різниця між сумами, товариством на враховується в загальному розрахунку суми заборгованості. Матеріали справи не містить відомостей про вимогу товариства в компенсації помилково сплачених коштів. Крім того, позивач стверджує, що відсутні докази ознайомлення [PERSON] із 1-ю, 2-ю і 3-ю сторінками оспорюваного правочину, так як підпис позивача міститься лише на останній сторінці кредитного договору, і, як наслідок, істотні умови та зміст не підписаних сторінок позивачу не доведений до відома та не погоджений. Суд не бере дане посилання позивача, оскільки воно не відповідає практиці укладання договорів даного типу з наступних обставин. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, дистанційно, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, відповідальність за ігнорування в ознайомленні із умовами кредитного договору чи ознайомлення із ним у неповному обсязі, в даному випадку лягає на позивача. У порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

Outcome: dismissed