Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

представник - адвокат Мацей О.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] пені за несплату аліментів. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області № 2-1899/11 від 02.02.2012 було стягнуто з відповідача алмінети на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] . Однак, відповідач починаючи з 30.08.2011 і по 01.03.2022 не виплачував таких аліментів, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 174876,17 грн. З огляду на вказане у позивачки виникло право на стягнення пені за несплату таких аліментів. Позивачка вказує, що розмір такої пені за весь спірний період складає 2348739,89 грн, однак зважаючи на норми ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача таку пеню у розмірі 100% заборгованості, так як остання є в рази більшою за такий борг по сплаті аліментів, що становить 174876,89 грн. Ухвалою суду від 11.05.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. На підставі ухвали суду від 18.07.2022 судове засідання, призначене на 19 липня 2022 року о 09:20 год проведено в режимі відеоконференції між Дубенським міськрайонний судом Рівненської області та Луцьким міськрайонним судом Волинської області за участю представника позивачки\~ адвоката\~Мацей О.В.\~Ухвалою суду\~від 19.07.2022\~витребувано у\~Рівненського ВДВС\~у Рівненському\~районі Рівненської\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Львів)\~із виконавчого\~провадження ВП\~№ 36330945\~належним чином\~завірену копію\~заяви стягувача\~ [PERSON] \~від 05.07.2013\~щодо відсутності\~претензій до\~боржника [PERSON] \~зі сплати\~аліментів,\~зафіксованої у\~розрахунку заборгованості\~зі сплати\~аліментів від\~02.06.2022\~№ 18138,\~наданого головним\~державним виконавцем\~Людмилою Покальчук.\~Ухвалою суду\~від 12.08.2022,\~без виходу\~до нарадчої\~кімнати із\~внесенням у\~протокол судового\~засідання.\~відмовлено у\~клопотанні представника\~позивачки \~адвоката Мацей\~О.В.\~про витребування\~оригіналу заяви\~стягувача [PERSON] \~від 05.07.2013 щодо відсутності претензій до боржника [PERSON] зі сплати аліментів. Інших процесуальних дій не вчинялося. Позивачка у судове засідання не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, забезпечила явку свого представника. В судовому засіданні представник позивачки\~ адвокат\~Мацей О.В. підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, зазначених у останньому, вказавши, що розмір пені обгрунтований та позивачка вимагає стягнення з відповідача такої пені із врахуванням розміру заборгованості по аліментах у розмірі 174876,89 грн, обрахованої із врахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України та прирівненої до 100% заборгованості по несплачених аліментах. Відповідач та його представник заперечили щодо позову, просили відмовити у позові про що подали письмовий відзив на позов. Пояснили, що дійсно судом прийнято рішення щодо стягнення алмінетів, однак виконання його було усно узгоджне між відповідачем та позивачко. Відповідач погодився перераховувати аліменти на відкритий позивачкою рахунок, а позивачки мала повідомляти про такі сплати в ДВС. Однак, позивачка не забезпечила відкриття такого рахунку та відповідач не має можливості сплачувати ці аліменти добровільно. В подальшому, з метою віднайдення виходу із складеної ситуації, відповідачем було запропоновано в рахунок алмінтних зобов`язань подарувати частку в нерухомості, однак позивачка не прийняла таке рішення. Окрім того, сума заборгованості не відповідає дійсності, так як позивачка особисто підтвердила в ДВС про відсутність боргу за аліментними зобов`язаннями станом на 05.07.2013, а розрахунок пені проведений не згідно належної формули. Сама заборгованість по алімнтам виникла не з вини відповідача, а тому є необгрунтованим покладення відповідальності за несплату аліментів саме на відповідача. Заслухавши учасників справи, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є громадянкою України, ідентифікаційний код [NUMBER] , що вбачається із паспорта громадянки України [NUMBER] , виданого 12.01.2013 Дубенським РВ УДМС України в Рівненській області та картки ФОПП (а.с. 8, 9). [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційни код [NUMBER] , є громадянином України, що встановлено з паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого 02.02.2001 Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 47-49). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області № 2-1906/11 від 02.11.2011 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області № 2-1899/11 від 02.11.2011 (а.с. 11) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2011 р., і до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Відповідно до постанови ВП № 36330945 від 10.01.2022 (а.с. 12) виконавчий лист, виготовлений на підставіі рішення Рівненського районного суду Рівненської області № 2-1899/11 від 02.11.2011 щодо стягнення алмінетів, прийнятий до примусового виконання. Згідно розрахунку від 22.03.2022 № 22 (а.с. 13-14) заборгованості за сплати аліментів по ВП №36330945, сформованого головний державним виконавцем Покальчук Л., станом на 01.03.2022 заборгованість зі сплати аліментів становить 174 846,17 грн. Як вбачається із розрахунку від 02.06.2022 № 18138 (а.с. 42-43) заборгованості за сплати аліментів по ВП №36330945, сформованого головний державним виконавцем Покальчук Л., станом на 01.03.2022 заборгованість зі сплати аліментів становить 164048,18 грн, а станом на 01.06.2022 забогованість становить - 173356,43 грн, при цьому наявна в розрахунку відмітка про те, що згідно заяви стягувача [PERSON] від 05.07.2013 - заборгованість зі сплати аліментів відсутня, претензій до боржника немає. Згідно дослідженої у судовому засіданні копії заяви [PERSON] від 05.07.2022 (а.с. 73), остання повідомила ВДВС Рівненського МУЮ, що заборгованість по аліментних стягненнях з [PERSON] станом на 05.07.2013 відсутня, претензій по сплаті аліментів не має. [PERSON] 10.12.2021 зареєстрував шлюб із [PERSON] , під час шлюбу у них народилися двоє дітей, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження (а.с. 44, 45, 46). Суд, вирішуючи спір, керується такими нормами права. За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Судом встановлено і не заперечується сторонами, що на відповідача покладено обов`язок по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання спільної дитини. Вказані аліменти стягуються в примусовому порядку через ДВС. Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд першої інстанції об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів сторін врахував при встановленні доведеності вини відповідача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2019 року у справі № 752/10763/14-ц (провадження N 61-46628св18). Суд не вбачає обгрунтованими доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості з огляду на відсутність рахунку позивачки на сплату аліментів з огляду на те, що такі аліменти стягуються в примусовому порядку через депозитний рахунок відповідного відділу ДВС, на рахунок якої забезпечено можливість сплати таких аліментів, які в подальшому в межах виконавчого провадження спрямовуються за належністю. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Суд зазначає, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі N 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі N 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі N 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1х1%хQ1)+(А2х1%хQ2)+(Аnх1%хQn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; 1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; 2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Тобто за формулою розрахунку, яка вказана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, однак з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду № 333/6020/16-ц від 03.04.2019р. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Відповідний висновок здійснено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Суд звертає увагу на те, що пред`являючи до суду відповідні позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивачкою здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 30.08.2011 по 28.02.2022 включно, проте він не відповідає дійсним обставинам, так як в цей розрахунок включено період з серпня 2011 по липень 2013, за який згідно поданої заяви [PERSON] від 05.07.2013, заборгованість відсутня, суд приймає розрахунок за період з 06 липня 2013 року по 28 лютого 2022 року включно. З огляду на що, доводи відповідача про невірний обрахунок такої пені відповідають дійсності та підлягають коригуванню судом саме в частині з 06 липня 2013 року по 28 лютого 2022 року включно, за виключенням періоду з 30 серпня 2011 по 05 липня 2013. Разом з тим, зазначений розрахунок позивачки за період з 06 липня 2013 року по 28 лютого 2022 року включно відповідає правовій позиції з тексту Постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), яка прийнята за касаційною скаргою, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Доказів погашення частини або повної заборгованості відповідачем суду не надано. Матеріали справи містять докази наявності у відповідача двох дітей, народжених у іншому шлюбі, що однак судом не визнається обставиною для зменшення судом розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розрахунок щодо стягнення з відповідача розміру пені із врахуванням абз.1 ч.1 ст.196 СК України у сумі 174876,17 грн., який здійснено позивачем, судом не береться до уваги. Разом з тим, вбачає підстави для стягнення пені в розмірі 164048,18 грн, що відповідає як розрахунку позивачки за належний період з 06 липня 2013 року по 28 лютий 2022 включно із врахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України. А відтак позов про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів за період з 30.08.2011 по 28.02.2022 включно на утримання спільної дочки Дарії підлягає задоволенню лише в цій частині, а саме в сумі 164048,19 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору. Разом з тим, ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення на користь держави з відповідача судового збору, в розмірі 1% від задоволених вимог, що буде відповідати вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial