Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

19.01.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Твардієвич Є.О. звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Дніпроводоканал» ДМР, КП «Жилсервіс-2» ДМР та КП «Теплоенерго» ДМР, в якому просив зобов`язати відповідачів виключити з обліку по особовим рахункам квартири за адресою: [ADDRESS] заборгованість за комунальні послуги попередніх власників за період до 27 жовтня 2018 року, судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №8955, посвідченого 28 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. Тобто, починаючи з 27.10.2018 року у позивачки виник обов`язок, як споживача зі сплати комунальних послуг, якими вона почала користуватися. Проте відповідно до квитанцій позивач отримує вимоги від відповідачів про сплату заборгованості за період, що передує моменту виникнення в неї права власності на квартиру. Вважає дії відповідачів неправомірними та такими, що порушують права позивача, як споживача, оскільки [PERSON] не була споживачем послуг відповідачів за період до 27.10.2018 року, а тому переведення на неї заборгованості за спожиті комунальні послуги колишнього власника квартири є безпідставними. Зазначає, що відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користуються. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не бере на себе обов`язок з їх сплати. Договір купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 року, відповідно до якого позивачка стала власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника та не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.01.2022 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.05.2022 року на адресу суду від представника відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та передчасними. Питання щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] та виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири за період до 27.10.2018 року не передбачене серед способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до електронної бази даних КП «Дніпроводоканал» за адресою: [ADDRESS] особовий рахунок № [NUMBER] переоформлений 23.11.2018 року на [PERSON] , за вказаною адресою зареєстрована одна особа, нарахування здійснюється відповідно до показників приладу обліку. Заборгованість за спожиті послуги на момент купівлі-продажу, станом на 01.10.2018 року становила 15 724,86 грн. Станом на 26.04.2022 року на показники приладу обліку 329 м.куб., які споживач передав у телефонному режимі, заборгованість через не сплату за спожиті послуги становить 16\~613,71 грн. Оскільки особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства, списання, переведення чи розподіл з цього документа будь-яких сум є правом КП «Дніпроводоканал», а не обов`язком. Посилаючись на ст.ст. 322 та 360 ЦК України, вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з заявленими позовними вимогами саме до відповідача КП «Дніпроводоканал», права позивача підприємством не порушені, спір між сторонами відсутній; КП «Дніпроводоканал» неухильно виконує вимоги Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», жодного обмеження у наданні послуг за адресою: [ADDRESS] підприємством не здійснювалось. Отже, нарахування за надані послуги водопостачання та водовідведення проводилось у відповідності до чинного законодавства. В свою чергу позивач не надав жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, тому його вимоги є безпідставними. 16.06.2022 року на адресу суду від представника відповідача КП «Теплоенерго» ДМР надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві представник відповідача зазначив, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, а облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників, переоформлення відбувається лише за прізвищем, ім`ям та по батькові власника або квартиронаймача. Таким чином, немає законних підстав для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири, а саме до 27.10.2018 року. Об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачем його обов`язків, як надавача послуг з постачання теплової енергії, позивачем не названі суб`єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачем по справі. Фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення до [PERSON] позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до набуття нею права власності на вказану квартиру. Аргументи, що наводяться у позовній заяві по своїй суті є запереченнями позивача проти неіснуючих позовних вимог до нього, в той час як КП «Теплоенерго» не висуває жодних вимог до [PERSON] щодо сплати заборгованості попереднього власника. Той факт, що дана заборгованість обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] обумовлений виключно особливостями системи і форми внутрішньо господарського обліку на підприємстві, які належать суто до компетенції підприємства. Оскільки списання чи вилучення будь-яких сум заборгованості є правом, а не обов`язком відповідача, позовні вимоги про зобов`язання вилучення плати за послуги, яка виникла до 27.10.2018 року не ґрунтуються на законі. Таким чином, позивач звернулася до суду за захистом права з відсутністю його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачу КП «Жилсервіс-2» ДМР надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, тому відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлено законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Ппровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Судом встановлено, що 27.10.2018 року [PERSON] стала власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №8955 та посвідченого 27.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. Позивач зареєстрована за вказаною адресою та є споживачем послуг, які надаються відповідачами у вказану квартиру. Після набуття у власність зазначеної квартири позивачем згодом була з`ясована наявність непогашеної заборгованості минулих власників за послуги водопостачання та водовідведення, послуги з постачання теплової енергії та послуги з управління багатоквартирними перед КП «Дніпроводоканал» ДМР, КП «Теплоенерго» ДМР та КП «Жилсервіс-2» ДМР відповідно і така заборгованість виникла ще за часів попереднього власника квартири [ADDRESS] «гр. [PERSON] ». Відповідно до копії рахунку КП «Жилсервіс» за послугу з управління багатоквартирними будинками борг на 01.02.2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] складає 8069,09 грн. Відповідно до повідомлення, досудового повідомлення КП «Дніпроводоканал» ДМР по особовому рахунку [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , станом на 23.11.2018 року складає 15885,57 грн. У відповідності до Досудової вимоги КП «Теплоенерго» ДМР про сплату заборгованогсті, за особовим рахунком № [NUMBER] рахується станом на 01.05.2019 року заборгованість в сумі 26807,6 грн. Судом також встановлено, що зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникла до придбання позивачем у власність квартири адресою: [ADDRESS] та до початку користування послугами, які надаються відповідачми до вказаної квартири, і заборгованість за позивачем за наданні відповідачами послуги за період з дня укладання договору купівлі-продажу\~\~- 27.10.2018 року \~відсутня, що не спростовано в судовому засіданні. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідачами не наведено доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за надані ними житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири адресою: [ADDRESS] . Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статей\~66,\~67,\~162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у\~статті 11 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені у\~статті 509 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до зазначеної правової норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як передбачено\~статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 року, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, цей договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні). Суд вважає, що посилання відповідачів на\~Закон України\~"Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку" є безпідставним, оскільки згідно із\~преамбулою цього Закону України\~він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Стаття 7 Закону\~Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"\~присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою\~статті 2 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"\~предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Вказана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати відповідачів виключити з обліку по особовим рахункам квартири за адресою: [ADDRESS] заборгованість за комунальні послуги попередніх власників за період до 27 жовтня 2018 року. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору - по 330 грн. 80 коп. з кожного (992,40 грн. :3). На підставі викладеного,

Outcome: approved