Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи гаражний кооператив «Експрес», державний реєстратор Весенін Юрій Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна про скасування державної реєстрації та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог було вказано, що [PERSON] з 03.11.94 по 18.08.2020 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У 1995 році [PERSON] разом із позивачем сплатили внесок у Гаражний кооператив Експрес та набули право власності на гараж Н-32. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач та відповідач - [PERSON] (донька померлого). Син померлого відмовився від спадщини на користь відповідачв, а мати померлого відмовилась від прийняття спадщини в повному обсязі. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини позивач отримала інформацію від нотаріуса стосовно неможливості успадкування гаражу, адже 100 % права власності цього гаражу зареєстровано за [PERSON] . Підставою для проведення державної реєстрації стала довідка Гаражного кооперативу Експрес від 01.03.2021 про те, що з 18 лютого 2021 року відповідач є членом вказаного кооперативу, сплатила знески в повному обсязі та володіє гаражним боксом Н-32. Зважаючи на те, що гараж був придбаний у власність у шлюбі між позивачем та померлим [PERSON] майно є спільним майном подружжя, тобто 1\\2 частина гаражу є власністю позивача по справі, а 1\\2 частина є спадковою, право власності на яку має визначатися в порядку спадкування за законом. Вважає дії відповідача проиправними та просить суд визнати за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] , загальною площею 35,7 кв. м., який знаходиться в м.Дніпро, гаражному кооперативі Експрес, оскільки відповідач фактично відмовилась від спадкування належній їй за законом ј частки гаражу. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на гараж № Н-32, загальною площею 35,7кв., який знаходиться в м. Дніпро, гаражному кооперативі Експрес. Відповідач та її представник надали у судове засідання 25.08.2022 заяву про розгляд справи без їх участі, а також заперечення в яких просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованісь. Представник позивача надав заяву про відкладення розгляду справи, проте жодних доказів поважності неможливості явки у судове засідання суду не надано та судом не встановлено. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином, причина неявка суду не відома. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.11.94 по 18.08.2020 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Останній був членом кооперативу з 2000 року по 2018 рік. Сплатив внесок у розмірі 500 грн. на початку користування гаражем Н-32 і отримав технічний паспорт, також сплатив внески за 9 місяців 2000 року і за 1 квартал 2001 року. Після цього внески він не сплачував і тому був виключений з членів кооперативу напочатку 2018 року (а.с. №85). [INFO] [PERSON] помер та після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач та відповідач - [PERSON] (донька померлого). Син померлого відмовився від спадщини на користь відповідачв, а мати померлого відмовилась від прийняття спадщини в повному обсязі. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини позивач отримала інформацію від нотаріуса стосовно неможливості успадкування гаражу, адже 100 % права власності цього гаражу зареєстровано за [PERSON] . Підставою для проведення державної реєстрації стала довідка Гаражного кооперативу Експрес від 01.03.2021 про те, що з 18 лютого 2021 року відповідач є членом вказаного кооперативу, сплатила знески в повному обсязі та володіє гаражним боксом Н-32. Згідно довідки ГК «Експрес» від 18.02.2021 [PERSON] сплатила заборгованість за внески у ГК «Експрес» за гараж Н-32 з 2001 по 2021 роки у розмірі 10 000 грн. Також [PERSON] сплатила внески за 2021 рік у розмірі 1000 грн. (а.с. № 88-89) Згідно пункту 8 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким чином, необхідною умовою набуття права власності на гараж є повна сплата пайових внесків членом гаражного кооперативу, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі № 534/1206/16-ц. За таких підстав суд критично оцінює доводи позива в частині винекнення у неї права на отримання у повну власність всього гаража [NUMBER] у ГК «Експрес», оскільки вказане спростовується вищевикладим. Разом з цим, згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі , якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також враховано право позивача на обовязкову частку у спадковій масі майна після смерті її чоловіка [PERSON] , яке не може бути порушене, проте, згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання зобов`язання припиненим, та, відповідно, для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 392, 1216-1218, 1258,1261, 1268, 1296 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» ,

Outcome: dismissed