Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» (далі - «Відповідач») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 29.08.2007 року Позивач була прийнята на посаду інженера з охорони праці в КП «ВУ ЖКГ-1» по переводу з Узинського ВУ ЖКГ згідно з п.5 ст.36 КЗпП України, з заробітною платою відповідно до штатного розпису, про що є відповідний запис в її трудовій книжці. З 2005 року і по теперішній час Позивач обрана головою профспілкової організації, спочатку ВУ ЖКГ, а тепер на КП «ВУ ЖКГ-1», що підтверджується протоколом звітно-виборних профспілкових зборів 2019 року. 30.12.2021 року Позивачу було надано повідомлення про заплановані зміни істотних умов праці за №07-06/308. В цьому листі було зазначено, що на підприємстві з 01.03.2021 року було створено Службу з охорони праці, навколишнього природного середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки та запропоновано Позивачу в строк до 01.03.2021 року надати відповідь чи погоджується вона працювати на вказаній посаді шляхом укладення строкового договору на один місяць. Позивач зазначає, що її посада не була скорочена, але у той же час, їй пропонують іншу посаду та зобов`язують надати відповідь до 01.03.2021 року, а тому вона не вважала за потрібне відповідати на цей лист, оскільки виконати його вимоги фактично неможливо. 09.03.2022 року наказом №17-ВК Позивача звільнено з 01.03.2022 року з посади провідного інженера з охорони праці в зв`язку з відмовою від продовження роботи шляхом укладення строкового трудового договору у зв`язку із зміною істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнення є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства України. За таких обставин вона звернулась до суду та уточнивши позовні вимоги просила поновити її на роботі в КП «ВУ ЖКГ-1» з дати звільнення на посаді провідного інженера з охорони праці; стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2022 року по 03.08.2022 рік в сумі 43101,47 грн.; стягнути з Відповідача на її користь невиплачену заробітну плату з 02.03.2022 року по 09.03.2022 рік в розмірі 1759,25 грн.; стягнути з Відповідача на її користь судові витрати на професійну правову допомогу (а.с. 1-5, 228). 12.04.2022 року ухвалою суду від було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.76-77). 10.05.2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку представник Відповідача направив відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві, зокрема, зазначено, що Відповідач заперечує у задоволенні позову в повному обсязі, вважає його незаконним та необґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити (а.с.90-91). 03.08.2022 року у судовому засіданні Позивач вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що скорочення створено штучно для звільнення її з посади. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною якщо проводиться зміна в організації виробництва і праці. Штатну одиницю Позивача виведено із розкладу, тому це фактичне скорочення, а не зміна умов праці. Просила позов задовольнити. 03.08.2022 року у судовому засіданні представник Відповідача підтримала заперечення проти позову, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та письмових поясненнях. Наполягала на тому, що Позивача було звільнено законно, з дотриманням встановленої законом процедури. Додатково пояснила, що на підприємстві була створена служба по охороні праці і посада Позивача була виведена із штатного розкладу. Таким чином відбулися зміни в організації роботи підприємства. З 01.03.2022 року Позивач вже не здійснювала своїх обов`язків бо її посади вже не було. Наголосила на тому, що Позивача у встановленому порядку було повідомлено про наказ про звільнення та під розписку вручено його примірник, але вона його у встановленому порядку не оспорила, наказ є законним та дійсним, що виключає можливість задоволення даного позову. Суд, вислухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Як убачається із наявної у справі копії витягу з наказу №4-К від 01.08.2007 року, Позивач була прийнята на посаду інженера з охорони праці з 29.08.2007 року по переводу з Узинського ВУ ЖКГ згідно п.5 ст.36 КЗпП України, з заробітною платою відповідно до штатного розпису, що підтверджується й записом в трудовій книжці [NUMBER] Позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9-12, 16). Відповідно до повідомлення про заплановані зміни істотних умов праці від 30.12.2021 року №07-06/308, Позивача було повідомлено про те, що на підставі наказу №174 від 30.12.2021 року «Про створення Служби з охорони праці, навколишнього середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки, зміну істотних умов праці» на підприємств з 01.03.2021 року буде створено Службу з охорони праці та запропоновано зайняти посаду начальника Служби з охорони праці, навколишнього середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки шляхом укладення строкового трудового договору (а.с.13). 09.03.2022 року КП «Виробниче Управління Житлово-Комунального Господарства - 1» було видано наказ №17-ВК про звільнення Позивача з посади провідного інженера з охорони праці в зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України та виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку і компенсації за невикористану щорічну відпустку за 31 день. Даний наказ Позивач отримала в цей же день, про що свідчить її розписка і підпис на самому наказі (а.с.14). В матеріалах справи наявна копія довідки про доходи Позивача від 10.03.2022 року №07-02/41, з якої убачається, що середньоденна заробітна плата Позивача складає 516,34 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 10068,63 грн. (а.с.15). З копії протоколу звітно-виборних профспілкових зборів №1 від 18.12.2019 року, убачається, що Позивача було обрано головою первинної профспілкової організації КП «ВУ ЖКГ-1» (а.с.17). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до правил ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з приписами ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, 03.08.2022 року у судовому засіданні представник Відповідача категорично заперечувала проти приєднання до справи та розгляду заяви про уточнення позовних вимог від 22.07.2022 року, оскільки у даній заяві Позивач одночасно змінювала підстави та предмет позову після початку розгляду справи по суті, а саме - просила визнати незаконним та скасувати наказ №17-вк від 09.03.2022 року про її звільнення. Суд погоджується з даними доводами представника Відповідача, оскільки прийняття такої заяви до розгляду суперечило би імперативним приписам ч.3 ст.49 ЦПК України, яка передбачає, що у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Враховуючи, що перше судове засідання у справі відбулося 08.06.2022 року і Позивач не скористалася своїм правом зміни предмету позову, а вже у третьому судовому засіданні після початку розгляду справи по суті подала заяву про зміну предмету позову, то судом відмовлено у прийнятті такої заяви до розгляду. За приписами статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. У той же час, позовна заява при первинному зверненні не містила вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення Позивача, отже нею "уточненою" позовною заявою було змінено предмет позову. Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову. Доповнення позову новою немайновою вимогою не є збільшенням розміру позовних вимог. Оскільки, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19. Тобто, Позивач помилково обрала спосіб захисту права та у встановленому законом порядку не просила визнати незаконним та скасувати наказ №17-ВК від 09.03.2022 року про її звільнення. У той же час, відповідно до приписів процесуального закону суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому, суд позбавлений можливості за власною ініціативою вийти за межі позовних вимог та визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення Позивача, що виключає задоволення її вимог про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що правових підстав для задоволення позову у суду немає. Справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed