Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року за позивачкою визнано право користування квартирою [ADDRESS] . З відповіді Подільської районної адміністрації в місті Києві позивачка дізналась, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач, який є невідомою для неї особою, не є членом її сім`ї, а з 22 серпня 2006 року не проживає за місцем реєстрації. Позивачці відомо, що відповідач давно виїхав в місто Запоріжжя. Відповідач ніколи не приймав участь в утриманні квартири, не надавав кошти для оплати комунальних послуг. Реєстрація відповідача створює позивачці незручності та є перешкодою у здійсненні права користування майном. У зв`язку з чим, остання вимушена була звернутись до суду із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 23 липня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратили право користуватися житлом. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додавши, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, а за позивачкою рішенням суду визнано лише право користування вказаною квартирою. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності суду не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши повно та всебічно наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі № 758/10864/15-ц за [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстрований окрім позивачки також відповідач - [PERSON] . Згідно акту від 22 червня 2021 року вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2015 року по теперішній час. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Норми ЦПК України не передбачають можливості заміни позивача чи залучення як співпозивача. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Судом враховано, що з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можуть звертатися наймач, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а також власники жилого будинку (квартири). На стороні позивача можуть виступати власник житлового приміщення, наймач, члени його сім`ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (статті 73-75 ЖК України). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред`явлення такого позову. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником позивача - власником спірної квартири є Подільська районна у місті Києві державна адміністрація. Оскільки [PERSON] не є ні наймачем, ні членом сім`ї наймача, який проживає разом з ним, ні власником квартири [ADDRESS] , то вона є неналежним позивачем у цій справі у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 522/5654/17. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. не підлягають стягненню з відповідача на корить позивачки.

Outcome: dismissed