Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

[PERSON] 01 грудня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 17 березня 1995 року № 97/3 надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаражу в хоззоні мкрн. Червоний Камінь у Ленінському районі м. Дніпропетровська для власного автотранспорту. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1996 року за № 43/5 переоформлено гараж, побудований [PERSON] на [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 вересня 2003 року за № 282/17 гараж переоформлено з [PERSON] на [PERSON] . 09 січня 2008 року [PERSON] звернувся до КП «ДМБТІ» ДОР стосовно оформлення та реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Листом від 29 травня 2008 року КП «ДМБТІ» ДОР повідомило про неможливість оформлення права власності на гараж. [INFO] [PERSON] помер. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. від 09 червня 2021 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж у зв`язку з відсутністю у позивача документу, що підтверджує право власності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Чернецька О.А. письмово просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради письмово просив розглядати праву без його участі, проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позов зазначив, що за життя [PERSON] не набув право власності на спірний гараж. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Г.С. у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 17 березня 1995 року № 97/3 надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаражу в хоззоні мкрн. Червоний Камінь для власного автотранспорту (а.с. 23-24). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1996 року за № 43/5 переоформлено гараж, побудований [PERSON] на [PERSON] в хоззоні мкрн. Червоний Камінь (а.с. 25). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 вересня 2003 року за № 282/17 переоформлено гараж в господарчій зоні ж/м Червоний Камінь з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 26). Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради від 04 березня 2008 року № 233-р присвоєно індивідуальному гаражу, розташованому у гаражному комплексі по [ADDRESS] (а.с. 29). Листом від\~29\~травня 2008\~року КП\~«ДМБТІ» ДОР\~повідомило [PERSON] \~про неможливість\~оформлення права\~власності на\~гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 40). Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивач. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. від 09 червня 2021 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю у позивача документу, що підтверджує право власності (а.с. 45-46). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Г.В. № 58807420 від 17 червня 2021 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки з наданих документів неможливо встановити, що вказаний гараж побудований [PERSON] , а надані документи стосуються гаража б/н, розташованого у господарчій зоні мкр. Червоний Камінь, який був побудований [PERSON] на підставі рішення виконкому № 97/3 від 17 березня 1995 року (а.с. 47-49). Відповідно ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 331 ЦК України визначено набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 334 ч. 4 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що спірний гараж був побудований [PERSON] , а надані рішення виконкому стосуються гаража б/н, розташованого у господарчій зоні мкр. Червоний Камінь, який був побудований [PERSON] на підставі рішення виконкому № 97/3 від 17 березня 1995 року. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець у встановленому законом порядку набув право власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що спірний гараж не увійшов до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому позивачу судові витрати не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed