Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус КМНО Камінська В.П., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І., про визнання виконавчого напису № 1604 від 07.10.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. про звернення стягнення на рухоме майно - транспортний засіб Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 08.10.2021 року з додатку ДІЯ вона дізналася про те, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Камінської В.П. за № 1604 про звернення стягнення на належний їй на праві власності автомобіль Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позики грошових коштів від 05.03.2019 року на користь [PERSON] . Оскільки виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, стягувачем не надсилалась їй письмова вимога про усунення порушення виконання зобов`язання, стягнута за цим виконавчим написом заборгованість є спірною, [PERSON] просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис про стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 141 319 грн. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. В поданих письмових поясненнях приватний нотаріус КМНО Камінська В.П. просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. [PERSON] та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 05.03.2019 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено договір позики № 0503-2019, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі, що становить 82 952 грн., що еквівалентно на момент укладення договору 3 078 доларів США, який позичальник зобов`язувався повернути в строк до 05.09.2019 року. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 05.03.2019 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого є застава автомобіля Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13.01.2015 року Центром ДАІ 8006. 07.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , який був переданий нею в заставу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 05.03.2019 року у розмірі 82 952 грн. 00 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. від 08.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67099100 про примусове виконання виконавчого напису № 1604, вчиненого 07.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України «Про заставу»). За змістом ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає, зокрема, на підставі договору. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Указана норма кореспондується з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», за якою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ч. 2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу»). За змістом ч. ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 3.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, встановлені умови вчинення виконавчого напису за яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Частина 1 ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» не обмежують будь-яким строком право кредитора на задоволення його вимог за рахунок заставленого майна в позасудовому порядку, а пов`язують лише виникнення такого права з невиконанням боржником зобов`язання, забезпеченого заставою. Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 цієї постанови роз`яснено, що при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до змісту п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. У постанові від 27.03.2019 по справі 133/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що при зверненні до нотаріуса стягувач надав документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника на момент звернення та встановлюють прострочення виконання зобов`язання за договором позики у вказаному в заяві розмірі, а нотаріус належним чином перевірив зміст поданих [PERSON] в обґрунтування стягнення документів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню, а оспорений нею виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню. При цьому, клопотання позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу в указаній сумі є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. У зв`язку з чим, суд вважає правильним та доцільним частково стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, а саме у розмірі 2 500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved