Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просить стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] в розмірі 2618 грн та [PERSON] , [INFO] в розмірі 2100 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.07.2006 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У вказаному шлюбі в них народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син- [PERSON] , [INFO] . З моменту ініціювання відповідачем процедури розлучення їхні діти залишилися на її утриманні, проживають і в майбутньому будуть проживати разом із нею. Добровільної згоди щодо утримання дітей із відповідачем не досягнуто, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала , вказала, що на даний час вона офіційно працевлаштована, однак із 05.09.2022 іде у декретну відпустку по догляду за дитиною, оскільки син [PERSON] хворіє, перебуває на «Д» обліку у лікаря невропатолога, а тому потребує постійного догляду та матеріальних затрат. Відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає, хоча неофіційно працює по найму, здійснюючи євроремонти будинків, має нестабільний заробіток. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні просив стягнути із відповідача аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, передбаченого з 01.07.2022. Проте всупереч до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України , заяви про збільшення розміру позовних вимог до початку першого судового засідання не надано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Повідомив, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дітей. Відповідач є здоровим чоловіком, однак постійного місця роботи немає. Зазначив, що позивачка разом із дітьми проживає в будинку, що належить батькам відповідача. Разом із ними проживають його батьки та баба, яку він доглядає та яка перебуває на його утриманні. З урахуванням його матеріального становища, наявності обов`язку по утриманню двох неповнолітніх дітей та непрацездатної бабусі, вважає за доцільне і справедливе стягнення з нього аліментів на доньку [PERSON] та сина- [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того представник відповідача просив стягнути із позивачки на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу . Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] із 30.07.2006 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 27.03.2008 та серії [NUMBER] від 14.02.2018 [PERSON] є батьком останніх (а.с.7-8). Сторони сімейних відносин не підтримують. Після розпаду сім`ї діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно довідки з місця проживання №556 від 13.07.2022 вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] та його сім`я складається із: дружина [PERSON] , 1988 року народження, донька- [PERSON] , 2008 року народження, син- [PERSON] , 2018 року народження, батько- [PERSON] , 1950 року народження, мати [PERSON] , 1954 року народження, бабка- [PERSON] , 1936 року народження. Згідно довідки відділу №2(м.Заставна) Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області, [PERSON] перебуває на обліку у відділі №2(м.Заставна) УПСЗН ЧРВА і одержує компенсаційну виплату по догляду за 80-річною особою [PERSON] , [INFO] , починаючи із 31.05.2016 по даний час. Встановлено, що добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, відповідач [PERSON] є фізично здоровим чоловіком, постійного місця роботи не має, однак працює по найму, отримує нерегулярний дохід. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні . Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~ Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим за віком та працездатним, на підтвердження доводів, щодо недостатності заробітку (доходу) для сплати аліментів в розмірі, якому просила позивачка, не скористався процесуальним правом і не надав відомості про стан здоров`я, свої доходи, наявність у нього роботи, тощо. При цьому, суд звертає особливу увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Таким чином, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд виходить із захисту інтересів перш за все самих дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною, фізично здоровою особою та беручи до уваги вік дітей, 2008 та 2018 року народження, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( мінімального рекомендованого розміру для кожної дитини на дату звернення до суду із даним позовом) є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від\~16 червня 2021 року\~у справі\~№643/11949/19. Наявність на утриманні відповідача бабусі, суд не вважає обставиною, що свідчить про те, що останній не спроможний заробляти і сплачувати аліменти на дітей у встановленому судом розмірі. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку встановленого на дату звернення із позовом до суду. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн., а витрати на правничу допомогу відповідача стягненню з позивачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved