Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Позивач 07.04.2021 року звернулася до Нікопольського міськоайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона є матір`ю відповідача - [PERSON] , [INFO] . Вона є пенсіонеркою, її пенсія складає 2 711,32 грн. на місяць. Інших джерел доходів вона не має. Відповідач не бажає, щоб вона проживала разом з нею, тому вона орендує житло, оскільки власного не має. Зазначає, що працювати за віком та за станом здоров`я вона не має можливості, не має житла, має хронічні захворювання, потребує системного прийняття медичних препаратів, тому потребує матеріальної допомоги відповідача. Маленький розмір пенсії та відсутність інших джерел існування призводить до складного матеріального становища. Відповідач у добровільному порядку не надає їй матеріальну допомогу, хоча має постійне місце роботи та зобов`язана надавати таку допомогу у відповідності до вимог ст. 202 СК України. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. Судом встановлено, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , що народилася у с. Ушкалка Верхньорогачицького району Херсонської області (зареєстрована за адресою - [ADDRESS] ), РНОКПП [NUMBER] , на користь непрацездатної матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (проживає за адресою - [ADDRESS] ), аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 07.04.2021 року і довічно, вирішено питання судових витрат (а.с.13-16). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2021 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.85-87). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на утримання матері відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що [PERSON] проживає одна та має дохід у вигляді пенсії, а тому має можливість утримувати себе самостійно. Це підтверджується наданою позивачем довідкою про розмір пенсії з якої вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме особа, яка досягла пенсійного віку. Крім того, позивач зазначає, що не може працювати як за віком та і за станом здоров`я і тому потребує матеріальної допомоги, оскільки не має житла, має хронічні захворювання, які потребують системного прийняття медичних препаратів та ліків. Вважає, що розмір пенсії, яку отримує Позивач забезпечує її прожитковий мінімум. Жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, окрім наданої довідки про доходи №3801 8084 6405 1819, та доказів на підтвердження витрат, які позивач несе на системне прийняття медичних препаратів та ліків позивачем не надано. А тому, ставить під сумніви реальну необхідність у сплаті аліментів на утримання [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідачка має стабільний дохід, офіційно працевлаштована, має своє житло. Дійсно, [PERSON] офіційно працює у КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР» на посаді кухаря та має дохід. Проте, її дохід відповідає мінімальній заробітній платі, а саме у розмірі 6 000 грн., що підтверджується довідкою про доходи №39 від 21.05.2021 року. Частина доходу Відповідача витрачається на сплату комунальних послуг. Загальна середня сума витрат на сплату за комунальні послуги за місяць коливається у розмірі 1500-2000 грн., зазначене підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги. Також Відповідач має забезпечувати свої потреби, а саме придбавати продукти харчування, засоби гігієни, одяг, витрачати кошти на проїзд до місця роботи, що також потребує значних витрат. Враховуючи її матеріальне становище, сплата аліментів є для неї непосильною та поставить сім`ю самого Відповідача у скрутне становище. Також зазначає, що у Позивача є син [PERSON] , [INFO] , який проживає в Херсонській області, с. Новознам`янка. Проте, у позовній заяві не вказано відомостей про можливість одержання утримання від іншої повнолітньої дитини. А тому, не виключено, намагання позивача приховати відомості про свою іншу повнолітню дитину та можливість отримання від неї допомоги. Також Відповідачу відомо, що [PERSON] має пай на земельну ділянку, що знаходиться у Херсонській області в селі Бережанка. Тобто, Позивач має додатковий дохід від володіння частки на земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 18.11.2021 року надала пояснення на відзив відповідача на позовну заяву.(а.с.78). Зазначає, що Позивач, окрім звичайних витрат на їжу та ліки, вимушена до витрат на оренду житла, оскільки саме через дії Відповідача вона була позбавлена власного житла. В 2016 році Відповідач шляхом обману під видом укладення спадкового договору між сторонами змусила Позивача укласти договір дарування на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Таким чином саме через дії Відповідача Позивач змушена віддавати половину своєї пенсії на оплату оренди житла, яка згідно договору оренди становить 1 300 грн. на місяць. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Зі змісту положень частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той з батьків, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Положеннями статті 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривень. Розмір щомісячної пенсії позивача у період з квітня 2020 року по березень 2021 року перебував у межах з 2086,17 грн до 2711,32 грн, станом на момент розгляду справи в суді щомісячний розмір пенсії позивача становить 2711,32 грн, що підтверджується наданою довідкою про доходи №3801 8084 6405 1819. Вказаний розмір пенсії перевищує прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність. Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 Сімейного кодексу України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 301/160/17 виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи, матеріали справи не містять, тобто відсутні докази того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги. Так, [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона несе значні витрати на придбання продуктів харчування, одягу, лікування, і, відповідно, що вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами. Не спростовано позивачем належними доказами, що розмір її доходів менший, ніж прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Оцінивши доводи позивача, досліджені в ході розгляду справи докази, суд враховує ті обставини, що позивач [PERSON] є пенсіонером, в правовому розумінні непрацездатною особою, має регулярний дохід у вигляді пенсії, розмір якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені статтею 202 СК України, які є підставою для стягнення аліментів на утримання останньої, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed