Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

14 вересня 2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до договору купівлі - продажу від 22.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., [PERSON] , [PERSON] , що діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , 1994 року народження купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування частини квартири від 17.07.2015, посвідченого державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В. [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину квартири під [ADDRESS] . Вказала, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 19.06.2001, проте не проживає більше 5 років, речей в квартирі її не має. Крім того, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає чим позбавляє розпоряджатися власністю в повному обсязі. Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин, а тому втратила право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 14 вересня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 16 вересня 2021 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача. 12 січня 2022 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою суду від 17.01.2022 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте останньою подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та у відсутність її представників. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Крім того, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 3, 5, 8, 11 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 22.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованого в реєстрі за №2103, [PERSON] , [PERSON] , що діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , 1994 року народження є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з договору дарування частини квартири від 17.07.2015, посвідченого державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В. за реєстром №2-643 [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.14). Отже, [PERSON] є власником 2/3 частки квартири, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.08.2021, [PERSON] не проживає в квартирі бульше 4 років (а.с. 16). З позовної заяви вбачається, що відповідач, хоча значиться зареєстрованою у квартирі, однак за адресою не проживає, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved