Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

24 січня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява від представника Позивача [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації, Квартирно-експлуаційний відділ м. Одеса Міністерства оборони України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якій просить: - Визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ) в інтересах якого діє [PERSON] , [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані але, не зважаючи на наявність рішення суду про порядок користування квартирою, виїхали з зазначеної квартири та не проживають в ній, не беруть участь в утриманні квартири вже більше 5 років. Квартиру покинули за власної ініціативи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але звернулись до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Ознайомившись з позовом, дослідивши надані суду письмові по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 29.12.2008 року №440 квартиру [ADDRESS] включено до числа службових. Квартира відноситься до службового житла Міністерства оборони України та була надана військовослужбовцю [PERSON] на склад сім`ї з 4 осіб (він, його батько [PERSON] , дружина [PERSON] , яка є військовослужбовцем за контрактом, син дружини [PERSON] ), згідно ордеру на службове жиле приміщення ТФ № 4 від 29 грудня 2008 року, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.12.2015 року, по цивільній справі №509/3507/15-ц, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В жовтні 2016 році між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 10 січня 2017 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) звернулись з позовною заявою до Овідіопольського районного суду Одеської області. В позовній заяві зазначили, що вони є належними користувача житлового приміщення, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кваритири [ADDRESS] , під час користування спірною квартирою між ними та [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо користування житловими та нежитловими привішеннями, а тому позивачі просять встановити порядок користування житловими приміщеннями вищевказаної квартири. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 січня 2018 року, справа №509/92/17, був встановлений порядок користування житловим приміщенням, квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме: -у користування [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитина: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділити дві житлові кімнати, згідно із технічним паспортом - 7 -11,8 кв.м. 8 - 24,4 кв.м.; -у користування [PERSON] , [PERSON] виділити житлову кімнату 4 - 14,5 кв.м. та засклену лоджію площею 11,9 кв.м.; -в загальному користуванні залишити: кухню - 3 - 15,0 кв.м., вбиральню - 5 -2,1 кв.м., ванну кімнату 4 6 - 3,6 кв.м., коридор - 2 - 11,3 кв.м., передпокій - 1 -2,8 кв.м. Судом також встановлено, що у визначеній вище квартирі з 2008 року по сьогодні проживають [PERSON] та [PERSON] , які користуються лише тими кімнатами та кімнатами загального користування, що визначені рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 січня 2018 року по справі 509/92/17 . Особистих речей у вищезазначеній квартирі Відповідачів не має, свої речі вони забрали у момент виїзду з квартири. Де проживали, з моменту їх виїзду з житла, та проживають сьогодні Відповідачі не відомо. Перешкод в користуванні жилим приміщенням Відповідачам не чинили. 19 вересня 2021 року, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України був направлений адвокатський запит № 19/09, з проханням в проведенні огляду та фіксування факту не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у виділених кімнатах в квартирі [ADDRESS] , а також прийняти відповідне рішення щодо припинення права користування, а також зняття з реєстрації за місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . 08.11.2021 року листом за вих. №4065 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси Міністерства оборони України, у відповідь на отриманий адвокатський запит за вих. №19/09 від 19.09.2021 року, було повідомлено, що КЕВ м. Одеси не має законних підстав щодо прийняття рішення стосовно припинення права користування службовим приміщенням, а також зняття з реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та було рекомендовано звернутися до суду із залученням Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса в якості третьої сторони. Також, у якості доказу не проживання Відповідачами у квартирі, судом було встановлено, що ними не сплачуються комунальні платежі. Комунальні платежі сплачуються Позивачем самостійно і за відповідачів по справі, не зважаючи на те, що встановлений порядок користування квартирою, що ставить їх в скрутне матеріальне становище. Будь-якої компенсації за оплачені комунальні послуги від Відповідачів не було. Як наслідок, 01 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви від [PERSON] та рішення Овідіопольського районного суду Одескої області від 12 січня 2018 року по справі 509/92/17, був розділений особовий рахунок по оплаті за житлово-комунальні послуги, що підтверджується довідкою ТОВ «КОМУНСЕРВІС» від 12.08.2021 року за №12-08/21. Тому, комунальні послуги, які надаються по особовому рахунку, що оформлений на [PERSON] , не сплачуються з моменту розділення особового рахунку, що підтверджується наявною заборгованістю станом на грудень місяць 2021 року. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина на усе належне йому майно та те на яке він мав права за життя. Спадкова справа була відкрита у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Селезньової Вікторії Анатоліївни. Також, факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад 6 місяців також підтверджується щорічною декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (після звільнення), зареєстрованої [PERSON] в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка знаходиться за посиланням: https://public.nazk.gov.ua/documents/d96a44ec-1469-48b7-aba7-18888d94eb92. Відповідно до розділу 2.1. «Інформація про суб`єкта декларування», місце фактичного проживання не збігається із зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до абз. 10 - 14 п.п. 2 п. 2 розділу IV Порядку № 449/21 де визначено, що коли адреси зареєстрованого та фактичного місця проживання не збігаються, слід зазначити окремо відомості про зареєстроване місце проживання та заповнити блоки полів «Місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку суб`єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію». При цьому додатково обрати такі позначки: ?«це адреса місця фактичного проживання» - у разі, якщо вказана адреса є адресою місця фактичного проживання; ?«це адреса для листування» - у разі, якщо вказана адреса є адресою для листування з Національним агентством, при цьому не є адресою місця фактичного проживання. Якщо адреса місця фактичного проживання збігається з адресою для листування з Національним агентством, рекомендується обрати позначку «це адреса місця фактичного проживання». Додатково обирати позначку «це адреса для листування» не потрібно. В щорічній декларації [PERSON] в графі «Місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку Національне агентство з питань запобігання корупції може надсилати кореспонденцію суб`єкту декларування» зазначено місто проживання «Одеса», що відрізняється від адреси місця реєстрації, де зазначено «Таїрове / Овідіопольський район / Одеська область / Україна». Також потрібно зауважити, як було повідомлено [PERSON] , що [PERSON] був звільнений за місцем роботи навесні 2020 року. Це підтверджується щорічною декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (після звільнення), яка була подана [PERSON] 27.01.2021 року, була подана після звільнення. Відповідно до п.п. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку № 449/21 визначено, що декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду. Декларація при звільненні не подається у таких випадках: - особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді; - особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 календарних днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності. Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням - підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно інформації, яка зазначена в щорічній декларації, а саме: в розділі «Об`єкти нерухомості» вказано, що у власності [PERSON] перебував у власності житловий будинок, загальною площею 65,2 кв.м., дата набуття права власності: 09.07.2013 року та знаходиться в м. Ананьїв, Ананьївського району, Одеської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно (інформаційна довідка №294279088 від 12.01.2022 року) за [PERSON] зареєстрований житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 54,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вже більше 5 років було підтверджено свідками: 1. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 2. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, 12 січня 2022 року за вих. № 12/01, з метою проведення проведення огляду та фіксування факту не проживання [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у виділених кімнатах в квартирі [ADDRESS] , до Управління житлово-комунального господарства та інфраструктури Таїровської селищної ради був направлений адвокатський запит. Листом №168/02-07 від 26.01.2022 року Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області було повідомлено, що посадові особи Таїровської селищної ради не можуть здійснити огляд та зафіксувати факт не проживання осіб в службовому житловому приміщенні. Службові жилі приміщення за приписами ст. 118 ЖК УРСР - призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Виходячи зі змісту ст. 71 ЖК України, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні та допустимі докази відсутності поважних причин непроживання відповідачів у спірній квартирі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на підставі положень статті 71 ЖК Української РСР.

Outcome: approved