Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

23 березня 2022 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (далі ПрАТ «КЦРЗ») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював з 05 вересня 1984 року по 14 вересня 1989 року електромонтером у «Криворізькому центральному заводі гірничозбагачувального обладнання», правонаступником якого є ПрАТ «КЦРЗ», у шкідливих умовах праці 3 роки, у зв`язку з чим отримав професійні захворювання радикулопатія попереково-крижова зліва, двобічний плечолопатковий періартроз. Випискою МСЕК від 08.04.2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, 35% по радикулопатії, 5% по деф. артрозу, з наступним переоглядом 01.03.2010 року, третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, ВМП та ЛФК. Позивач в подальшому неодноразово проходив переогляди МСЕК, де йому було підтверджено 40% втрати професійної працездатності та оглядом МСЕК від 11.03.2014 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 20% по радикулопатії, 20% по деф. артрозу, з переоглядом безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 162 500 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 24 березня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача подав до суду пояснення, в яких зазначив, що вина ПрАТ «КЦРЗ» в заподіянні шкоди здоров`ю позивача не доведена, тобто останній не є належним відповідачем у цій справі. Натомість вина іншого підприємства, АТ «Криворізький залізорудний комбінат» судом встановлена та з останнього вже стягнуто моральну шкоду на користь позивача в розмірі 120000 грн. Оскільки [PERSON] моральна шкода вже відшкодована, представник вважає, що позивач необґрунтовано звернувся до суду з аналогічним позовом до ПрАТ «КЦРЗ», а тому провадження у справі підлягає закриттю. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював з 05 вересня 1984 року по 14 вересня 1987 року електромонтером у «Криворізькому центральному заводі гірничозбагачувального обладнання», правонаступником якого є ПрАТ «КЦРЗ», у шкідливих умовах праці 3 роки. (а.с.8) 25 лютого 2009 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] : радикулопатія попереково-крижова зліва, двобічний плечолопатковий періартроз. Причиною професійних захворювань в акті зазначено вимушена поза та важка фізична праця, що перевищувала гранично-допустимі норми під час праці на «Криворізькому центральному\~заводі гірничозбагачувального\~обладнання» з\~05.09.1984р.\~по 14.09.1987р. (а.с. 13) Випискою МСЕК від 08.04.2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, 35% по радикулопатії, 5% по деф. артрозу, з наступним переоглядом 01.03.2010 року, третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, ВМП та ЛФК. Випискою МСЕК від 15.03.2010 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, 35% по радикулопатії, 5% по деф. артрозу, з наступним переоглядом 01.03.2012 року, третю групу інвалідності, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в медикаментозному лікуванні, лікуванні ВМП. Випискою МСЕК від 12.03.2012 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, 35% по радикулопатії, 5% по деф. артрозу, з наступним переоглядом 01.03.2014 року, третю групу інвалідності, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в медикаментозному лікуванні, лікуванні ВМП. Випискою МСЕК від 11.03.2014 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, 20% по радикулопатії, 20% по деф. артрозу, визначено потребу в забезпеченні лікарськими засобами, ВМП, з переоглядом безстроково. (а.с. 15-16) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійних захворювань. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача у зв`язку з його роботою у відповідача у шкідливих умовах праці, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.02.2009 року. За таких обставин суд вбачає, що ПрАТ «КЦРЗ» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями радикулопатією та деф. артрозом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали для здоров`я позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, періоду роботи на підприємстві відповідача з 05.09.1984 р. по 14.09.1987 р., тобто 3 роки у шкідливих умовах, встановлення третьої групи інвалідності, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 40 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial