Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на офіційному сайті НАЗК (https://nazk.gov.ua/) [INFO] розміщено повідомлення голови НАЗК [PERSON] (за посиланням [INFO]), під назвою «[INFO] », в якій була викладена наступна інформація: «заступник Директора [PERSON] працює в умовах потенційного конфлікту інтересів, здійснюючи керівництво ДБР, яке займається розслідуванням справ Майдану», «Конфлікт інтересів у заступника Директора ДБР [PERSON] буде постійним. Єдиним заходом [для повного вирішення конфлікту інтересів] у цьому випадку може бути лише його звільнення з посади». [PERSON] , вважає, що розповсюджена головою НАЗК [PERSON] , як представником державного органу, вищевикладена інформація нічим не підтверджена та не відповідає дійсності, а її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як заступника директора Державного бюро розслідувань. Крім того, позивач зазначає, що оспорювана інформація базується лише на тих обставинах, що він здійснював захист підозрюваного у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому наразі здійснюють слідчі центрального апарату ДБР, однак на момент вступу на державну службу до ДБР ним зупинена адвокатська діяльність. Зауважує, що раніше управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами 2013-2014 років підпорядковувалося голові ДБР, а із серпня 2020 року - [INFO] [PERSON]., тому він ніяким чином не міг здійснювати та на цей час не здійснює будь-якої комунікації зі слідчими згаданого управління. Також [PERSON] зазначає, що для надання роз`яснень щодо конфлікту інтересів він неодноразово звертався до НАЗК, однак у відповідях не було констатовано жодного такого факту та відповідних приписів йому видано не було. Позивач, посилаючись на викладене, та те, що поширення зазначеної інформації також дискредитує його ділову репутацію, підриває соціальну оцінку в очах оточуючих, створює хибне уявлення про його ділові, професійні та моральні якості, має негативний вплив на його професійну діяльність, кар`єрне зростання, та в цілому на довіру суспільства до правоохоронних органів, і така інформація, крім офіційного сайту НАЗК, була поширена також у листі голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, відповідач, просить: - визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію, оголошену головою НАЗК [PERSON] на брифінгу [INFO] та поширену на офіційному сайті НАЗК під назвою «ДБР намагається тиснути на НАЗК через законні дії для усунення конфлікту інтересів у керівників Бюро [PERSON] », а також, що міститься в листі голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності [PERSON] стосовно того, що [PERSON] працює на посаді в умовах постійного потенційного конфлікту інтересів; - зобов`язати НАЗК видалити із офіційного веб-порталу НАЗК поширену недостовірну інформацію, а саме статтю під назвою «ДБР намагається тиснути на НАЗК через законні дії для усунення конфлікту інтересів у керівників Бюро [PERSON] »; - зобов`язати НАЗК спростувати розповсюджену недостовірну та негативну інформацію про [PERSON] у спосіб найбільш близький до її поширення шляхом розміщення публікації на сайті НАЗК та направлення листа голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності [PERSON] із зазначенням інформації про те, що поширена головою НАЗК інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію першого заступника ДБР [PERSON] Ухвалою судді від 06 листопада 2020 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження (суддя Писанець В.А.). 03 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача НАЗК, з якого вбачається, що останній позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що оспорювана позивачем інформація, яка була розміщена на веб-сайті НАЗК, відповідає дійсності та є наслідком реалізації відповідачем своїх повноважень; НАЗК під час проведення моніторингу встановило наявність конфлікту інтересів у позивача, про що його повідомлено відповідним листом і такі обставини зумовлені здійсненням останнім у минулому, як адвокатом захисту [PERSON] , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, досудове розслідування щодо яких здійснюють слідчі центрального апарату ДБР, що також підтверджується наказами т.в.о. голови ДБР від 04 та 16 березня 2020 року, якими було перерозподілено обов`язки між керівництвом ДБР таким чином, щоб позивач не мав впливу на співробітників ДБР, які здійснюють досудове розслідування в кримінальних провадженнях № № 42017000000003538 та 42017000000002014, в яких [PERSON] , як адвокат, здійснював захист інтересів підозрюваного до зупинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю (28 грудня 2019 року); позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з наявністю в його діяльності постійного конфлікту інтересів; лист голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності надіслано з метою запобігання вчиненню позивачем правопорушень, пов`язаних з корупцією як органу, що здійснює контроль за ДБР; на момент виникнення спірних правовідносин [PERSON] був публічною особою, тому межа допустимої критики відносно нього є ширшою; оскільки оспорювана інформація на брифінгу була поширена [PERSON] , як головою НАЗК під час виконання ним своїх посадових обов`язків, тому він не може бути належним відповідачем у вказаній справі, та таким відповідачем є лише НАЗК. 08 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 08 жовтня 2021 року, у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями - судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 09 листопада 2021 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи за вказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача - НАЗК проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов від нього до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача - НАЗК, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на офіційному сайті НАЗК (https://nazk.gov.ua/) 21 вересня 2020 року розміщено повідомлення голови НАЗК [PERSON] (за посиланням [INFO] під назвою «[INFO] », в якій була викладена наступна інформація: «заступник Директора [PERSON] працює в умовах потенційного конфлікту інтересів, здійснюючи керівництво ДБР, яке займається розслідуванням справ Майдану», «Конфлікт інтересів у заступника Директора ДБР [PERSON] буде постійним. Єдиним заходом [для повного вирішення конфлікту інтересів] у цьому випадку може бути лише його звільнення з посади». На думку позивача, вказана вище інформація не відповідає дійсності, принижує його честь і гідність та поширена відповідачами. За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 1 від 27 лютого 2009 року «Про судовупрактику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Пунктом 9 згаданої вище Постанови передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людинина ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленимиглавою 3цього Кодексу. Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведеного вище суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Пунктом 1 Постанови встановлено, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Водночас, ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим, ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач, як особа, відносно якої поширено, як він вважає, недостовірну інформацію, скористався своїм правом та звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, як осіб, які поширили недостовірну інформацію, шляхом оголошення головою НАЗК [PERSON] на брифінгу [INFO] та поширену на офіційному сайті НАЗК, а також вміщену в листі голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності. Пунктом 15 Постанови встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З огляду на зміст та назву статті, розміщеної [INFO] на офіційному сайті НАЗК, а також зміст листа голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, поширена інформація, дійсно стосується особи позивача та в них йдеться про існування конфлікту інтересів у діяльності [PERSON] на посаді першого заступника директора ДБР, що була доведена до невизначеного кола осіб. Вирішуючи питання про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо позивача інформації, суд приходить до наступного. Статтею 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пунктами 15, 19 Постанови визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Оскільки, відповідно до діючого законодавства, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, то тягар доказування того, що зазначена статті, розміщена [INFO] на офіційному сайті НАЗК, а також зміст листа голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, є достовірною покладається на саме на відповідача НАЗК. Стосовно оспорюваної інформації, розміщеної [INFO] на офіційному сайті НАЗК, а саме: «[INFO] », «заступник Директора [PERSON] працює в умовах потенційного конфлікту інтересів, здійснюючи керівництво ДБР, яке займається розслідуванням справ Майдану», «Конфлікт інтересів у заступника Директора ДБР [PERSON] буде постійним. Єдиним заходом [для повного вирішення конфлікту інтересів] у цьому випадку може бути лише його звільнення з посади», та викладену в листі голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, зокрема про те, що «на час призначення [PERSON] на вказану посаду існував ризик виникнення конфлікту інтересів, зумовленого здійсненням ним у минулому захисту підозрюваного у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому наразі здійснюють слідчі центрального апарату Державного бюро розслідувань», «Колишня т.в.о. Директора ДБР [PERSON] вживала заходів щодо запобігання виникненню конфлікту інтересів у [PERSON] . Однак після призначення [PERSON] на посаду Генерального прокурора виникнення конфлікту інтересів у [PERSON] стало неминучим», «Отже, конфлікт інтересів у [PERSON] має постійний характер», суд вважає цю інформацію фактичним твердженням, а не оціночним судженням, отже ця інформація повинна бути доведена. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Судом встановлено, що наказом директора ДБР від 16 січня 2020 року позивача призначено на посаду першого заступника директора ДБР. Також з`ясовано, що до призначення на вказану вище посаду, [PERSON] працював адвокатом в Адвокатському об`єднанні «Авер Лєкс» (28 грудня 2019 року право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено), де він приймав участь у судових засіданнях та складав процесуальні документи під час надання правової допомоги клієнтам щодо яких кримінальні провадження розслідуються слідчими ДБР. Зокрема, позивач, в якості адвоката приймав участь під час досудового розгляду в кримінальних провадженнях № № 42017000000003538 та 42017000000002014, які розслідуються слідчими ДБР (відділ розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2104 роках). Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються. Поряд із цим, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до НАЗК із листами-проханнями про надання роз`яснень щодо наявності у нього потенційного/реального конфлікту інтересів у зв`язку із адвокатською діяльністю в АО «Авер Лєкс». Із змісту відповіді НАЗК № 31-07/3476/20 від 03 лютого 2020 року позивачу вбачається, що сам по собі факт зайняття в минулому [PERSON] адвокатською діяльністю в АО «АверЛєкс» не може безумовно свідчити про наявність у нього приватного інтересу. Будь-яких інших фактичних даних позивачем не наведено. Таким чином, наданої [PERSON] інформації недостатньо для встановлення у нього приватного інтересу. При цьому, у листі відповідача НАЗК № 31-07/10632/20 від 20 березня 2020 року, [PERSON] повідомлено про існування у нього приватного інтересу у ході та результатах досудового розслідування кримінального провадження, досудове розслідування якого забезпечувалося слідчими ДБР (відділ розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2104 роках), де він до призначення на посаду, діючи як адвокат, здійснював захист колишнього президента України [PERSON] , що свідчить про наявність конфлікту інтересів. Разом із тим, у листі НАЗК № 32-03/18466/20 від 18 травня 2020 року, адресованому першому заступнику ДБР [PERSON] зазначено про те, що здійснення позивачем в минулому захисту підозрюваного у кримінальному провадженні слідчих ДБР, свідчить про наявність у нього приватного інтересу. Аналогічна інформація міститься й у листі НАЗК № 33-02/20862/20 від 27 травня 2020 року, за змістом якого, участь у минулому в кримінальних провадженнях, що перебувають у провадженні слідчих ДБР, які підпорядковані позивачу, є обставиною, що свідчитиме про потенційний конфлікт інтересів. Поряд із цим, згідно з листом Голови Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності вих. № 04-27/11-2020/168016 від 25 вересня 2020 року, адресованому в.о. директора ДБР [PERSON]. направлено звернення НАЗК із проханням розглянути таке звернення та вжити заходів щодо усунення порушень Закону України «Про запобігання корупції», запобігання вчиненню правопорушень, пов`язаних з корупцією та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника ДБР [PERSON] . Наказом ДБР від 30 жовтня 2020 року № 658-ос, відповідно до п. п. 2, 8 ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ч.2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції», пп. 13 п. 107 та п. 112 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 № 743 позивача звільнено з 02 листопада 2020 року з достроковим розірванням контракту про проходження служби у ДБР від 01 вересня 2020 № 202. Про вжиті заходи на врегулювання конфлікту інтересів ДБР поінформувало Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності листом від 06 листопада 2020 року № 822-дз/20/10-10-15671/20 та НАЗК листом від 02 листопада 2020 року № 10-10-24655. Крім того, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києвавід 20 липня 2021 року № 640/28727/20 в справі за позовом [PERSON] до ДБР про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ ДБР від 30 жовтня 2020 року № 658-ос про звільнення [PERSON] з посади першого заступника директора ДБР; поновити [PERSON] на посаді першого заступника директора ДБР, у задоволенні позову відмовлено. Вказане судове рішення залишено без змін, із зміною мотивувальної частини, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, якою встановлено, й зокрема те, щозвільнення позивача на підставі положень ч. 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» (у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів) здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Тобто, суди встановили, що доводи позивача про відсутність в нього конфлікту інтересів є безпідставними. При цьому, судами під час розгляду справи № 640/28727/20 також з`ясовували та вивчалися обставини діяльності позивача за період до 28 грудня 2019 року, коли він працював в АО «Авер Лєкс», адвокати якого приймали участь у кримінальних провадженнях, які розслідуються органами ДБР. Таким чином, під час розгляду цивільної справи судом, відповідачем НАЗК надано суду належні та допустимі докази, які підтвердили оголошену головою НАЗК [PERSON] на брифінгу [INFO] та поширену на офіційному сайті НАЗК під назвою «[INFO]», а також вміщену в листі голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року № 33-02/48647/20 голові Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності інформацію щодо позивача. Достовірність вказаної інформації та факт існування конфлікту інтересів у позивача повністю доведено документально відповідачем НАЗК, що й також встановлено судовими рішеннями в справі № 640/28727/20. Оскільки за змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції`до повноважень НАЗК належать, в тому числі, здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб;надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів. Отже, питання щодо існування та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави, вирішуються виключно НАЗК, а тому не можуть бути оцінені та вирішені судом, у зв`язку із чим суд не надає правову оцінку листам і роз`ясненням НАЗК, адресованих позивачу щодо правильності встановлення конфлікту інтересів позивачу, до того ж такий факт встановлено рішенням суду, при цьому ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки відповідачами поширено [INFO] на веб-сайті НАЗК, а також вміщену в листі голови НАЗК [PERSON] від 14 вересня 2020 року правдиву інформацію щодо існування конфлікту інтересів у діяльності першого заступника ДБР [PERSON] , то відповідно в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed