Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивачка стверджує, що внаслідок скоєння ДТП вона отримала тілесні ушкодження, та за наслідками у відповідачки докорінно змінило її життя, позбавивши її належної та достатньої можливості жити, здоров`я після спричинених травм повністю підірвано та з кожним роком лише погіршується. 24 січня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси прийняв до розгляду позов та відкрив провадження у справі. 29 серпня 2022 року Позивачка не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник Відповідача [PERSON] до судового засідання 29 серпня 2022 року з`явився, надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №155595 від 10 грудня 2019 року [PERSON] 10 грудня 2019 року о 12 годині 00 хвилин за адресою м. Одеса вул. Успенська буд 99, керуючи автомобілем марки Опель Віваро д/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Тойота Корола д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, чим порушив вимоги п.13.1 правил Дорожнього руху. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців (справа №522/21572/19). Постановою не встановлено наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень, заподіяних внаслідок ДТП. Постановою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року Постанову Приморського районного суд м. Одеси від 15 січня 2020 року залишено без змін. Позивачка у позові стверджує, що згідно заяви [PERSON] про страхове відшкодування № 18717 від 21 лютого 2020 року НАСК Оранта їй відшкодовано матеріальну шкоду на суму 8000 гривень. 23 березня 2020 року [PERSON] звернулась до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. 09 квітня 2020 року до ЄРДР за №420201 були внесені відомості про заяву за правовою кваліфікацією ст. 286 ч. 1 КК України. Інших доказів про хід досудового розслідування Позивачем не надано. Таким чином, Позивачкою не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача такої шкоди. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували віну [PERSON] у заподіянні моральної шкоди Позивачці. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою\~п.5\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: ?наявність такої шкоди; ?протиправність діяння її заподіювача; ?наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; ?вини останнього в її заподіянні. Вищевказані складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із відсутністю причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та недоведеністю позовних.

Outcome: dismissed