Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

10.08.2022 [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, а також на ухилення відповідача від матеріального утримання дитини. Сторони в судове засідання не з`явилися, при цьому подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивачка позов підтримала, а відповідач повідомив про його визнання. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 01.07.2015 і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 9). Як убачається з матеріалів справи, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Подружжя припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, шлюб підлягає розірванню. Натепер спільна дитина сторін проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання сина. Згідно зі статтею 180 Кодексу батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 191 Кодексу встановлено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене і правову позицію відповідача по справі, на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved