Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до АТ "ПУМБ" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., якою було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №89955 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" боргу в сумі 17504 грн. 37 коп. за кредитним договором. Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено незаконно, з численими порушеннями діючого законодавства. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак представник позивачки подав на адресу суду письмову заяву з проханням справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити. Вважає, що виконавчий напис було вчинено безпідставно, в порушення норм діючого законодавства, а заборгованість за кредитним договором є спірною. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позову. Просить справу слухати у його відсутність (а.с.54-56). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига Володимир Васильович В.В. та приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи і їх неявка не є перешкодою для розгляду даної справи. Крім того, судом було встановлено, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 року №1633/6 припинила свою діяльність (а.с.26). Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представників сторін. Суд, оголосивши заяви представників сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, між АТ "ПУМБ" та [PERSON] було 24.06.2019 року укладено кредитний договір №2001341582001, відповідно до умов якого остання отримала кошти в сумі 10000 грн. 00 коп., які зобов`язувалася повернути назад разом із сплатою процентів згідно умов укладеного договору. Строк виконання зобов`язання 12 місяців (а.с. 13). Позивачка своєчасно щомісячні платежі за кредитом не сплачувала, борг не повернула, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. В подальшому, АТ "ПУМБ" звернулось до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з певним комплектом документів, на підставі яких останньою було вчинено 19.05.2021 року виконавчий напис, під реєстраційним номером 89955 про стягнення на користь АТ "ПУМБ" з [PERSON] у безспірному порядку заборгованості за кредитним договором №2001341582001 від 24.06.2019 року за період з 30.10.2019 року по 21.05.2021 року включно у розмірі: 2374 грн. 28 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3461 грн. 57 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам; 10639 грн. 32 коп. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 529 грн. 20 коп. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам; 500 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього - 17504 грн. 37 коп. (а.с. 68). Суд приходить до висновку про відсутність у нотаріуса достатніх підстав для вчинення вказаного виконавчого напису виходячи з такого. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України) Відповідно до абз.7 ч.1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики або ж кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики або ж за кредитним договором. Отже, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб надіслання кредитором письмової вимоги про усунення порушень позичальнику. У свою чергу, процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Саме така позиція висловлена в ухвалі ВП ВС від 15.04.2020 № 554/6777/17 (61-19494св18). В даному випадку, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надіслання [PERSON] відповідачем вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань із застереженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також судом об`єктивно встановлено, що вказаний кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Проте і дані обставини не є визначальними для вирішення даного спору, виходячи із такого. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у справі № 826/20084/14 за позовом про визнання не чинними та скасування пунктів 1, 2 постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року, у задоволенні адміністративного позову позивачам було відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року апеляційні скарги позивачів задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано КМ України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року касаційні скарги КМ України та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено відповідне судове рішення в силі. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зазначено: «При прийнятті даної постанови суд бере до уваги також положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є не чинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином пункти 1, 2 постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконними та не чинними з моменту її прийняття. За таких обставин, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., якою було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №89955 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" боргу в сумі 17504 грн. 37 коп. за кредитним договором - не мала для цього жодних передбачених діючим законодавством підстав, оскільки відповідні законодавчі норми на той момент вже були визнанні незаконними та не чинними судовим рішенням з моменту їх прийняття, і про це не могло бути не відомо приватному нотаріусу. Оскільки суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову, то у порядку, визначеному ч.1,2 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір, в тому числі і при подані заяви про забезпечення позову. Однак, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову та заяви про забезпечення позову. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України: Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, представником позивачки долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 07.06.2022 року, де обумовлена сума гонорару, квитанцію просплату позивачкою адвокату гонорару в сумі 5000 грн., акт наданої правової допомоги від 08.06.2022 року із розрахунком вартості наданої та оплаченої правової допомоги в розмірі 5000 грн., ордер, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с.20-25). Суд вважає такі витрати обґрунтованими, належним чином доведеними та співмірними із складністю і обсягом робіт, проведеними представником позивачки у даній справі.

Outcome: approved