Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

15.07.2022 року заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання на території України в певний час. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області. З часу народження вона з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] проживали у с. Новоахтирка Новоайдарівського району Луганської області. З 01.09.1986 року по 05.08.1987 року вона навчалася в Новоахтирській середній школі. В період з 1987 року по 1990 рік разом із сім`єю проживали у с.Рівне Валуйського району Белгородської області, однак 02.06.1991 року повернулися на територію Новоохтирської сільської ради, де проживали у с. Степний Яр Новоайдарівського району Луганської області. З 17.04.1992 року по 09.06.1995 року вона навчалася у Новоахтирській середній школі та отримала довідку про навчання. Її мати розлучилася з батьком та уклала шлюб з [PERSON] . В цьому шлюбі народилася її звідна сестра [PERSON] , яка, як і їх мати, є громадянкою України. На даний час її рідні померли і вона підтримує стосунки лише зі своєї сестрою [PERSON] . Наразі [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Надержинська виправна колонія №65» і саме вперше про отримання паспорту вона звернулася з колонії, однак їй було відмовлено та роз`яснено необхідність звернення до суду для встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року. Встановлення цього факту заявниці потрібно для отримання паспорту громадянки України. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.07.2022 року відкрито провадження у справі. 05.08.2022 року [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з уточненою заявою. Просить встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України -24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» -13 листопада 1991 року в неповнолітньому віці разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Просила встановити факт постійного проживання її на території України, з 24 серпня 1991 року, тобто на момент проголошення незалежності України, а також на момент набуття законної сили Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року в неповнолітньому віці разом з матір"ю [PERSON] , [INFO] . Представник заявника адвокат Стороженко С.В. уточнені вимоги [PERSON] підтримала та прохала суд їх задовольнити. Представник зацікавленої особи УДМС України в Полтавській області Зубарєва С.В. пояснила суду, що з вказаного питання вони надали письмове пояснення. Уточнені вимоги заявниці отримала, проти їх задоволення не заперечує. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України». У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України. Оскільки [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б)копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка, станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником, на підтвердження своїх вимог, надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності свідчать про його постійне проживання на території України на час проголошення Незалежності України (24 серпня 1991 року). Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498 св 20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116 св 20), від 02 червня 2021 року у справі№ 125/1472/19 (провадження № 61-8866 св 20). Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Сєвєродонецьк Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актова запис №693, в якому батьками значяться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки №114 від 02.11.2020 року, наданої навчально-виховним комплексом Новоохтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад Новоайдарської районної ради Луганської області - [PERSON] , 1980 року народження, навчалася у Новоохтирській середній школі в період з 01.09.1986 року по 05.08.1987 року (наказ №52 по Новоохтирській СШ) та з 17.04.1992 року (наказ №18 по Новоохтирській СШ) по 09.06.1995 року. У червні 1995 року отримала довідку про навчання у Новоохтирскій середній школі з оцінками згідно рішення педагогічної ради Новоохтирської середньої школи від 09.06.1995 року № 9. Вказана довідка підписана директором НВК Іриною Дейнега та засвідчена печаткою (а.с.17) Заявниця [PERSON] у 1995 році закінчила середню школу с.Новоохтирки Новоайдарського району Луганської (до перейменування Ворошиловоградская), про що отримала у 1995 році довідку про закінчення 9 -го класу (а.с.18). Інформацією Новоахтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області №1242/20 від 16.11.2020 року підтверджено, що згідно домової книги громадянка [PERSON] , [INFO] , дійсно разом з батьками прибула на територію сільської ради з Бєлгородської області Валуйського району села Рівне 02 червня 1991 року. Родина проживала та була зареєстрована за адресою: село Степний Яр Новоайдарського району Луганської області (а.с.22). Ксерокопією паспорта громадянки України серії [NUMBER] , виданого Новоайдарським РВ УДМС України в Луганській області 04.03.2017 року, підтверджено, що сестра заявниці [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. (а.с.26) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, батьками є: батько- [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбачається з письмового пояснення управління державної міграційної служби України в Полтавській області №5301.12-5251/53.1-22 від 26.07.2022 року, батьки заявниці, а саме мати [PERSON] , [INFO] , українка, місце проживання Україна, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, батько [PERSON] , [INFO] , українець, місце проживання Україна, Луганська область м.Сєвєродонецьк, який помер [INFO] . [PERSON] разом із родиною прибула на територію Новоохтирської сільської ради з Бєлгородської області Валуйського району с.Рівне 02.04.1992 року та була зареєстрована в селі Степний Яр Новоайдарського району Луганської області. Згідно книги по господарському обліку [PERSON] вибула до м.Сєвєродонецька Луганської області на навчання 02.10.1995 року. Наявна інформація міститься в завіреній копії домової книги. (а.с.33-42, 73-75) Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан». Луганська область, де мешкала заявниця з родиною, на теперішній час є тимчасово окупованою територію, на якій державні органи України не працюють, тому отримати будь-яку інформацію неможливо. На даний час заявниця [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія №65» за вироком Старобельського районного суду Луганської області від 05.02.2016 року, яким засуджена за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі. Дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, свідоцтво про народження заявника, довідки з місця навчання, документи, які підтверджують проживання близьких родичів на території України, відповідь Новоахтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області №1242/20 від 16.11.2020 року, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності України -24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» -13 листопада 1991 року в неповнолітньому віці разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , що є підставою для задоволення заяви. При цьому відомостей про те, що заявниця є громадянкою іншої держави, суду не надано. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, ст.1,6,7,8 Закону України "Про громадянство України",

Outcome: approved