Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

позивач звернувся\~до відповідача\~з позовом\~про розірвання\~шлюбу та\~визначення місця\~проживання дитини\~з батьком В обґрунтування позову зазначає, що 07.11.2011 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми, про що було видано Свідоцтво про шлюб та зроблений актовий запис №83. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після появи дітей загострилась відсутність взаєморозуміння та збільшилася кількість сварок. У лютому 2022 року з початку військової агресії проти України, відповідачка разом з дітьми виїхала до м.Львова. Зараз Сумська область повністю звільнена від ворожих військ. Зважаючи на складність виховувати дітей одночасно, домовилися, що спільний син проживатиме з ним, а донька з відповідачкою. Спільні шлюбні відносини, ведення спільного побуту були припинені ще у грудні 2021. Спільний син звик проживати з ним, у нього є власна кімната. Має стабільний дохід та достатньо вільного часу щоб забезпечувати сина всім необхідним та добровільно надавати кошти на утримання доньки Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. Відповідачка 17.06.2022 року подала заяву про визнання позову, просила розглянути справу у її відсутності за наявними матеріалами. Представник третьої особи у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.10.2011 [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми, актовий запис 83 ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідачка. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб слід розірвати. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2249 (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2250 (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Згідно довідки від 20.04.2022 №1330-5001225235 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно довідки від 20.04.2022 №1330-5001226774 [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно довідки від 20.04.2022 №1330-5001226903 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно зі ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення належних умов для цього. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини Статтею 141\~Сімейного Кодексу\~України передбачено, що мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом (ст. 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ст. 155 СК України). 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», та зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови Пленуму від 12 червня 1998 року №16 "Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Водночас у постановах від 15.01.2020, 22.12.2021 у справах № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) відповідно Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. При цьому, судом було встановлено, що відповідачка не заперечує проти визначення місця проживання дитини сина [PERSON] , [INFO] з батьком, відтак, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved