Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

12.08.2022 до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Кенца Р.І. про ухвалення додаткового рішення, у цивільній справі № 379/779/21 за позовом [PERSON] до Таращанської міської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 гривень. В обґрунтування заяви зазначає, що відповідачем разом із першою заявою по суті спору (відзиву на позовну заяву) було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Також, у цій заяві було зазначено, що докази на підтвердження розміру судових витрат будуть подані до суду з відповідною заявою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи складність справи та інші процесуальні дії, які пов`язані з розглядом справи адвокат Кенц Р.І., який брав участь в судових засіданнях як представник [PERSON] встановив розмір винагороди адвоката - 13000 гривень, згідно договору № 01/10-21/1 про надання правової допомоги від 01.10.2021. Факт надання послуг у повному обсязі на відповідну суму зафіксовано Актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 01/10-21 від 01.10.2021 та [PERSON] оплатив надані послуги на загальну суму 13000 гривен. Оскільки, задоволено позов щодо вимог, які ставилися до іншого відповідача - Таращанської міської ради, а у задоволенні позовних вимог щодо інтересів [PERSON] було відмовлено, що покладає обов`язок на позивача повного відшкодування витрат [PERSON] .. 26.08.2022 позивачка [PERSON] подала заперечення щодо винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що розмір зазначених витрат на правову допомогу є великий, спір винник внаслідок неправильних дій відповідачів, а тому із вказаними витратами не погоджується. У відзиві зазначена лише сума судових витрат, а що входить у складову частину витрат не зазначено. Детальний опис робіт (наданих послуг) представником відповідача не поданий, що позбавило позивачку можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні позивачка прохала відмовити в задоволені заяви про розподіл витрат у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кенц Р.І. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, у поданій заяві прохали розглядати заяву без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належно, подано заяву щодо розгляду справи без участі представника Таращанської міської ради. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.08.2022 по справі № 379/779/21 позов [PERSON] до Таращанської міської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень міської ради- задовольнити частково, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення Таращанської міської ради Київської області від 27 липня 2021 року № 1517-12-VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» щодо відмови [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства; у визнані незаконним та скасуванні п. 19 рішення № 337-07-VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, що знаходиться в межах села Станишівка Білоцерківського району - відмовлено, у зв`язку із тим, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не відновить порушеного права позивача без повторного звернення до суд. Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 2 вказаної статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кенцом Р.І., згідно положень ст. 134 ЦПК України зазначено у відзиві на позовну заяву орієнтовний розмір судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу та становлять 30000 грн. (зворотній бік а.с. 132 т.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Рішення Таращанського районного суду Київської області прийнято та оголошено 08.08.2022 року. Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу разом із додатками, які підтверджують розмір витрат, надійшла на електронну адресу суду 12.08.2022, як зазначав представник відповідача у відзиві на позовну заяву щодо подання розрахунку судових витрат та відповідних доказів протягом п`яти днів з дня проголошення рішення у справі (а.с. 133 т.1). Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кенцом Р.І. подано: 1) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №000974 від 14.08.2018 (а.с. 110 т.1); 2) ордер на надання правової допомоги серія КС № 595588 від 19.10.2021 (а.с. 111 т.1); 3) договір №01/10-21/1 про надання правової допомоги від 01.10.2021, укладеного між адвокатом Кенцом Романом Івановичем та [PERSON] . Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту з правових питань розгляду справи №379/779/21, яка розглядається Таращанським районним судом Київської області та з інших правових питань, які, в разі необхідності, виникатимуть в останнього. В пункті 5.2 розділу 5. «Порядок оплати послуг адвоката» даного договору зазначено, що сторони погодили, що гонорар адвоката визначається в наступному розмірі: 5.2.1. За написання пояснень третьої сторони у справі № 379/779/21 - 5000 гривень; 5.2.2. За участь у судових засіданнях у справі № 379/779/21 - 1500 гривень за судове засідання; 5.2.3. За вчинення інших дій у справі № 379/779/21 - 1500 гривень за годину роботи адвоката; 5.2.4. За надання правової допомоги з інших питань, які не пов`язані зі справою № 379/779/21 - 1500 гривень за годину роботи адвоката.; 4) акт приймання-передачі наданих послуг від 08.08.2022 до договору про надання правової допомоги №01/10-21/1 від 01.10.2021. Згідно п. 1 та п. 2 якого, за дорученням клієнта адвокатом було надано правову допомогу з представництва інтересів клієнта у справі № 379/779/21, яка розглядалася Таращанським районним судом Київської області. Адвокат, користуючись правом, наданим п. 5.6 Договору про надання правової допомоги (визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із особливим характером дорученням клієнта або суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди), враховуючи складність судової справи, визначити вартість гонорару адвоката в розмірі 13000 гривен; 5) копії рахунків на оплату № 4 від 09.08.2022, № 12 від 07.12.2021, № 5 від 08.06.2022- на загальну суму: 6500 гривень; 6) копії квитанцій №1 від 01.10.2021, №40535142-3_CD072/620 від 13.12.2021, №@2PL809447_7Q01Y/93 від 26.07.2022, № @2PL686814_8901D/270 від 09.08.2022 - на загальну суму: 13000 гривень. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019; від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18; від 26.05.2020 у справі № 908/299/18. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, позивачка [PERSON] подала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомоги. У вказаному клопотанні [PERSON] вказувала, що сума судових витрат заявлена до відшкодування велика, оскільки не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат а у відзиві зазначена лише загальна сума, що позбавило її можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 509/5043/17 зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». В наданому заявником акті приймання - передачі зазначена лише вартість гонорару адвоката в розмірі 13000 гривень; в договорі про надання правової допомоги визначений розмір гонорару адвоката в справі, що розглядається судом, та «за надання правової допомоги з інших питань, які не пов`язані зі справою №379/779/2» (п.5.2.4 договору). У постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 вказано, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу». Виходячи з аналізу положень статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (постанова Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20). Також, позивачка [PERSON] заперечує щодо задоволення заяви про розподіл судових витрат, оскільки на підставі оскаржуваного рішення Таращанської міської ради відповідач [PERSON] розробив відповідні документи та оформив право власності на спірну земельну ділянку до закінчення судового розгляду. Частиною 9 ст. 141 ЦПК України, положення якої кореспондуються з положеннями ч.9 ст. 129 ГПК України, встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Поняття «неправильний» тлумачиться в українській мові як такий, що не відповідає певним нормам, правилам, вимогам; не задовольняє вимог пропорції, симетрії і т. ін., а також як такий, що не відповідає істині, тому, що є в дійсності; помилковий, хибний; не такий, як треба; який не приводить до бажаних наслідків. Практика застосування цієї правової норми не є усталеною, водночас поняття «неправильні дії сторони» слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям «зловживання процесуальними правами». Як вбачається із застосування ч. 9 ст. 141 ЦПК України Верховним Судом у постановах від 17.09.2018 у справі №740/4059/17, від 25.04.2019 у справі №530/1035/16?ц, від 25.09.2019 у справі №2-941/11, що принцип пропорційності розподілу судових витрат може бути не застосований у випадку зловживання стороною процесуальними правами, якщо в позові відмовлено - судові витрати можна покласти на відповідача, або можливо задовольнити позов та покласти на позивача судові витрати. Так, згідно п. 3.24 та п. 3.25 постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. У такому випадку суд,

Outcome: dismissed