Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Адвокат Силадій М.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що 03 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 09 від 03 вересня 2005 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року по справі 308/4997/20 вищезазначений шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що за час перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти було набуте у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 119,3 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30310425; земельну ділянку площею 0,1869 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0256. Зазначає, що згідно реєстрів прав власності власником вищезазначеного житлового будинку та земельної ділянки вказано саме відповідача. Разом з тим, сторони протягом тривалого часу не можуть досягти згоди щодо користування, розпорядження та володіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що і стало підставою для подання даної позовної заяви. Наголошує, що нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,1869 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0256, було придбано відповідачем [PERSON] в період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, тому таке нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вище наведене, просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок загальною площею 119,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30310425 та земельну ділянку площею 0,1869 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0256; здійснити поділ майна подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 119,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1869 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0256. Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник адвокат Силадій М.І. подав заяву, згідно якої просив задовлити позов та розглянути справу у їх відсутності. Відповідач також не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомив, заперечень, заяв чи клопотань не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи ту обставину, що представник відповідача [PERSON] неодноразово подавала заяви на відкладення судового засідання, у наступне судове засідання після закриття підготовчого провадження сторона відповідача не з`явилась, суд з метою недопущення затягування розгляду справи та зловживання правом на подання заяв про відкладення судових засідань, розглядає таку на підставі наявних матеріалів справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З оглянутої копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 14.09.2020 судом встановлено, що таким рішенням було розірвано шлюб, укладений 03.09.2005 між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований виконкомом Коритнянської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів №09 від 03.09.2005, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.09.2005. Тобто, сторони перебували у шлюбі з 03.09.2005 по день його розірвання судом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №282400372 від 02.11.2021, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 119.3 кв.м. є [PERSON] . Судом встановлено, що вказане нерухоме майно було набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу №2283 від 15.10.2010. За таких обставин, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] є власником вищевказаного нерухомого майна, яке набув у власність під час перебування у шлюбі з позивачем. За приписами\~ст.\~60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною другою\~ст.\~372\~ЦК України\~визначено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.\~1\~ст.\~57\~СК України,\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що будь-яке із спірного нерухомого майна було придбано за особисті кошти одного з подружжя, отримано на підставі договору дарування або в порядку спадкування чи внаслідок його приватизації. Таким чином, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати загальну норму визначення частки у праві власності на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та такі не знайшли свого спростування доводами відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви.

Outcome: approved