Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

У грудні 2021 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є матір`ю двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на обліку служби у справах дітей Губиниської селищної ради, як діти, позбавлені батьківського піклування. 30 серпня 2011 року діти були вилучені за місцем мешкання та направлені до педіатричного відділення КЗ «НЦРЛ», а з 16.11.2011 року діти переведені до КЗ «Будинок дитини №2 м.Дніпропетровська». За час перебування дітей в закладах мати їх не відвідувала, не виявляла бажання забрати їх із закладів. В подальшому, діти влаштовані до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . З 2012 року мати жодного разу не цікавилася станом здоров`я та розвитком дітей, фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з невиконанням батьківських прав у 2017 році рішенням суду відповідача позбавлено батьківських прав відносно її інших малолітніх дітей. Станом на 16.12.2021 місце перебування відповідача не встановлено. За таких обставин, позивач просить позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей, та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини її заробітку. Ухвалою суду від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 травня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір`ю двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7). Відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ст.135 СК України, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.7,8). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. 30 вересня 2011 року за адресою: [ADDRESS] були знайдені малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишені за місцем мешкання без нагляду матір`ю [PERSON] , про що відповідними службовими особами було складено Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забирати батьки чи інші родичі про підкинуту чи знайдену дитину (а.с.13). За рішенням комісії діти направлені до Новомосковської ЦРЛ в дитяче відділення (а.с.11). Розпорядженням голови Новомосковської РДА малолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштовано в будинок дитини до 4 років з наступним переводом до іншого державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.14). Направленням головному лікарю будинку дитини №2 № 528 від 22.06.2012 року (а.с.16) служба у справах дітей Новомосковської РДА надала матері [PERSON] дозвіл на спілкування з її малолітніми дітьми у вказаному закладі. Згідно довідок №224,226 від 06.03.2013 за час перебування дітей у будинку дитини №2 мати [PERSON] відвідала дітей одноразово в червні 2012 року, з приводу повернення дітей на проживання до себе в сім`ю не зверталася і такого бажання не виявила (а.с.24). На підставі розпорядження голови Дніпропетровської РДА №1797-р від 29.11.2012, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] влаштовано до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Так, відповідно до наданих письмових пояснень прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.108,109) мати дітей [PERSON] з моменту влаштування дітей у сім`ю ні особисто, ні в телефонному режимі, ні письмово не цікавилася своїми дітьми, не приймала участі у їх вихованні, навчанні, утриманні та розвитку. Згідно довідки КЗО «Середня загальноосвітня школа №58» ДМР» №672 від 24 грудня 2021 року, біологічна мати дітей [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не зустрічається та не спілкується з ними. Батьківських зборів не відвідує, з класним керівником не спілкується, навчанням дітей не цікавиться (а.с.110). У характеристиці на [PERSON] , складену КЗО «Середня загальноосвітня школа №58» ДМР» дитина характеризується виключно із позитивної сторони, перебуває у прийомній сім`ї, де батьки приділяють належну увагу виханню дівчини (а.с.111). У листі, наданого медичним закладом КНП «ДЦПМ-СД №4» ДМР від 03.03.2022 року, міститься інформація про те, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , задекларовані у лікаря-педіатра, здорові, фізичний розвиток гармонійний. Мати [PERSON] ніколи не супроводжувала дітей під час медичних обстежень, не цікавилася потребами дітей (а.с.112). 04 травня 2022 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських право по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так, зі змісту вказаного висновку, серед іншого вбачається, що з 07.07.2012 року [PERSON] жодного разу не зверталася до служби у справах дітей Новомосковської РДА, Дніпропетровської РДА з приводу відвідування своїх дітей, не цікавилася станом здоров`я та розвитком дітей, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Службою у справах дітей направлено лист на адресу начальника Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням надати допомогу щодо встановлення місця перебування [PERSON] . Станом на 16 грудня 2021 року місце перебування [PERSON] не встановлено, засоби зв`язку з нею не відомі (а.с.91-94). В свою чергу, служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації також надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських право по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.103-107). Подані висновки органу опіки та піклування містять мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дітей, тому із зазначеними висновками суд погоджується. Також, в матеріалах справи міститься копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року у справі №5620/17, у відповідності до якого [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь особи, у якої буде перебувати дитина, або закладу, до якого буде передано дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 листопада 2017 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.28-31). Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дітей та матеріально їх забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів дітей, свідомого ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дітей, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей, а позбавлення батьківських прав не звільняє її від обов`язку утримувати дитину, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує що відповідач є працездатною, не працює, тяжкими чи хронічними захворюваннями не страждає. Відповідач не скористалася правом на подання відзиву та доказів, які впливають на визначення розміру аліментів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved