Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє адвокат Подоль А. В., звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою. Свій позов мотивує тим, що 04.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - сірий, тип ТЗ - загальний легковий загальний універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з карантинними обмеженнями, які діяли в той час на території України, що ускладнювало процедуру переоформлення автомобіля та вимагало багато часу, за взаємною згодою сторін, було вирішено оформити на позивача довіреність, яка видана 04.06.2020 року, на вище зазначений автомобіль, з правом, в тому числі, володіння, користування, експлуатації та розпорядження терміном на два роки. Цього ж дня, позивач відповідно до попередньої домовленості передав відповідачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США, у якості розрахунку за придбаний автомобіль; відповідач у свою чергу передав документи на автомобіль: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та сам транспортний засіб. 10.11.2021 року працівниками Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області у [PERSON] вилучено автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску; підстава вилучення: наявність кримінального провадження за заявою [PERSON] про незаконне заволодіння позивачем транспортним засобом. Позивач вважає, що довіреністю від 04.06.2020 року був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме - договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою [PERSON] передав власнику автомобіля [PERSON] грошові кошти у сумі 6000 доларів США, а [PERSON] позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, сторонами були виконані умови правочину, які є істотними умовами саме договору купівлі продажу, а не правочину у виді довіреності, що вказує на те, що дії сторін при оформленні довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом були спрямовані на дійсну передачу спірного автомобіля у власність позивача. На підставі зазначеного позивач просить суд: визнати довіреність від 04.06.2020 року, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] на право володіння, користування, експлуатації та розпорядження автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Андрусом А. В., за реєстровим № 221, удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля марки Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - сірий, тип ТЗ - загальний легковий загальний універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - сірий, тип ТЗ - загальний легковий загальний універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 28.05.2020 року ТСЦ 1841. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представником позивача подано заяву (а.с. 84), у якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] ; позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити; щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; \~поштові відправлення, направлені відповідачу, повернулась на адресу суду не врученими адресату з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 69-70, 78-79). Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідачем було отримано, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 63). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.\~ Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. З матеріалів справи, судом встановлено, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10). 04.06.2020 року [PERSON] видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право користування належним йому автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat B6», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 26). Разом з тим, довіреність від 04.06.2020 року була видана з правом передоручення строком на два роки і втратила свою чинність 04.06.2022 року. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що право власності на автомобіль перейшло до нього, оскільки між ним та [PERSON] , як власником автомобіля, 04.06.2020 року фактично відбувся оплатний правочин, а саме - купівля-продаж автомобіля. Проте, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 04.06.2020 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль від [PERSON] , оскільки видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача позивачу довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належно оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 16.12.2016 року в справі № 6-688цс15. Вказуючи на ту обставину, що між [PERSON] та [PERSON] як сторонами правочину, фактично укладено договір купівлі-продажу, позивач із посиланням на вимоги ст. 235 ЦК України зазначав, що в даному випадку існують усі необхідні умови для визнання договору доручення удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством. Відповідно до ст.\~655\~ЦК України договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму . Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень\~ЦК України\~з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою КМУ від 07.09.1998 року за № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів (далі - Порядок) Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому підрозділі МВС. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Окрім того, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. ( п. 8 Порядку). Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст.\~203\~ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~210\~ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчинений з моменту його державної реєстрації. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами ст.\~392\~ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У позивача на підставі виданої власником транспортного засобу довіреності виникли права і обов`язки зазначені у змісті цієї довіреності, а саме: представлення інтересів [PERSON] в установах, підприємствах, організаціях з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження спірним автотранспортним засобом, проте не виникло право власності на автомобіль. Відтак спірна довіреність від 04.06.2020 року не є правовим оформленням переходу права власності на даний автомобіль. У матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвічений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми ст. ст. 202, 203, 207, п. 3 ст. 208, ст. ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п.8 Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 6000 доларів США. Не знайшов підтвердження належними та допустимими доказами даний факт і під час розгляду справи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, без додержання відповідної процедури щодо зняття з обліку транспортного засобу, сплати всіх обов`язкових платежів, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Підстави для виникнення права власності у позивача на вказаний автомобіль відсутні. Відтак, його права та законні інтереси не є порушеними, невизнаними або оспорюваними з боку відповідача і не підлягають судовому захисту. Заявлена вимога про визнання права власності задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливає із закону. Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання права власності позивач посилається на статтю 392 Цивільного кодексу України, за якою власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак вимога про визнання права власності на автомобіль є передчасною, оскільки у позовній заяві не заявлена вимога, яка має передувати цій вимозі, - щодо визнання договору купівлі - продажу автомобіля дійсним, а отже є такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання правочину удаваним, визнання права власності на транспортний засіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed