Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] 04.01.2022 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, де з урахуванням заяви щодо збільшення розміру позовних вимог від 01.06.2022 просить: -визнати незаконним та скасувати наказ Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради №221/к/тр від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » на час відсутності щеплень проти COVID-19 без збереження заробітної плати; -визнати незаконним та скасувати наказ Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради №252/к/тр від 02.12.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » на час відсутності щеплень проти COVID-19 без збереження заробітної плати; -стягнути з Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 по 28.02.2022 в сумі 46\~643,22 грн.; -стягнути з Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради на користь [PERSON] сплачений судовий збір, в порядку ст.141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуваними наказами її, асистента кафедри природничих та соціально-гуманітарних дисциплін Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради (ЖМІ ЖОР), було двічі відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Своє відсторонення [PERSON] вважає незаконним, оскільки, воно допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідачем її було повідомлено про обов`язкові профілактичні щеплення проти COVID-19 письмовими повідомленнями за №499/01.00 від 03.11.2021 та №548/05.03 від 02.12.2021, де містяться посилання на наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 (далі Наказ №2153), яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, серед яких і працівники закладів освіти (далі Перелік). Наказ МОЗ України №2153 позивач вважає незаконним і таким, що не підлягає виконанню підприємствами, установами, організаціями та їх службовими особами, оскільки він суперечить Конституції та Законам України. Частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що є обов`язковими і включаються до календаря щеплень профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Право та повноваження затверджувати Перелік надано МОЗ України постановою КМУ від 23 квітня 2001 року №375 «Про делегування Міністерству охорони здоров`я повноважень на затвердження нормативно-правового акта». Однак, відповідно до вказаної постанови, Перелік може бути затверджено лише за погодженням з Міністерством фінансів. Вказаної вимоги Постанови КМУ виконано не було. Також, всупереч вказаної постанови КМУ профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до календаря профілактичних щеплень не внесено, а отже, не можуть бути обов`язковими. Відмова працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Позивач у позові вказує, що сімейний лікар (терапевт) не надав їй доступну інформацію щодо щеплень і вакцин, не видав також письмове підтвердження з мотивами її відмови від щеплення. Крім того, вона має право на самозахист своїх цивільних прав згідно ст.19 ЦК України, тобто відмовитися від обов`язкового щеплення вакцинами, які не пройшли всі стадії клінічних випробувань та через відсутність науково підтвердженої об`єктивної інформації про щеплення і можливі поствакцинальні ускладнення. Ухвалою судді від 10.01.2022 позовну заяву залишено без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків, які 26.01.2022 остання усунула (а.с.40). Ухвалою судді від 31.01.2022 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] за правилами розгляду спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.48). До суду від Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради 13.05.2022 надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач відмовилась від обов`язкового щеплення, внаслідок чого її право на працю у навчальному закладі з огляду на суспільні інтереси було тимчасово обмежене. Втручання відповідача у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети і є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Наказ про відсторонення позивача від роботи був прийнятий у відповідності до законодавства, а тому, підстав для його визнання незаконним та скасування немає, як і підстав для стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення (а.с.56-65). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги повністю з підстав викладених в позові та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача позов не визнала. Заслухувавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 08.11.2021 асистента кафедри природничих та соціально-гуманітарних дисциплін Житомирського медичного інституту ЖОР [PERSON] письмово повідомлено про те, що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 є обов`язкове для працівників закладу освіти. У разі, якщо до 09.00 год. 08.11.2021 вона не надасть документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення або довідку про абсолютні протипоказання до профілактичних щеплень, 08.11.2021 її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (а.с.24). Наказом за №221/к/тр від 08.11.2021 [PERSON] було відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплень проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.25). Наказом за №233/к/тр від 15.11.2021 асистента кафедри природничих та соціально-гуманітарних дисциплін Житомирського медичного інституту ЖОР [PERSON] з 01.12.2021 звільнено із займаної посади, в зв`язку з закінченням строку дії контракту (а.с.26). В подальшому, наказом за №244/к/тр від 17.11.2021 позивача з 02.12.2021 по 01.12.2023 призначено на посаду асистента кафедри природничих та соціально-гуманітарних дисциплін Житомирського медичного інституту ЖОР (а.с.27). Після чого, повідомленням Житомирського медичного інституту ЖОР за №548/05.03 від 02.12.2021 [PERSON] вдруге було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та необхідність надати до 09.00 год. 02.12.2021 документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення або довідку про абсолютні протипоказання до профілактичних щеплень (а.с.28). Наказом за №252/к/тр від 02.12.2021 [PERSON] з 02.12.2021, на час відсутності щеплення проти COVID-19, повторно відсторонено від роботи (а.с.29). Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Законом України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, серед яких зокрема передбачено: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення (ст.10 Закону). Частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до якого увійшли працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. При цьому, у вказаному Наказі не зазначено про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У свою чергу, ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що обов`язковими і такими, що включаються до календаря щеплень, є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Фактично з прийняттям Наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153 правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, а відтак відсторонення працівника, посада якого хоч і входить до переліку, затвердженого вказаним наказом, є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України належать повноваження визначати перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти певних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що, відповідно, й зобов`язує МОЗ самостійно визначати перелік таких хвороб та інфекцій. Також, слід взяти до уваги, що відповідно до п.4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом МОЗ України від 16.09.2011 №595, щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ України та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до вказаного календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 , є незаконним. Окрім того, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом. Частиною 6 цієї норми визначено, що у разі, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи про відмову від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження. Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний порядок був дотриманий відповідачем. Окрім того, доводи позивача про незаконність вимоги відповідача надати докази проведення щеплень, є обгрунтованими. Так, Європейська хартія прав пацієнтів у ст.6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів. Згідно зі ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частиною 1 ст.19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини ( ч.1 та 2 ст.32 Конституції України). Відповідно до ст.286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у ч.1 цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. Тобто, вимога відповідача щодо надання позивачем конфіденційної інформації була незаконною. Положення п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відсутність в оспорюваних наказах посилань, як на підставу їх винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, свідчить про те, що відсторонення [PERSON] від роботи є незаконним. Відповідно до п.10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП України). Розрахунок такої здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.01.1995. Визначаючи розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд приймає наданий позивачем розрахунок за період відсторонення з 08.11.2021 по 28.02.2022, відносно якого заперечення зі сторони відповідача до суду не надходили. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved