Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок ушкодження здоров`я до відповідача, Військової частини [NUMBER] . Як зазначено у позові, позивач у період 30.11.2018р. по 25.07.2019р. перебував на строковій військовій службі у Національній гвардії України. Посилаючись на те,що за час проходження служби ним було отримано пов`язані з проходженням військової служби, захворювання: сечокам`яна хвороба без нападів ниркових кольок, конкремент правої нирки до 6 мм, мікроліти обох нирок; хронічний калькульозний пієлонефрит, стадія ремісії ХНН 0 ст.; хронічний некалькульозний холецистит, стадія ремісії з гіпомогорною дискінезією; хронічний гастродуоденіт, асоційований з Нр, стадія ремісії, без порушення травлення; вертеброгенна люмбалгія, стадія ремісії; хронічний геморой II ст., стадія ремісії; вірусний гепатит В (HBsAq негативний), стадія реконвалесценції, компенсований, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 500000 грн. Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позов та просить відмовити в задоволені позову. У відзиві зазначено, що позивач вказує, що в порушення зазначених вимог, керівництвом військової частини [NUMBER] Національної гвардії України було неналежним чином забезпечено належні санітарно-гігієнічних умов в підпорядкованій частині, було інфіковано вірусом гепатиту В. Але позивач не вказує яким саме чином був інфікований вірусом гепатиту В під час проходження строкової військової служби та в чому конкретно полягає бездіяльність керівництва військової частини щодо неналежного забезпечення санітарно-гігієнічних умов, яка мала наслідок у вигляді інфікування позивача вірусом гепатиту В. Враховуючи викладене вважає, що позивачем не було доведено наявності всіх складових цивільно-правового делікту, а саме: протиправна поведінка заподіювана шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана, а також вина. Тому вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за шкоду завдану ушкодженням здоров`я, у зв`язку з недоведеністю вини відповідача у її заподіянні. Окрім того наводячи у позовній заяві розмір моральної шкоди у 500000 грн. 00 коп., позивач не вказує конкретно як було розраховано вказану суму та з яких міркувань виходив позивач зазначаючи її розмір. Позивачем було надано відповідь на відзив на підставі яких, наполягає на задоволенні позву. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed