Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

У червні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 16 лютого 2022 року між нею та відповідачем було укладено договір про завдаток (між фізичними особами), згідно умов якого вона передала [PERSON] завдаток у сумі гривневого еквіваленту 900 євро згідно офіційного курсу НБУ станом на 16 лютого 2022 року у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Також умовами договору визначено, що договір купівлі-продажу квартири повинен був бути укладений до 05 березня 2022 року включно. Разом з тим, станом на 05 березня 2022 року можливості здійснення операції з купівлі-продажу нерухомого майна була обмежені через введення обмежень на такі операції внаслідок військових дій на території України. При цьому, 06 березня 2022 року відповідач [PERSON] повідомив її про відмову від укладання основного договору купівлі-продажу, вказавши, що передумав продавати квартиру та в день відмови від укладення договору передав їй кошти в розмірі 400 доларів США, що станом на 06 березня 2022 року за курсом НБУ становило 354 євро. Посилаючись на вказане, а також на те, що відповідач відмовився від виконання своїх зобов`язань щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, вважає що у неї виникло право вимоги щодо повернення сплачених відповідачу у вигляді завдатку грошових коштів в подвійному розмірі, а саме 1 446 євро, що за курсом НБУ станом на 30.05.2022 року складає 45 289 гривень 15 копійок., тому просила позов задовольнити та стягнути понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити, а також надала суду пояснення аналогічні змісту заявлених вимог. При цьому суду вказала, що саме відповідач відмовився від продажу квартири, а тому завдаток внесений [PERSON] має бути їй повернутий у подвійному розмірі, з урахуванням вже повернутої суми в розмірі 400 доларів США. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому суду пояснили, що відповідно до п.п.1,2 договору про завдаток, [PERSON] було передано кошти у розмірі 900 євро, що використовувалися як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання зобов`язань та у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири, що ним і не оспорюється. Однак, він не відмовлявся від укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а навпаки до початку введення воєнного стану в Україні неодноразово пропонував [PERSON] переїхати у вищезазначену квартиру в [ADDRESS] , однак остання не виявляла такого бажання, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Крім того, договір не був укладений 5 березня 2022 року з незалежних від відповідача причин. Також вказали на те, що грошові кошти в сумі 400 доларів були повернуті позивачу за її вимогою, а не у зв`язку із відмовою від укладення договору купівлі-продажу квартири. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16 лютого 2022 року [PERSON] укладено договір про завдаток (між фізичними особами (а.с.5)). За умовами даного договору покупець передає продавцю завдаток у сумі гривневого еквіваленту 900 євро згідно офіційного курсу НБУ станом на 16 лютого 2022 року у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за ціною в еквіваленті 32 500 доларів США згідно офіційного курсу НБУ, що має бути укладений до 05 березня 2022 року включно ( п.1 договору). При цьому, відповідно до п. 7 вказаного договору, у разі відмови продавця від посвідчення основного договору купівлі-продажу завдаток повертається покупцю в подвійному розмірі, а саме 1800 євро, а в разі відмови покупця від укладення договору завдаток, а саме гривневий еквівалент 900 євро згідно офіційного курсу НБУ залишається продавцю в повному обсязі, згідно ст.571 ЦК України. Вищезазначений договір нотаріально посвідчений не був. Крім того, на день звернення до суду основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено. Також судом встановлено та не оспорюється відповідачем, [PERSON] на вимогу [PERSON] 6 березня 2022 року повернув частину грошових коштів в розмірі 400 доларів США. Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивачка зазначала, що у порушення умов договору про завдаток, відповідач [PERSON] як продавець квартири відмовився від подальшого укладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк до 5 березня 2022 року. Крім того, після зняття обмежень на здійснення операції з купівлі-продажу нерухомого майна через введення обмежень на такі операції внаслідок військових дій на території України основний договір купівлі-продажу квартири також не був укладений через відмову відповідача, а тому вважає, що відповідач повинен повернути їй кошти у вигляді завдатку в розмірі 900 євро в подвійному розмірі. Так, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. При цьому, відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто купівля-продаж нерухомого майна передбачає укладення договору в письмовій формі. Крім того, положеннями ч.1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Так, відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, на момент звернення до суду із відповідним позовом та на час розгляду справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, натомість вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Жодних попередніх договорів з приводу купівлі-продажу нерухомого майна сторони також не укладали. При цьому, згідно вимог чинного законодавства, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, а отже підстави вважати передані кошти завдатком відсутні й відповідно в такому випадку такі кошти, в розумінні положень ст. 570 ЦК України - є авансом. При цьому, зважаючи на встановлені судом обставини та характер спірних правовідносин, зокрема те, що природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, їх визначення сторонами як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. У разі сплати авансу, кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. Зокрема, вищевказане містить у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року у справі № 6-176цс12. Так, Верховним Судом України зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Таким чином, правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13). Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 по справі № 461/5297/16-ц правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. У постанові від 04.08.2021 року в справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові. Таким чином, коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, між ними має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. При цьому, судом встановлено та не заперечувалось [PERSON] , що в рахунок оплати вартості квартири за договором завдатку [PERSON] було сплачено 900 євро в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 16 лютого 2022 року, з яких 6 березня 2022 року відповідач передав позивачу в розмірі 400 доларів США, що станом на 06 березня 2022 року за курсом НБУ становило 354 євро. На підставі вищевикладеного, а також виходячи з того, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, доказів ухилення позивача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню, у зв`язку із чим позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 546 Євро, що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду становить17 100 грн. 88 копійок, як різниця між переданими позивачу коштами в розмірі 900 Євро та частиною повернутих коштів в сумі 354 Євро. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial