Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

25.11.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. про встановлення факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та просить суд, встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з листопада 2005 року по [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що, [INFO] помер її чоловік [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Вказує, що зі своїм чоловіком [PERSON] познайомилася в 2001 році. З червня 2003 року у них склалися постійні стосунки. З листопада 2005 року по грудень 2007 року почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] . Також, у вересні 2006 року позивачка разом з [PERSON] спільно подорожували до Туреччини на відпочинок, що підтверджується спільними фотознімками, а також відбитками візових печаток в паспорті. З грудня 2007 року по березень 2010 року проживали в орендованій квартирі по [ADDRESS] . Після цього мешкали у власній квартирі [ADDRESS] . 22 вересня 2007 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб. У 2010 році [PERSON] було сплачено спільні кошти за квартиру [ADDRESS] . Разом облаштовували придбану квартиру. За спільні кошти купували необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. Спільними коштами та зусиллями проводили ремонт перед заселенням та поточні ремонти. Встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю з [PERSON] до шлюбу необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання з [PERSON] до реєстрації шлюбу та визначення частки в такому майні. На підставі вищевикладеного, позивачка [PERSON] просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 2005 року по 22 вересня 2007 року. 07 грудня 2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 04 січня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов [PERSON] необґрунтованою та безпідставною, вважає, що викладенні факти в позові є надуманими та не підтвердженими належними, допустимими і достовірними доказами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Разом з тим, 11.08.2022 року вх.№18242/22 подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача - адвокат Плужник М., 01.08.2022 року, через канцелярію Придніпровського районного суду м.Черкаси, подав заяву про визнання позовних вимог у справі №711/8166/20. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337-5266/15-ц. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначені висновки є сталими в судовій практиці та підтверджується позицією, викладеною, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 та Постанові Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 369/7524/19. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зауважити, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як встановлено судом та визнається відповідачем [PERSON] - [PERSON]. та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року по 22 вересн 2007 року. Оскільки судом встановлено та фактично визнається сторонами, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року по 22 вересн 2007 року, вимога позивача підлягає до задоволення.

Outcome: approved