Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 107053 грн. 44 коп. та судового збору в сумі 2270 грн. Обґрунтовано позов тим, що 28 жовтня 2016 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0357/82/0465706, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за його користування. 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 114/2-19-F про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача та відсутність доказів отримання відповідачем кредиту в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження передачі прав вимоги за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0357/82/0465706 від 28 жовтня 2016 року. Також представник відповідача вказав, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2020 у справі № 750/5971/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, за яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором № 014/0357/82/0465706 від 28 жовтня 2016 року. Вказане рішення суду набрало законної сили. Задовольняючі позовні вимоги [PERSON] , суд встановив, що заборгованість за вказаним договором не є безспірною, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» не доведено факт отримання [PERSON] кредитних коштів та розмір заборгованості. Крім того, представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Зокрема, представник позивача вказує, що отримання відповідачем кредиту та його розмір підтверджені випискою по особовому рахунку за період з 28.10.2016 по 25.09.2019, де відображено весь рух коштів по рахунку [PERSON] (зняття готівки, безготівкові розрахунки та часткове внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості за кредитом, зокрема і відсотків), починаючи з дати підписання кредитного договору та видачі кредиту до дати відступлення прав вимоги новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал». Також, як підтверджується розрахунком заборгованості, вже після переходу права вимоги, відповідач вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом на користь нового кредитора - ТОВ «Вердикт Капітал». Щодо відступлення прав вимоги, представник позивача зазначив, що заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та, з урахуванням положень статті 516 ЦПК, не залежить від його думки щодо такої заміни. Також представник позивача заперечував щодо застосування строків позовної давності, оскільки відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості були сплачені кошти вже новому кредиторові, що підтверджується розрахунком заборгованості, а тому в даному випадку має місце переривання строку позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України, а відтак відсутні підстави для застосування строків позовної давності до даних правовідносин. Крім того, представник позивача заперечував щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені належними документами та їх розмір є завищеним. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи по суті повідомлена завчасно та належним чином, заяв чи клопотань не подала, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 28 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0357/82/0465706 за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 46251 грн. 11 коп., строком кредиту на 72 місяців, а саме до 28 жовтня 2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 35,3% річних, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу 28 числа кожного календарного місяця згідно Графіку погашення кредиту (а.с. 8-12). Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтентними платежами відповідно до умов договору. Як вбачається з додатку № 1 до договору про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016, між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було погоджено графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, що підтверджується підписами сторін (а.с. 13-17). Також, згідно додатку № 2 до договору про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016, між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було погоджено розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, у тому числі форму погашення кредиту, строк, на який надається кредит, процентну ставку, суму щомісячного платежу, види комісії, дату останнього погашення кредиту (а.с. 18). 26 лютого 2018 року, 17 жовтня 2018 року та 02 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено додаткові угоди до кредитного договору № 014/0357/82/0465706, згідно яких, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення кредитного договору (а.с. 19-23, 31-34, 43-47). Так, зокрема, додатковою угодою № 014/0357/82/0465706/81-1/31051 від 02.05.2019 до кредитного договору № 014/0357/82/0465706 від 28 жовтня 2016 року, сторони досягли згоди щодо зміни з 02 травня 2019 року умов погашення кредиту. Згідно п. 1.1., п. 1.2. вказаної додаткової угоди, станом на дату її укладення фактична заборгованість відповідача за кредитним договором становить 53533 грн. 45 коп., заборгованість, строк погашення якої настав, складає 4390 грн. 78 коп., у тому числі: 1337 грн. 21 коп. - заборгованість з погашення суми кредиту; 3053 грн. 57 коп. - заборгованість з погашення процентів (а.с. 31-34). Також між сторонами договору погоджено графік погашення кредиту, згідно якого розмір тіла кредиту становить 56587 грн. 02 коп., відсотків - 52958 грн. 09 коп. (розмір відсоткової ставки 35,3%), а всього - 109545 грн. 11 коп. (а.с. 38-39, 40-41). 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 114/2-19-F про відступлення права вимоги, (а.с. 82-88, 90-92, 93). Згідно п. 22 Реєстру боржників від 25.09.2019 до Договору про відступлення № 114/2-19-F, який підписаний сторонами договору, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/0357/82/0465706, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 90-92). Відповідно до умов договору, ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 89). Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Заперечуючи проти позову, представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що [PERSON] надсилався Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, як на невід`ємні частини договору, а також що вказані документи підписані нею. Проте, як вбачається з матеріалів справи, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір з додатками до нього, в якому містяться всі умови договору, в тому числі графік погашення кредиту, процентна ставка за користування кредитом та відповідальність у разі неналежного виконання зобов`язання. Цей договір та додатки до нього на кожній сторінці містять підписи відповідача. Також у 2019 році [PERSON] уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» договір про реструктаризацію боргу, що міститься в матеріалах справи на а.с. 31-34. Таким чином доводи представника відповідача з приводу не ознайомлення відповідача з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та тарифами є безпідставними. Крім того, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи укладеним кредитним договором з додатками до нього, випискою по особовому рахунку та додатковими документами, де сторони дійшли домовленості про реструктуризацію існуючого боргу та погодили новий графік погашення платежів. Також, представник відповідача посилається на наявність рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/5971/20 від 25 вересня 2020 року, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. від 25.02.2020 (реєстровий № 671), за яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016, що виникла за період з 20.09.2019 по 07.02.2020, в сумі 79090 грн 67 коп. і 650 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 79740 грн 67 коп. (а.с. 156-157). Проте, суд зазначає, що наявність вказаного рішення суду не свідчить про відсутность заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином, судом встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником АТ «Райффайзен Банк Аваль», станом на 25.09.2019, заборгованість відповідача за кредитним договором № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016 становить 68700 грн. 33 коп., з яких 58177 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 6716 грн. 59 коп. - заборговансті по процентам (в тому числі просрочена заборгованість по процентам - 5141 грн. 18 коп.), 3806 грн. 86 коп. - пеня (а.с. 65-67). Вказаний розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 68-81), що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 278/2177/15-ц від 17 грудня 2020 року, є належним підтвердженням наявності заборгованості. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 18.11.2021 (включно), яка згідно детального розрахунку, складеного представником ТОВ «Вердикт Капітал» становить 107053 грн. 44 коп., з яких: 58177 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 45069 грн. 46 коп. - заборговансті по процентам (нарахованих згідно умов кредитного договору в розмірі 35,3%) та 3806 грн. 65 коп. - пеня (а.с. 64). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставістатті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача, що право позивача нараховувати проценти, комісію та пеню припинилося після пред`явлення вимоги до боржника про дострокове повернення усієї суми кредиту, у зв`язку із чим позивач використав право звернення до приватного нотаріуса та отримав виконавчий напис про стягнення кредитних коштів у повному обсязі, не зважаючи на те, що термін дії договору ще тривав. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 18.11.2021 (а.с. 64), позивачем у період з 20.09.2019 (після відступлення права вимоги за кредитним договором) і по 18.11.2021 нараховано відстотки в сумі 45069 грн. 46 коп. відповідно до умов кредитного договору № 014/0357/82/0465706 у розмірі 35,3%. Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І., у зв`язку із чим 25.02.2020 вчинено виконавчий напис № 671, за яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 014/0357/82/0465706 від 28.10.2016, що виникла за період з 20.09.2019 по 07.02.2020, в сумі 79090 грн 67 коп., тобто достроково було стягнуто повну суму кредитних коштів. Таким чином нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору в розмірі 35,3%, вже після звернення про дострокове повернення усієї суми кредиту, є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі - 58177 грн. 33 коп. та заборгованості по відсоткам, нарахованої за умовами кредитного договору, в сумі 6716 грн. 59 коп., нарахування та розмір яких є обґрунтованим та підтверджений належними доказами. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених представником відповідача у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача (а.с. 68-81), останній платіж було здійснено 25.09.2019, а позов до суду пред`явлено у грудні 2021 року, таким чином позивачем не пропущено встановлений законом трирічний строк щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3806 грн. 65 коп., суд зазначає, що згідно частин 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно розрахунку позивача на а.с. 64, пеня за несвоєчасне повернення кредиту, нарахована за період з 05.08.2020 по 10.11.2020, тобто на час звернення до суду позивачем пропущено спеціальний річний строк позовної давності для стягнення пені, у зв`язку із чим, суд не вбачає підстав для стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи викладене позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першоїстатті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено договір № 05-03/2021 про надання правової допомоги, а саме: надання Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» юридичної консультації (а.с. 108-115). Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 33 від 27.09.2021 та витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021, вартість послуг за надання правової допомоги складає 20000 грн. (а.с. 116, 117). Разом з тим, документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості зі [PERSON] , які містяться у заявці на надання юридичної допомоги № 33 від 27.09.2021 та витязі з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021, оформлені у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо, позивачем надано не було. Платіжне доручення № 0289280000 від 04.10.2021 про оплату ТОВ «Вердикт Капітал» Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 200000 грн. за послуги з надання правової допомоги не є належним доказом надання правової допомоги саме про стягнення боргу зі [PERSON] . Таким чином, вимога про відшкодування витрат понесених на правову допомогу є такою, що не підлягає задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу, які понесла відповідач у зв`язку із розглядом даної справи, суд зазначає наступне. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Кравченко В.В. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1025771 від 22.01.2022 та договору про надання правничої допомоги від 19.01.2022 (а.с. 154, 155). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 22.01.2022 підтверджується сплата відповідачем адвокату 6400 грн. (а.с. 158). Відповідно до акту-розрахунку від 22.01.2022, сторони узгодили перелік послуг адвоката, до яких входить: консультація - 800 грн. (1 год.), виготовлення правової позиції - 1600 грн. (2 год.), складання та подача відзиву на позовну заяву - 2400 грн. (3 год.) та забезпечення інтересів відповідача у суді - 1600 грн. (2 год.). Оскільки відповідачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, вони є співмірними зі складністю справи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі пропорційно до задоволених позовних вимог. Проте, враховуючи що представник позивача не приймав участь у судових засіданнях, а тому витрати за представництво інтересів відповідача у суді в сумі 1600 грн. не підлягають відшкодуванню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial