Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

У вересні\~2021\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~уточненим у\~подальшому до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватний нотаріус\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Алєксєєва О.О.,\~посилаючись на\~те,\~що [INFO] помер\~його батько\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після його\~смерті відкрилась\~спадщина у\~вигляді житлового будинку з господарською будівлею, який розташований по [ADDRESS] , який належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 березня 2011 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі - КП ОМБТІ та РОН) 06 квітня 2011 року, номер запису: 44280 в книзі 308-64, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП ОМБТІ та РОН 06 квітня 2011 року за №29563805. Зазначав, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який у подальшому було розірвано. Після розірвання шлюбу батьки стали проживати окремо, а через де який час після розірвання шлюбу, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , відповідачкою у справі. Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є він, [PERSON] , син померлого, [PERSON] , донька померлого та [PERSON] , дружина померлого. Вказував, що 29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з господарською будівлею, по [ADDRESS] . 09 вересня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка його повідомила про те, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. була відкрита спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , а також про те, що він пропустив строк на прийняття спадщини. Позивач зазначав, що він пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті батька, оскільки про його смерть він не знав, дізнався випадково, так як проживає в іншому населеному пункті за адресою: [ADDRESS] , за характером роботи систематично перебував у відрядженнях, а також на лікарняному. Крім того, відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645 від 06 квітня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID -19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України№211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID -19» з 12 березня 2020 року на всій території України було установлено карантин, термін дії якого було постійно продовжено, в останній раз до 31 жовтня 2021 року. Вважає, що строк на прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, тому суд повинен визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини. Стверджував, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було видано відповідачці незаконно, оскільки при подачі заяви про прийняття спадщини, остання свідомо не вказала його адресу проживання, а нотаріус в порушення ст. 63 Закону України «Про нотаріат» діючого законодавства не повідомила його про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Всі ці обставини свідчать про те, що відповідачка незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не мала права на спадкування Ѕ частини житлового будинку з господарською будівлею по [ADDRESS] , так як він як спадкоємець першої черги за законом має право на ј частину спірного будинку. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. 29 грудня 2021 року, за реєстровим №1461, на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарською будівлею, який розташований за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарською будівлею, який розташований за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , за свідоцтвом про право на спадщину за законом, серія та номер: 1461, виданий 29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О.; визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , додатковий строк для подання ним до нотаріальної контори заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 40-41). Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року накладено арешт на Ѕ частку житлового будинку з господарською будівлею, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43-45). Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року по справі витребувано спадкову справу , заведеною після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.60-61). Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року по справі викликані свідки для допиту в судовому засіданні (а.с. 138-139). Ухвалою суду від 18 січня 2022 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с.172-173). Позивач та його представник, діючий за ордером від 18 жовтня 2021 року в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Раніше надав відповідь на відзив, в який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 58, 155-158). Відповідачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 18 січня 2022 року та договору про надання правової допомоги від 17 січня 2022 року в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надала відзив на позов та письмові пояснення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. В обгрунтування зазначала, що місце мешкання позивача за адресою: [ADDRESS] , знаходиться майже на межі м. Одеси, лише в 14 кілометрах від Одеської дирекції «Укрпошта» та в п`яти кілометрах від місця мешкання померлого за адресою: [ADDRESS] . Що стосується перебування позивача у відрядженнях, то відповідачка зазначала, що позивачем надано лише 2 накази про відрядження в період часу, встановленого для вступу у спадщину (період з 16 червня 2020 року по 16 грудня 2020 року), а саме наказ №71ОК -89\\342 від 30 вересня 2020 року (строк відрядження 2 доби з 01 жовтня 2020 по 02 жовтня 2020 року) та наказ №71ОК -80/359 від 07 жовтня 2020 року (строк відрядження 1 доба 07 жовтня 2020 ) Інші накази про відрядження видані поза межами строку на подання до нотаріальної контори заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , встановленого Законом. Отже, позивач лише 3 доби в зазначений період перебував у відрядженнях, а тому мав достатній час для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивач перебував на лікуванні з 31 травня 2021 року по 18 червня 2021 року, інших листків непрацездатності позивачем не надано. Отже період тимчасової непрацездатності позивача не припадав на строк на подання заяви для прийняття спадщини не припадав. Стверджувала, що посилання позивача на необізнаність про смерть батька не відповідають дійсності, оскільки він і його сестра [PERSON] були присутні на похованні [PERSON] (а.с. 143-149, 162, 163, 164, 179-181). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК). У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Статтею ст.\~4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 15). Згодом шлюб між ними було розірвано. 27 квітня 2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , відповідачкою у справі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 82 звор.). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відомостями №П1-141279-ю\\л про реєстрацію осіб в житловому приміщенні/будинку від 26 липня 2020 року (а.с. 91 звор.). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 березня 2011 року належав житловий будинок з господарською будівлею по [ADDRESS] , який був придбаний в період шлюбу з [PERSON] (а.с.94) 06 квітня 2011 року право власності [PERSON] на житловий будинок з господарською будівлею по [ADDRESS] було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН, номер запису :44280 в книзі 308-64, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП ОМБТІ та РОН 06 квітня 2011 року за №29563805 (а.с. 95, 100). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 78 звор.). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарською будівлею, що розташований по [ADDRESS] , та належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 березня 2011року, зареєстрованого КП ОМБТІ та РОН 06 квітня 2011 року, номер запису :44280 в книзі 308-64, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП ОМБТІ та РОН 06 квітня 2011 року за №29563805 та Ѕ частини транспортного засобу марки ВАЗ модель 211340 тип ТЗ легковий Комбі,2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , син померлого, [PERSON] , донька померлого та [PERSON] , дружина померлого. Судом встановлено, що 26 червня 2020 року [PERSON] в установлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 78). Інші спадкоємці, а саме діти померлого [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, оскільки разом з померлим не проживали та з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса не зверталися. 29 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, а саме на Ѕ частину житлового будинку з господарською будівлею, який розташований по [ADDRESS] та на 1/2 частину транспортного засобу марки ВАЗ модель 211340 тип ТЗ легковий Комбі,2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 93). Встановлено,\~що 29\~грудня 2019\~року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. було видано [PERSON] , яка є пережившою дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтво про право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарською будівлею, який розташований по [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку під літ. «Д». загальною площею 88,0 кв.м., у тому числі житловою площею 40,7 кв.м., літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - навіс, №4-5 - огорожа, 11 - вимощення (а.с. 108 звор.) та свідоцтво про право власності на Ѕ частину транспортного засобу марки ВАЗ модель 211340 тип ТЗ легковий Комбі,2009 року випуску, р.н. [NUMBER] (а.с. 103-104 звор., 106 звор.). 29\~грудня 2020\~року право\~власності [PERSON] \~на житловий будинок з господарською будівлею по [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 108 звор.). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 26 січня 2022 року у справі № 525/1067/20. Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. В обгрунтування поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач зазначав про те, що він не знав про смерть батька, оскільки проживає в іншому місті за адресою [ADDRESS] , за характером роботи систематично перебував у відрядженнях , а також на лікарняному. З матеріалів справи вбачається, що позивач працює в АТ «Укрзалізниця» на посаді начальника служби енергоменеджменту за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19. На підтвердження перебування у відрядженнях, позивач надав до суду копії наказів від 05 серпня 2020 року (одна доба), від 30 вересня 2020 року (дві доби), від 07 жовтня 2020 року (одна доба), від 18 березня 2021 року (дві доби); від 15 квітня 2021 року ( сім діб); від 06 травня 2021 року (три доби); 29 червня 2021 року (чотири доби); від 30 липня 2021 року (дві доби). Отже в період часу, встановленого для вступу у спадщину за період з 16 червня 2020 року по 16 грудня 2020 року, позивач знаходився у відрядженнях 4 доби, а саме 05 серпня 2020 року (одна доба), 30 вересня 2020 року (дві доби), 07 жовтня 2020 року (одна доба) (а.с. 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23). Що стосується перебування позивача на лікуванні, то відповідно до листка непрацездатності, позивач знаходився на лікуванні з 31 травня 2021 року по 18 червня 2021 року. Інших листків непрацездатності позивачем не надано (а.с. 24). Таким чином, період тимчасової непрацездатності позивача не припадав на строк для подання заяви для прийняття спадщини після смерті його батька. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання ним заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. При цьому суд вважає, що необізнаність позивача про смерть батька не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку. Пояснення свідка [PERSON] в судовому засіданні даного висновку суду не спростовують (а.с. 177). Суд вважає, що твердження відповідачки про те, що позивач знав про смерть батька, оскільки був присутній разом з сестрою на його похованні, безпідставні, оскільки не підтверджується доказами. При цьому, суд звертає увагу на той факт, що необізнаність про смерть заповідача не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Крім того, із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся лише у вересні 2021 року, через рік з моменту смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що є досить тривалим проміжком часу. Суд вважає, що позивач, як рідний син повинен був інтересуватися життям та здоров`ям батька. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх незаконністю та недоведеністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 1362,00 грн., який повністю сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: dismissed