Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

04 липня 2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що 14 січня 2021 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Міжгірському районному відділі ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 4 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу вони стали спільно проживати у будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з війною в Україні вони в березні 2022 року виїхали спільно з відповідачем та сином за кордон до Чеської Республіки на тимчасове проживання. Відповідач [PERSON] працевлаштувався в Чехії, а вона здійснювала догляд за сином, який визнаний дитиною інвалідом та потребує постійного стороннього догляду. У позові також позивачем вказується, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, їх стосунки погіршилися, відповідач змінив поведінку по відношенню до неї та до сина, став менше приділяти уваги та часу, а через деякий час їй стало відомо, що відповідач знайшов іншу жінку, з якою почав зустрічатись, у зв`язку з чим позивачка повернулася з дитиною до України, у будинок своїх батьків. Зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає, дитина перебувають на її утриманні, але їй важко забезпечувати у повному обсязі потреби малолітнього сина. Вказує, що єдиним джерелом доходу для неї є державна соціальна допомога дітям з інвалідністю, яка становить 2884,56 грн. та щомісячна одноразова допомога при народженні дитини в розмірі 1032,00 грн. Вказує, що цих коштів їй не вистачає на належне забезпечення малолітнього сина, якому також необхідний і медичний догляд, лікування. Середньомісячні витрати на утримання сина становлять біля 7000 грн., що включає в себе придбання одягу, взуття, продуктів харчування, розваги та розвиток дитини, тощо. З наведених обставин просить визначити стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводяться, а тому вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини та її утримання до досягнення малолітнім сином шести років, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 14 січня 2021 року у Міжгірському районному відділі ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), за актовим записом № 4. Просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі по 5000 грн. щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до дня досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання. Як дружини, з якою проживає малолітня дитина [PERSON] , яка визнана дитиною інвалідом, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] шести років. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.07.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачу [PERSON] на його електронну адресу, яка зазначена у позовній заяві, та підтверджено довідкою про доставку 27.07.2022 року відповідачу [PERSON] ухвалу про відкритт провадження в справі та позовної заяви з матеріалами позову. Проте відзив на позов на адресу суду не подано, будь-яких заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог суду не представлено. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені [PERSON] позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 січня 2021 року у Міжгірському районному відділі ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за актовим записом № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, оригінал якого міститься в матеріалах даної цивільної справи. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 15.06.2021 року Міжгірським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), за актовим записом № 154, де в графі «батько» вказаний [PERSON] , відповідач у справі, а в графі «мати» - [PERSON] , позивачка у справі та копія вказаного свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.9), та вказані обставини щодо батьківства відповідачем [PERSON] не оспорені. Малолітня дитина мешкає разом з позивачкою [PERSON] за наступною адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки Верхньобистрянського старостинського округу № 167 від 04.07.2022 року (а.с.21) та відповідачем вказані обставини не оспорені. Шлюбні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та наявність таких підстав відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі-СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Частиною 3 статті 84 СК України передбачено, що якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Відповідно до положень ч.2,ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Як вбачається з витягу з протоколу ЛКК № 022/85 від 28.01.2022 року, виданого КНП`обласна дитяча лікарня» [PERSON] , [INFO] , має діагноз: ВРГМ, мікрогірія та пахірія, спастична квадриплегія. Даниїл освідчений як дитина з інвалідністю, згідно наказу МОЗу, МПСПУ, МФУ від 08.11.2001 № 454/471/516, копія вказаного витягу є в матеріалах справи (а.с.10) та вказані обставини відповідачем не оспорені. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 501, виданої КНП «обласна дитяча лікарня» [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікування у вказаному медичному закладі в період з 24 по 28 січня 2022 року, з діагнозом: мікрогірія та пахірія, спастична квадриплегія (ускладення). Рекомендовано: ЛФК, масаж, вітамін д3, санаторно-курортне лікування, спостереження у невролога за місцем проживання, консультація генетика (а.с.11). Відповідно до довідок УСЗН Хустської РДА (Міжгірська дільниця) за № 82, № 83 від 29.06.2022 року, [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини в сумі 1032,00 грн. щомісячно, та державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сумі 2884,56 грн. Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] , виданого Хустською РДА 06.07.2022 року на ім`я [PERSON] , 2001 року народження, остання є законним представником (опікун) дитини-інваліда [PERSON] . 2021 року народження, копія якого є в матеріалах справи (а.с.20). Судом також враховує, що у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, якій на день розгляду справи виповнився один рік, та малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджено наданими позивачкою документами, та на теперішній час позивачка [PERSON] не має можливості працевлаштуватись і тим самим утримувати себе, що відповідно свідчить про те, що остання потребує надання матеріальної допомоги. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, враховуючи сімейний та майновий стан відповідача [PERSON] , виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також беручи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та яка на теперішній час не працює, постійного та регулярного заробітку немає, окрім виплат соціальної допомоги на дитину при народженні та державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю, у позивачки відсутнє самостійне джерело існування, оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який не досяг трирічного віку. Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON] , який є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців немає, аліменти на утримання будь-яких не сплачує, інвалідом не являється, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, оскільки на спростування вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано, а тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] саме в розмірі, який просить позивачка, в твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно. Також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітнього сина [PERSON] сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, малолітній [PERSON] на теперішній час перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки [PERSON] , внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачкою [PERSON] позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] - аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з моменту пред?явлення позову до суду, відповідно до положень ст.191 СК України, тобто з 04 липня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття, а також суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти на її утримання, у визначеному позивачкою розмірі, а саме 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення коштів на утримання з 04 липня 2022 року та до досягнення дитиною [PERSON] шестирічного віку, тобто до [INFO] . Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Крім того, відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), розмір якого з 01.01.2022 року становить 992,00 грн., оскільки ухвалою суду від 20.07.2022 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, а тому вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України; також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого становить 992,00 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved