Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000.00 грн. В обґрунтування позову вказує, що вона - позивач, з 2015 року отримує житлову субсидію, але кожен раз, посадові особи Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, вчиняють протиправні дії, з метою відмови позивачу в отриманні житлової субсидії та зазначають, що оскільки родина [PERSON] зареєстрована в належній їй квартирі, але не сплачує комунальні послуги та не сплачує податок та інші обов`язкові платежі. Разом з тим, всі члени сім`ї [PERSON] у 2021 році знялися з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . Рішенням від 10.12.2021 року Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправними та скасував рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про призначення [PERSON] житлової субсидії помісячно за період з 01.10.2019 по 30.04.2020, та рішення про відмову в призначенні житлової субсидії з 01.05.202 по 30.08.2020. Зобов`язав Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити перерахунок житлової субсидії [PERSON] з 01.10.2019 по 30.04.2020 виключивши із сукупного доходу сім`ї аліменти в сумі 14835.43 грн., також зобов`язано розглянути питання про призначення житлової субсидії [PERSON] з 01.05.2020 по 30.08.2020 виключивши із сукупного доходу сім`ї аліменти в сумі 14835.43 грн. Також вказувала, що діями посадових осіб Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради їй (позивачці) нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн. Завдану їй моральну шкоду мотивує тим, що вона і так отримує невелику пенсію та є інвалідом, але в зв`язку з тривалим неприйттям рішення по її заяві, а в подальшому і відмовою у призначенні їй субсидії, вона змушена була витрачати свої заощадження на оплату комунальних послуг. Просить суд стягнути з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на її користь завдану їй моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. До початку розгляду справи подала заяву про розгляд без ї участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про день та час розгляду справи був вчасно та належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 1 групи, що підтверджується копією довідки до акту МСЕК серія ЧЕР №011104. [PERSON] звернулася до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. В порушення вимог Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» не здійснив повідомлення позивача у належній формі, а також протягом трьох календарних днів з дня прийняття рішення про призначення (відмову) житлової субсидії. Крім того, до обрахунку середньомісячного доходу сім`ї при призначенні житлової субсидії на період із жовтня 2019 по 30.08.2020 року безпідставно включено до сукупного доходу сім`ї аліменти за I - II квартали 2019 року в загальному розмірі 14835.43, внаслідок чого незаконного зменшено розмір субсидії. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 року позов [PERSON] до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про скасування рішень та зобов`язання вчинити дій задоволений частково. Визнано протиправним та скасоване рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про призначення [PERSON] житлової субсидії помісячно за період з 01.10.2019 по 30.04.2020 року та рішення про відмову в призначенні житлової субсидії з 01.05.202 по 30.08.2020. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити перерахунок житлової субсидії [PERSON] з 01.10.2019 по 30.04.2020 виключивши із сукупного доходу сім`ї аліменти в сумі 14835.43 грн., також зобов`язано розглянути питання про призначення житлової субсидії [PERSON] з 01.05.2020 по 30.08.2020 виключивши із сукупного доходу сім`ї аліменти в сумі 14835.43 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 11.01.2022 року. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та багатьма нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у статті 1167 ЦК України. Відповідно до частини 1 цієї статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173ЦК України). Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть, якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. За результатами розгляду справи, судом встановлено, що протиправні дії відповідача встановлені рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми ч.4 ст. 82 ЦПК України. Протиправні дії з боку відповідача - Департаменту соціальної політки Черкаської міської ради завдали позивачці моральної шкоди, оскільки вона тривалий час була позбавлена права на отримання житлової субсидії та була змушена відновлювати порушене право в судовому порядку, а також витрачати власні заощадження на оплату житлово-комунальних послуг в період коли така субсидія ще не була призначена. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вищезазначені обставини та вважає, що така шкода завдана позивачці [PERSON] саме діями відповідача, які рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 року визнані протиправними. А тому, враховуючи вищевикладене, обсяг заподіяної позивачці [PERSON] шкоди, тривалість її моральних страждань внаслідок порушення її права на отримання житлової субсидії, що призвело до необхідності звернення позивачки до суду за захистом її прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. В іншій частині позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial