Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

08.10.2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та ухвала судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року про передачу справи за підсудністю. З позову вбачається, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідачка у встановлений судом строк жодних документів до суду не подала. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відмовлено в задоволені клопотання сторони відповідача про зупинення провадження по цивільній справі. У судовому засідання позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Позивач зазначив, що його ставлення до сімейних відносин з відповідачкою не змінилося. Відповідачка судовому засіданні не заперечувала щодо розірвання шлюбу, однак лише після закінчення воєнних дій на території України, з тих підстав, що якщо з позивачем щось станеться, то вона, не будучи юридично його дружиною, не зможе шукати його, писати запити тощо. Пояснила також суду, що з початку війни позивач перевіз їх з донькою до себе в безпечне місце. Коли він пішов служити в складі ЗСУ, вона за нього хвилювалася та допомагала, наразі відправляє йому фото доньки, вважає наразі відносини між ними спокійними. Представник відповідачки підтримала позицію відповідачки. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.09.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви та наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що вони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій між тим зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Доводи відповідачки щодо її допомоги чоловіку та хвилювання за нього, поки він перебуває у складі ЗСУ, суд враховує, однак віднести їх до таких, що впливають та покращують на їх шлюбні стосунки як чоловіка та жінки, не вбачає за можливе. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України). Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Аналізуючи викладені правові норми та доводи сторін вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач не бажає примирення з відповідачем та збереження шлюбу. Наявність у сторін малолітньої дитини не є безумовною підставою для необхідності збереження шлюбу попри волю одного з подружжя. До того ж, відсутність взаєморозуміння між батьками є наслідком негативного впливу на стан дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 908 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved