Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив: - встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за час життя володіла житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] , який належав їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Спаською сільською радою 29.07.1992р., на підставі рішення виконкому Спаської сільської ради народних депутатів № 36 від 30.06.1992р. взамін свідоцтва про право особистої власності від 05.04.1988р. і який в Новомосковському БТІ був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та якому рішенням виконкому Підгородненської міської ради № 16 від 18.02.2020р. було присвоєно адресу: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] , якому рішенням виконкому Підгородненської міської ради № 16 від 18.02.2020р. було присвоєно адресу: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що є сином та єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] за життя склала заповіт, який зареєстровано у виконкомі Спаської сільської ради за реєстраційним № 62 від 31.08.2018р., відповідно до якого спадкодавець заповіла своє майно синові [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Ріхтер Н.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,0529 га та площею 0,250 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, у зв`язку з розбіжностями в адресі житлового будинку. Позивач зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок за [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , однак його домоволодінню ніколи не присвоювалася така нумерація. Позивач вживав заходів для внесення змін у відповідні правовстановлюючі документи, однак в подальшому будинку, що належав його матері рішенням Підгородненської міської ради № 16 від 18.02.2020р. було присвоєно адресу: [ADDRESS] , тому він уточний свої вимоги та просить задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати без його участі /а.с. 135/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності /а.с.55/. Третя особа в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі /а.с.64/. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року відкрите провадження по справі. Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, врегульовані наступними нормами закону. У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Суду надано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] /а.с.16/. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу заведено спадкову справу № 10/2019, у відповідності до якої остання залишила заповіт, посвідчений Жадан Н.С. секретарем виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 31.08.2018 року за реєстром № 62 /а.с.30/. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] /а.с.82/ Матеріали справи містять копію свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Спаської сільської ради від 29.07.1992 р. за № 36, з якого вбачається, що [PERSON] є власницею житлового будинку по [ADDRESS] /а.с.108/. Проте, відповідно до копії довідок виконкому Спаської сільської ради від 12.08.2019р., домогосподарство під № 14 відсутнє. [PERSON] , 1946 р.н. до дня смерті проживала за адресою: [ADDRESS] /а.с.34,35/. Також матеріали справи містять копію державного акту серія ДП № 018399 від 12.12.2001 року на право приватної власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0529 га для ведення особистого підсобного господарства /а.с.99/. На спадкове майно у виді земельних ділянок, на яких розташований і спірний будинок, позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В свою чергу, Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на житловий будинок, посилаючись на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої, право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , а за померлою [PERSON] , зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1718 від 22.09.2003р. виданої Спаською сільською радою, мало місце зміни нумерації будинків, що розташовані по [ADDRESS] . Внаслідок зміни домоволодінню [PERSON] , яке раніше мало № 14, було присвоєно № 1, одночасно домоволодінню [PERSON] , яке мало № 1, було присвоєно № 16. Між тим, відповідно до рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району № 16 від 18.02.2020 року, змінено домоволодінню, яке перебувало у власності [PERSON] померлої [INFO] , адресу: з [ADDRESS] на [ADDRESS] , в зв`язку з упорядкуванням нумерації об`єктів нерухомого майна. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В частині встановлення факту, що має юридичне значення, суд відмовляє в задоволені позовних вимог з наступних підстав. Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право цивільне. При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію справи суди повинні враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначені факти, які у даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Проаналізувавши вище викладене, суд не знаходить підстав для встановлення факту, про який прохає позивач, оскільки вони не породжують настання юридичних наслідків, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial