Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 09.10.2015 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №457. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з матір`ю, позивачем по справі. Їх стосунки з відповідачем не склались. Протягом останніх декількох років подружнього життя між ними постійно виникали сварки через суттєві розбіжності у поглядах на питання побудови сімейних відносин. Свідком з`ясування ними стосунків доволі часто ставала їх малолітня дочка, що вкрай негативно відображається на емоційному стані останньої. Наприкінці травня вони припинили спільне проживання та позивач разом з донькою переїхала проживати до іншої квартири. З цього часу фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. Її спроби налагодити відносини з відповідачем ні до чого не призвели. Враховуючи викладене позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та побудова сімейних стосунків між ними не можливі. Позивач також зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу майна, що є їх спільною власністю, тому вона має намір звернутись до суду з позовом про його розподіл. Просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя, також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 992,40грн. Рух справи в суді Позов подано до суду 12.07.2022 року Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.07.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позиція учасників справи Від відповідача до розгляду справи по суті вимог надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він вважає даний позов безпідставним та просить відмовити у його задоволені. Так, відповідач зазначає, що в позовній заяві позивачем допущено перекручення фактів та виклад обставин на власний розсуд, з чим він категорично не згоден. Позивач в позовній заяві вказує, що вони припинили спільне проживання наприкінці травня 2022 року, разом з тим до середини червня 2022 року вони проживали разом однією сім`єю. Доводи позивача про постійні сварки та розбіжності між ними, які нібито тривають роками, є абсурдними. Дійсно, час від часу як і в кожній сім`ї між ними виникали дрібні непорозуміння, які при цьому завжди закінчувались примиренням. Кардинальних розбіжностей у поглядах, які б могли стати причиною розірвання шлюбу, між ними немає. В середині червня 2022 року між ними виник дрібний конфлікт на побутовому ґрунті, який закінчився сваркою, після чого позивач забрала свої речі та речі їх спільної дочки та пішла з дому. На думку відповідача, така дрібна побутова сварка не може бути причиною для розірвання шлюбу та руйнування сім`ї. Він неодноразово намагався поспілкуватись з позивачем, примиритись з нею та повернути і її і дочку. Наразі він не припиняє піклуватись про них, весь час їх підтримує матеріально, при цьому не перестає шукати способів зберегти сім`ю. Враховуючи викладене, твердження позивача про те, що вона намагалась налагодити з ним відносини, але спроби виявились марними, є абсолютно надуманими. Позивач під впливом своєї матері перешкоджає йому спілкуватись з дочкою, не надає точної інформації про місце її проживання. Така поведінка є способом з`ясувати стосунки з ним, адже позивачу добре відома його прив`язаність та безмежна любов до дитини. Сама думка про проживання окремо від дочки є для нього неприпустимою. Загалом відповідач вважає, що розбіжності між ним та позивачем є тимчасовими і найближчим часом вони зможуть їх подолати та зберегти сім`ю. Крім того, відповідачем було подано клопотання про надання їм з позивачем строку на примирення терміном три місяці, яке обґрунтована аналогічними обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити. При цьому, позивач категорично заперечувала проти надання строку на примирення, зазначила, що не бажає миритись з відповідачем, який під час шлюбу її постійно принижував та давив на неї психологічно, у зв`язку з чим вона навіть звернулась до служби первинного соціально-психологічного консультування осіб, які постраждали від домашнього насильства, де наразі перебуває на обліку. Вона боїться відповідача, який навіть після того як вони припинили спільне проживання продовжує її переслідувати та психологічно тиснути, тому не має наміру зберігати шлюб з ним. На підтвердження дати припинення спільного проживання надала договор оренди квартири, укладеного 01 червня 2022 року, та зазначила, що саме з цієї дати проживає окремо з дитиною від відповідача, в іншому житловому приміщенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності у звязку з його роботою в іншому населеному пункті. Клопотання про надання строку на примирення підтримав повністю. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 09.10.2015 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №457. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серія [NUMBER] , виданим Олександрійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. Побудувати сімейні відносини сторонам не вдалось, між ними постійно виникали сварки через суттєві розбіжності у поглядах на питання побудови сімейних відносин. Наприкінці травня 2022 року сторони припинили спільне проживання та проживають окремо, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Позивач категорично не бажає примирення з відповідачем та просить розірвати шлюб, адже немає наміру зберігати їх сім`ю та шлюб. Суд приходить до висновку, що надання строку для примирення в даній ситуації протирічить моральним засадам суспільства, оскільки збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові. Фактичні обставини та позиція позивачки з приводу заявленого відповідачем клопотання свідчить про те, що примирення подружжя є неможливим. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до цього, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, яка категорично заперечує проти надання строку на примирення, надання подружжю строку для примирення, всупереч бажанню позивача, буде суперечити закону та моральним засадам суспільства, адже суд не може примушувати одного з подружжя вчиняти дії, направлені на примирення з іншим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення необхідно відмовити та задоволити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 992 грн 40коп.

Outcome: approved