Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

08.04.2021 року [PERSON] звернулась з позовом до Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Вказала, що вона звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримала відмову, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження та заборону відчуження майна, належного спадкодавцеві, на підставі постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 33364645, яке перебувало на виконанні у відділі ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Звернувшись до органу ДВС, позивач отримав відповідь про те, що виконавче провадження № 33364645 з примусового виконання виконавчого листа №2-4664 від 05.11.2009, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу. Державний виконавець порадив звернутись до суду, мотивуючи це тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження. З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що реєстрація обтяжень на нерухоме майно порушує її права як спадкоємця боржника на оформлення прав на спадкове майно, [PERSON] просила з урахуванням уточнення позовних вимог від 29.07.2021 року зняти арешт з всього нерухомого майна, а саме: 1/2 частини Магазина-бару (І поверх двоповерхового будинку), який розташований за адресою: [ADDRESS] ; Будівлі гуртожитку-інтернату, площею 145 м. кв., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; Житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; Земельної ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер 1223587500:03:001:0670; Земельної ділянки площею 0,1210 га кадастровий номер 1223587500:03:001:0671, яке за життя належало [PERSON] , накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ Панасенко А.Л. від 27.06.2012 у виконавчому провадженні 33364645, реєстраційний номер обтяження 12723300 від 11.07.2012, зареєстрований реєстратором: Дніпропетровською філією державного підприємства «Інноваційний центр» Міністерства юстиції України; скасувати заборону по типу обтяження: арешт нерухомого майна, номер обтяження 12723300 від 11.07.2012, внесену до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: Дніпропетровською філією державного підприємства «Інноваційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ Панасенко А.Л. від 27.06.2012 у виконавчому провадженні 33364645. Ухвалою суду від 09.08.2021 року залучено до участі у справі співвідповідача, публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк. Ухвалою від 08.09.2021 року витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 03.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 09.08.2022 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача, Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Представник відповідача, публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв на адресу суду не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: 1/2 частина Магазину-бару (І поверх двоповерхового будинку), який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка №306883683 від 09.08.2022 року), будівля гуртожиток-інтернат, площею 145 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на який підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка №306883775 від 09.08.2022 року); житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який підтверджується довідкою КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.11.2021 року №130, Реєстр прав власності на нерухоме майно відомостей не містить (інформаційна довідка №306883859 від 09.08.2022 року). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що земельні ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер 1223587500:03:001:0670, площею 0,1210 га кадастровий номер 1223587500:03:001:0671, належали за життя [PERSON] , який помер [INFO] . Відділ №1 управління у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив суд, що право власності на вказані вище земельні ділянки не зареєстровано, листи від 20.12.2021 року № 186/44-21, 187/44-21, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно відомостей не містить (інформаційні довідки №306884146, 306884272 від 09.08.2022 року). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 195/2018, заведеної 20 червня 2018 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця після смерті [PERSON] звернулася його донька [PERSON] . 05.11.2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-4664 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в розмірі 15586,51 грн. 27.06.2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4664, накладено арешт на все майно, що належить боржнику, [PERSON] , та оголошено заборону на його відчуження, ВП 3364645. 26.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення). Згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] , в інформації про державну реєстрацію обтяжень міститься запис за № 12723300 від 11.07.2012 року про арешт всього нерухомого майна [PERSON] , накладеного державним виконавцем ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області 27.06.2012 року. Постановою від 02 серпня 2022 року Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) у зв`язку з наявністю зазначеного вище обтяження. Отже, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню(частини перша-друга статті 386 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на спадкове майно після смерті батька, виконавче провадження про стягнення заборгованості з попереднього власника нерухомого майна, [PERSON] , який помер [INFO] , або з його правонаступників відсутнє, відповідач, стягувач у ВП 33364645, ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк, з заявою про заміну сторони виконавчого провадження в установленому законом порядку не звертався. [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, тому її право підлягає захисту в порядку позовного провадження, шляхом подання позову. Належним відповідачем в аналогічних до цієї справах є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передане майно, якщо воно було реалізоване. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16-ц (провадження № 14-431цс19). У даній справі ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, а тому є належним відповідачем. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачкою до Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для зняття арешту, накладеного більше ніж 10 років тому, на нерухоме майно, належне спадкодавцю, [PERSON] , та скасування заборони по типу обтяження: арешт нерухомого майна, номер обтяження 12723300 від 11.07.2012 року, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.

Outcome: partial