Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

позивач в червні 2022 року звернувся до суду за даним позовом в якому просив: -скасувати наказ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» «Про припинення трудового договору» від 12.03.2022 № 753 о/с; -поновити його на роботі в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на посаді головного фахівця з економічної безпеки відділу економічної безпеки; -стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2022 року по 28.05.2022 року в сумі 82 048,80 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 20 жовтня 2021 року згідно наказу №3713 о/с його прийнято на роботу в Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на посаду головного фахівця з економічної безпеки відділу економічної безпеки. 24.02.2022 року о 03:40 год. відбулося відкрите повномасштабне воєнне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, у зв`язку із активними бойовими діями в районі Гостомельського аеродрому та прилеглих територій, місце його проживання в [ADDRESS] , з перших днів опинилося в центрі ведення активних бойових дій та в повній тимчасовій окупації російських військ. 25 лютого 2022 року с. Раківка та прилеглі населені пункти були знеструмлені. 27 лютого 2022 року під час оборонних боїв підірвано Ірпінський , Новоірпінський та Демидівський мости. В цьому зв`язку всі можливі транспортні сполучення в будь-яких напрямках з місцем його роботи в [ADDRESS] , були знищені, а тому він всупереч своїй волі не зміг бути присутнім на робочому місці, про що повідомив свого безпосереднього керівника - начальника відділу економічної безпеки АТ «Київоблгаз» [PERSON] . В період з 24.02.2022 року по 01.04.2022 року, тобто по день звільнення Збройними силами України Вишгородського району Київської області з окупації, він фактично знаходився в [ADDRESS] , що підтверджується Актом депутата Бучанської міської ради від 28.05.2022 року. 17 березня 2022 року йому стало відомо про звільнення із займаної посади за прогули без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, із наказом він ознайомився лише 24 травня 2022 року. Копію наказу про звільнення, яку керівником відділу кадрів АТ «Київоблгаз» відправлено на його адресу Новою поштою (Відділення № 1, Київська обл., Бучанеький р-н. с. Гаврилівна, вул. Садова, 5а), він не отримував оскільки вказане відділення Нової пошти під час військових дій та на час тимчасової окупації території не працювало, відтак отримати вказаний наказ було не можливо. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки 12, 14 та 15 березня 2022 року він був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме внаслідок ведення на території його проживання воєнних дій та пов`язаних з ними обставин у зв`язку із чим виникла необхідність у збереженні життя та здоров`я себе та своєї сім`ї. Відтак причини його невиходу на роботу є поважними та не можуть вважатися прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення його з цієї підстави є незаконним, а тому відповідач відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити його на попередній роботі. Крім того зазначив, що відповідачем порушено порядок накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, коли відповідач не надав йому можливості надати свої пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 12, 14 та 15 березня 2022 року, всупереч ст. 149 КЗпП України не повідомив його під розписку про стягнення та не ознайомив його з наказом про звільнення з роботи в порядку, передбаченому ст. 47 КЗпП України, тобто в день звільнення. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з копії скріншотів переписки працівників відділу економічної безпеки в групі в мессенджері Whats app вбачається, що позивач 25.02.2022 року, 26.02.2022 року, 02.03.2022 року та 03.03.2022 року особисто повідомляв безпосереднього керівника [PERSON] про своє місце знаходження в Калинівському районі Вінницької області. Крім того, зазначив, що [PERSON] 16.12.2021 року на підставі договору оренди передав відповідачу належний йому автомобіль марки Nissan, державний номер [NUMBER] , який використовувався позивачем як працівником АТ «Київоблгаз». Згідно даних GPS трекера, встановленого в автомобілі, останній 05.03.2022 року перебував у с. Уладовське Калинівського району Вінницької області. Зазначив, що відсутність позивача без поважних причин на роботі підтверджується копією службової записки [PERSON] від 17.03.2022 року про відсутність [PERSON] на робочому місці в період 01.03.-17.03.2022 року, копіями службових записок [PERSON] про відсутність [PERSON] на роботі 12, 14 та 15.03.2022 року та копіями актів про відсутність [PERSON] на робочому місці 12, 14 та 15.03.2022 року в зв`язку з прогулами без поважних причин 17.03.2022 року позивачу направлено повідомлення про звільнення з посади, яке відповідно до даних трекінгу Нової пошти позивач отримувати відмовився. 02 серпня 2022 року позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що він з перших днів окупації був змушений тимчасово залишити місце проживання в [ADDRESS] у зв`язку із необхідністю евакуації у безпечне місце перебування вагітної дружини до її зареєстрованого місця проживання у Вінницькій обл., Калинівському районі, с. Глинськ. Про вказаний факт ним повідомлено безпосереднього керівника [PERSON] , як і про той факт, що позивач мав намір повернутись до місця свого проживання, оскільки там залишились його батьки, які потребували допомоги. З огляду на вказане 09.03.2022 року на власний страх та ризик, через піший мостовий перехід річки Ірпінь неподалік населеного пункту Гута-Межигірська, позивач повернувся до зареєстрованого місця проживання. Також зазначив, що номер телефону [NUMBER] є одним із його особистих мобільних номерів, а тому будь-яких трудових зобов`язань, щодо його використання на час виконання трудових обов`язків, між сторонами не має. Відтак отримана судом інформація щодо базових станцій в зоні покриття яких перебувало кінцеве обладнання з абонентським номером [NUMBER] не може підтвердити чи спростувати ті чи інші обставини для об`єктивного вирішення вказаного спору, оскільки у зв`язку із відсутністю мережевого покриття оператора зв`язку ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» на території тимчасової окупації місця його проживання особистий мобільний номер телефону [NUMBER] ним не використовувався, а телефон був залишений дружині, яка перебувала за адресою: Вінницька обл., Калинівський район, с. Глинськ. 10 серпня 2022 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в який йдеться про те, що позивач без подання відповідної письмової заяви в судовому засіданні 14.07.2022 року змінив підстави позову, коли в позовній заяві ним стверджувалося про його перебування в с. Раківка Вишгородського району Київської області в період з 24.02.2022 року до 24.05.2022 року. Однак в судовому засіданні 14.07.2022 року у зв`язку з розглядом клопотання відповідача про витребування інформації щодо базових станцій (із зазначенням їх адрес) в зоні покриття яких перебувало кінцеве обладнання з абонентським номером позивача, останній змінив підстави позову та заявив про його перебування в період з 24.02. по 09.03.2022 року в Калинівському районі Вінницької області. В суді позивач просив про задоволення позову, пояснив, що у зв`язку із воєнним вторгненням військ Російської Федерації на територію України та активними бойовими діями місце його проживання в [ADDRESS] , з перших днів опинилося в повній окупації російських військ. 25 лютого 2022 року він разом з вагітною дружиною на власному автомобіліNissan д.н.з. [NUMBER] виїхав до її зареєстрованого місця проживання у Вінницькій обл., Калинівському районі, с. Глинськ та 09.03.2022 року повернувся до с. Раківка для догляду за своїми батьками, про що повідомив свого безпосереднього керівника [PERSON] в мессенджері Whats app. Працювати дистанційно можливості не було, а подальші умови праці під час воєнного стану між ним та роботодавцем не врегульовано. 09 березня 2022 року на свій страх та ризик через поле та ручку Ірпінь зі сторони Гута-Межигірська повернувся до с. Раківка до своїх батьків 1965 та 1968 року народження, яким привіз ліки. Дістатися до місця роботи не міг, бо місце його проживання знаходилося в окупації, а він мусив доглядати батьків. Телефоном з мобільним номером [NUMBER] не користувався, використовував інший номер телефону мобільного оператора Київстар [NUMBER] . Автомобіль Nissan д.н.з. [NUMBER] та телефон з номером [NUMBER] залишив дружині у Вінницькій області. З 09.03.2022 року до 06.04.2022 року перебував в с. Раківка та доглядав за батьками, харчувалися власними запасами, вдома пекли хліб. Зустрічався з односельцями [PERSON] та [PERSON] на вулиці, які відвідували один одного вдома. Про неможливість вийти на роботу він повідомляв керівника. Написати заяву на відпустку, або іншу заяву для врегулювання простою на роботі йому ніхто не пропонував. Представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що на підставі наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» №3713 о/с [PERSON] з 22.10.2021 року призначено на посаду головного фахівця з економічної безпеки відділу економічної безпеки, з посадовим окладом 31 750 грн., з випробувальним терміном 3 місяці. Робочим місцем визначено [ADDRESS]. 16 грудня 2021 року між [PERSON] (орендодавець) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу, згідно п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар приймав в тимчасове платне користування транспортний засіб - автомобіль Nissan д.н.з. [NUMBER] . Згідно п. 2.1 вказаного договору транспортний засіб, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезення пасажирів, службових поїздок персоналом Орендаря та інших цілей, не заборонених законодавством. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня та №341/2022 від 17 травня 2022 року. На території Вишгородського району Київської області велися активні бойові дії, частину якої було тимчасово окуповано в період з 24 лютого по 01 квітня 2022 року. Вказані обставини є загальновідомими та в силу вимог ч. 3 ст. 82 ЦПК україни не потребують доказування. Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру місця проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] . З копії скріншотів переписки працівників відділу економічної безпеки Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» в мессенджері Whats app вбачається, що [PERSON] 25.02.2022 року, 26.02.2022 року, 02.03.2022 року та 03.03.2022 року повідомляв, що перебуває в Калинівському районі Вінницької області. Як вбачається із службових записок начальника відділу економічної безпеки Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» та актів складених начальником відділу економічної безпеки [PERSON], головним спеціалістом з фінансово-економічної безпеки Байдою В. та начальником відділу кадрів та підбору персоналу Скоробагатько Т. , головний фахівець з економічної безпеки відділу економічної безпеки [PERSON] був відсутній на роботі 12, 14 та 15 березня 2022 року без попередження відсутності та без поважних причин. Згідно службової записки начальника відділу економічної безпеки Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» [PERSON]., [PERSON] був відсутній на робочому місці в період з 01 по 17 березня 2022 року включно. В телефонній розмові з [PERSON] , останній повідомив, що він категорично відмовляється з`явитися на роботу, не пояснивши причину. Наказом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» №753 о/с від 12 березня 2022 року «Про припинення трудового договору» [PERSON] звільнено з 17 березня 2022 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі актів про відсутність на робочому місці №238 від 12.03.2022 року, №239 від 14.03.2022 року та №243 від 15.03.2022 року. 17 березня 2022 року Таращанським відділенням Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» позивачу направлено повідомлення про його звільнення з займаної посади 17.03.2022 року за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом АТ «Київоблгаз» від 17.03.2022 № 753 о/с. Згідно акту депутата Бучанської міської ради Геращенка М.В. від 28 травня 2022 року, складеного на звернення [PERSON] про встановлення факту його проживання на тимчасово окупованій територій, [PERSON] під час вторгнення військ РВ, ведення бойових дій та тимчасової окупації військами РФ територій Синяківського старостинського округу Бучанської ОТГ (зокрема с. Раківка) у період з 24.02.2022 року по 01.04.2022 року фактично проживав за адресою [ADDRESS] . Окрім того транспортне сполучення від Синяківського старостинського округу Бучанської ОТГ (зокрема с. Раківка) до м. Києва було відсутнє та частково відновлено з 01.05.2022 року. Акт підписаний свідками [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з інформації отриманої від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙФСЕЛЛ» на ухвалу суду від 14 липня 2022 року, щодо базових станцій кінцевого обладнання з абонентським номером [NUMBER] , мобільний телефон позивача [PERSON] з 23 год. 08 хв. 24 лютого 2022 року по 10 год. 45 хв. 20 травня 2022 року постійно перебував в Калинівському районі Вінницької області. З скріншоту інформації з GPS-програми Teplonika вбачається, що автомобіль з д.н.з. [NUMBER] 05 березня 2022 року перебував в с. Уладовське Вінницької області. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проживає в с. Раківка, з позивачем знайомий з дитячих літ, з яким склалися добрі стосунки. З 24.02.2022 року до кінця окупації постійно знаходився за місцем проживання в с. Раківка. З 24.02.2022 року позивача не бачив. З 08 чи 09 березня 2022 року почали бачитися з позивачем на [ADDRESS] . Після цього бачилися систематично через день-два десь до початку квітня 2022 року. Про близьких позивача багато не розмовляли, обговорювали війну та бойові дії. Позивач проживав з батьками, на скільки йому відомо дружини позивача вдома не було, яку позивач вивіз на батьківщину у Вінницьку область ще 24 лютого 2022 року. Позивач повернувся додому пішки через переправу на річці. Спілкувався з позивачем телефоном, його номер [NUMBER] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проживає в [ADDRESS] , знайомий з позивачем близько 5 років. З 24 лютого 2022 року бачив позивача, після цього бачив позивача вже 9 чи 10 березня 2022 року, з яким пересікалися на вулиці та був лише у нього в дворі. Дружину позивача востаннє бачив 24 лютого 2022 року, яка, як йому відомо зі слів позивача, знаходилася у Вінницькій області. 09 березня 2022 року вони разом пили каву. Відомо, що позивач користався автомобілем Нісан, де автомобіль знаходився до 01 квітня 2022 року йому не відомо. [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка показав, що він працює начальником відділу економічної безпеки АТ «ОГР «Київоблгаз» в його підпорядкування знаходиться 14 працівників, серед яких був і позивач [PERSON] повідомив. З 24 лютого 2022 року більшість працівників евакуювалися за межі Київської області. Кожного дня він за допомогою мобільного зв`язку, в Zoom чи Whats app спілкувався з кожним працівником та з`ясовував місце їх знаходження. З 01 березня 2022 року керівництвом АТ «ОГР «Київоблгаз» вирішено приступати до роботи, оскільки специфіка роботи товариства відноситься до критичної інфраструктури країни. Рішення щодо особливого режиму роботи підприємства в умовах воєнного стану не приймалося. Дистанційне виконання роботи в їхньому відділі у зв`язку із специфікою і характером виконуваних обов`язків є неможливим. Всім працівникам запропоновано приступити до виконання своїх обов`язків на робочих місцях або написати заяву про щорічну відпустку чи відпустку без збереження заробітної плати. З чотирнадцяти його підлеглих близько шести працівників вийшли на роботу, а решта написали заяви на відпустку, окрім позивача, який категорично відмовився подати заяву на відпустку та на роботу з 01 березня 2022 року жодного дня не вийшов. Від позивача йому відомо, що той разом з родиною виїхав у Вінницьку область, з ним він спілкувався за телефоном [NUMBER] , іншого номеру позивача йому не відомо. Оскільки позивач не вийшов на роботу та заяву на відпустку не написав, доручав останньому хоча б збирати та доповідати йому в телефонному режимі у мессенджері оперативну інформацію позаштатних ситуацій в системі газопостачання в його районі проживання. До 11 березня 2022 року позивач надавав таку інформацію з вказаного номеру телефону, однак з 12 березня 2022 року уникав спілкування, пізніше припинив відповідати на його телефонні дзвінки та повідомлення. Вважав, що доклав максимум зусиль для з`ясування причин неявки позивача на робочому місці з 01 по 17 березня 2022 року. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2018 року у справі № 359/7299/16-ц). Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» об`єкти критичної інфраструктури - це об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам. Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: урядування та надання найважливіших публічних (адміністративних) послуг; енергозабезпечення (у тому числі постачання теплової енергії); водопостачання та водовідведення; продовольче забезпечення; охорона здоров`я; фармацевтична промисловість; виготовлення вакцин, стале функціонування біолабораторій; інформаційні послуги; електронні комунікації; фінансові послуги; транспортне забезпечення; оборона, державна безпека; правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою; цивільний захист населення та територій, служби порятунку; космічна діяльність, космічні технології та послуги; хімічна промисловість; дослідницька діяльність. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що позивач в період часу з 01 по 17 березня 2022 року був відсутній на роботі в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що підтверджується службовими записками начальника відділу економічної безпеки Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» та актами про відсутність на робочому місці від 12, 14, 15 та 17 березня 2022 року. Так, на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі у вказаний період [PERSON] подав суду акт депутата Бучанської міської ради Геращенка М.В. від 28 травня 2022 року, складений на звернення позивача про встановлення факту його проживання на тимчасово окупованій територій в період з 24 лютого по 01 квітня 2022 року, підписаний свідками [PERSON] та [PERSON] та депутатом [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів. Як встановлення з пояснень самого позивача, вказаний акт складений ним особисто, а не депутатом, зміст якого суперечить іншим матеріалам справи та поясненням позивача в судовому засіданні, згідно яких [PERSON] в період з 24 лютого по 09 березня виїжджав з території Вишгородського району Київської області до Вінницької області. Підпис депутата Бучанської міської ради Геращенка М.В. у вказаному акті печаткою міської ради не посвідчено, на якому міститься лише відбиток печатки Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради та вхідний штам без дати. Крім того, як встановлено з показань в суді свідка [PERSON] депутат Бучанської міської ради [PERSON] під час окупації [ADDRESS] був відсутній в селі і при підписанні свідком цього акту депутат присутнім не був. Таким чином, вказаний акт суд до уваги не приймає, обставини викладені в ньому спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів, поясненнями самого позивача [PERSON] та показаннями допитаних в суді свідків [PERSON] та [PERSON] . Не приймає суд до уваги й показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які є незмістовними, суперечать один одному та поясненням позивача [PERSON] , зокрема щодо обставин зустрічей позивача зі свідками, коли [PERSON] в суді пояснив, що свідки під час окупації заходили до його дому, а самі свідки пояснили, що зустрічалися з позивачем лише на вулиці та в дворі позивача. При цьому свідок [PERSON] не зміг показати, з ким на той час проживав в будинку позивач, де знаходяться його близькі і давав в цій частині суперечливі показання, які змінював в ході допиту. Відсутні в матеріалах справи й належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що під час окупації с. Раківка позивач доглядав за батьками, які з ним проживали в будинку [ADDRESS] та потребували стороннього догляду та лікування. Крім того, як вбачається з інформації отриманої від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙФСЕЛЛ» на ухвалу суду від 14 липня 2022 року, щодо базових станцій кінцевого обладнання з абонентським номером [NUMBER] , мобільний телефон позивача [PERSON] з 23 год. 08 хв. 24 лютого 2022 року по 10 год. 45 хв. 20 травня 2022 року постійно перебував в Калинівському районі Вінницької області. Вказана інформація міститься на електронному носії інформації типу CD-Recordable марки «Verbatim», файл якого досліджено безпосередньо під час судового засідання й до справи приєднано виготовлену в суді паперову копію документу. При поданні позову [PERSON] не повідомляв про існування іншого номеру телефону оператора мобільного зв`язку «Київстар», як не повідомляв про його існування і роботодавця. Доводи позивача про те, що він, залишивши мобільний телефон з абонентським номером [NUMBER] дружині, 09 березня 2022 року повернувся за допомогою сервісу «Бла-бла-кар» до м. Києва, звідки з району Оболонь на маршрутному таксі через м. Вишгород доїхав до с. Нові Петрівці, а звідти пішки через поле та переправу на річці Ірпінь дійшов до окупованого російськими військами с. Раківка, суд оцінює критично, коли загальновідомим є той факт, що громадський транспорт зі сполученням м. Києва та сіл Вишгородського району Київської області станом на 09 березня 2022 року не курсував та перевезення пасажирів не здійснював. Позивач не зміг чітко пояснити, де саме та в якій кількості 09 березня 2022 року знаходилися блокпости на маршруті його слідування з м. Київ через м. Вишгород до с. Нові Петрівці, що з огляду на їх значну кількість та особливий режим функціонування на той час дає підстави критично оцінити пояснення [PERSON] з цього приводу, який в суді не зміг пояснити спосіб їх проходження. Також під час допиту в суді безпосереднього керівника позивача - свідка [PERSON] , судом оглянуто особисту переписку [PERSON] (номер телефону [NUMBER] ) та свідка [PERSON] (номер телефону [NUMBER] ) в месенндженрі Whats app безпосередньо на телефоні свідка IPhone 13 Pro, з якої вбачається, що на виконання доручення керівника з номеру позивача 11 березня 2022 року на номер [PERSON] надіслано повідомлення зі звітами АДС Вишгородського району, коли вказаний телефон, згідно пояснень позивача, знаходився в його дружини у Вінницькій області. Крім того 25 лютого 2022 року [PERSON] повідомив безпосереднього керівника [PERSON] і про те, що він разом із родиною знаходиться у Вінницькій області і запевнив його у поданні заяви за власний рахунок. Під час огляду вказаної переписки свідком [PERSON] виготовлено скріншот, який роздруковано в паперовому вигляді та долучено до матеріалів справи. Доводи позивача про те, що він диктував дружині текст вказаного повідомлення від 11 березня 2022 року, будучи в с. Раківка, який вона особисто відправляла свідку [PERSON] суд відкидає, як надумані і неспроможні. Встановлено також і те, що [PERSON] в березні 2022 року не повідомляв роботодавця про наявність особливих обставин й виняткову необхідність виїзду на окуповану територію для догляду за батьками, як поважну причину неявки на роботу. Викладена в таблиці інформації щодо базових станцій кінцевого обладнання з абонентським номером позивача [NUMBER] на думку суду є достовірною, підтверджується сукупністю матеріалів справи та є доказом перебування позивача в період з 01 по 17 березня 2022 року на території Калинівського району Вінницької області. Вказаний доказ повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема перепискою позивача з цього номеру до 11 березня 2022 року, зв`язок із роботодавцем виключно із вказаного абонентського номеру, а також те, що згідно вказаної інформації позивач повернувся до місця проживання в [ADDRESS] о 16 год. 15 хв. 20 травня 2022 року в п`ятницю, а на робочому місці вперше з моменту початку дії воєнного стану з`явився у вівторок 24 травня 2022 року, що вбачається з долученого позивачем до позовної заяви обхідного листа. Крім того об`єктивних причин не з`явлення на робочому місці з 01 квітня 2022 року, тобто з моменту деокупації Київської області від російських військ, до 24 травня 2022 року позивач в суді не навів. Судом встановлено, що роботодавцем в особі начальника відділу економічної безпеки АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» [PERSON]. вжито вичерпних заходів для з`ясування причин нез`явлення позивача на роботу протягом 17 днів, який як від прибуття на роботу, так і від надання пояснень щодо невиходу на роботу ухилився, коли [PERSON] в свою чергу з урахуванням особливих обставин воєнних дій, намагався протягом тривалого часу врегулювати трудові відносини з позивачем і не вдаватися до заходів дисциплінарного стягнення. Попри все, його зусилля позивачем безпідставно проігноровано. Також судом встановлено, що позивач не був позбавлений права під час окупації Вишгородського району Київської області врегулювати трудові правовідносини з позивачем шляхом подачі заяви на відповідну відпустку для збереження робочого місця у випадку неможливості з`явитися на роботу протягом тривалого часу внаслідок особливих особистих обставин, проте своїм правом не скористався. Суд вважає, що сам тільки факт ведення бойових дій в Київській області, окупації частини Вишгородського району Київської області підставою для безумовного невиходу протягом тривалого часу на роботу працівника критичної інфраструктури держави бути не може. Відтак суд доходить висновку, що позивач в період з 01 по 17 березня 2022 року без поважних на те причин не з`явився на робочому місці в АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», а тому правомірно звільнений відповідачем на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. З огляду на це, порушених прав позивач в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed