Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2005 року, який розірвано рішенням Лозівського міськрайонним суду Харківської області від 17.09.2013. Від шлюбу народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . З часу припинення шлюбних стосунків, з 2013 року, відповідач проживає окремо і батьківські обов`язки щодо дитини не виконує, не піклується про неї, коштів на утримання не надає, не цікавиться її успіхами, не піклується про її духовний та фізичний розвиток. На даний час відповідач працює і з нього стягуються аліменти в розмірі 2000-2200 грн. Враховуючи вимоги СК України, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати по справі - судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 908,00 грн. та 12 380 грн. відповідно. В ході розгляду справи уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу та просила суд стягнути такі витрати у сумі 4 807 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено службу у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області та зобов`язано третю особу надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року зобов`язано третю особу адміністрацію Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до 25 листопада 2021 року. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2022 року замінено третю особу службу у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області на службу у справах дітей Близнюківської селищної ради Харківської області та зобов`язано третю особу надати до суду пояснення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача адвокат Литвинова Г.В. надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених в позові та наданих письмових доказів. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. В матеріали справи надано відзив на позов, в якому відповідач з позовом не погодився, посилаючись на таке. З самого народження сина і до тепер він цікавиться життям дитини, неодноразово намагався зустрітися з сином, про що говорив позивачці. Крім того, він працює і з нього стягуються аліменти на утримання дитини. Представник відповідача адвокат Янєва Л.А. до суду не з`явилася. Представники третіх осіб Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Харківської області до суду надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності та вирішення позову відповідно до закону та в інтересах дитини. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 10 вересня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №5/5-9 від 19 січня 2022 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1981 року народження, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім зазначено, суд також бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] з підстав ухилення від виконання ним своїх обов`язків по вихованню дитини та вважає, що змінити поведінку відповідача по відношенню до дитини не можливо. Проте, суду не надано переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та негативно впливає на виховання спільної дитини сторін. Водночас, заперечуючи проти позовних вимог, [PERSON] зазначає, що він має бажання брати участь у вихованні своєї дитини і брав би таку участь, якщо б позивач не перешкоджала би у його з сином спілкуванні. На спростування доводів позивача відповідачем надано квитанції про сплату ним аліментів на утримання спільної дитини. Відповідно вимог ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч. 1, ч. 2. ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №5/5-9 від 19 січня 2022 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1981 року народження, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Водночас, судом не приймається зазначений висновок, як підстава для позбавлення батьківських прав, як такий, що суперечить іншим доказам, а зміст висновку недостатньо аргументований. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, оскарження відповідачем рішення про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини (висновок ВС, який викладений в постанові № 753/2025/19 від 06.05.2020). За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи відносини, що склалися між батьками дитини, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача. Крім того, у відзиві відповідачем [PERSON] зазначено про понесення ним у зв`язку із розглядом справи витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., на підтвердження чого надано ордер адвоката, договорі про надання правової допомоги, детальний опис наданих послуг, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 4000 грн.

Outcome: approved