Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Позивачі просять стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь малолітніх [PERSON] та [PERSON] по 42422,43 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем. Позовні вимоги мотивують тим, що вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.09.2021 р. була встановлена вина [PERSON] у скоєнні ДТП. Внаслідок ДТП був пошкоджений транспортний засіб «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] , який за життя належав на праві власності батьку позивачів - [PERSON] 25.08.2021 р. позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки кожному на автомобіль «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] . Вартість 1/3 майнових збитків, завданих пошкодженням автомобіля була визначена експертом в сумі 42422,43 грн.. Посилаються на те, що до набрання вироком законної сили та набуття права на спадщину вони були позбавлені можливості звернутись із відповідними вимогами. В судовому засіданні представник та законний представник позивачів позов підтримали повністю. Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, подав відзив в якому позов не визнав та вказав, що [PERSON] в інтересах дітей звернулась із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування за шкоду із спливом пресічного строку, встановленого в п. 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 14.06.2022 р.. Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.09.2021 р. у справі №689/769/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27.05.2022 р. по справі № 6869/769/21 вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.09.2022 р. щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. Вироком встановлено, що 12.11.2020 р. близько 19:00 год. на автодорозі Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці» на 198 км. + 30 м, поблизу с. Скаржинці водій автомобіля марки «Skoda Octavia», р.н. [NUMBER] [PERSON] , рухаючись в напрямку від м. Чернівці до м. Хмельницького здійснив виїзд на зустрічний напрямок руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Skoda Octavia», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок вчинення ДТП водій автомобіля «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] [PERSON] та пасажир автомобіля «Skoda Octavia» [NUMBER] [PERSON] від отриманих травм загинули на місці пригоди. Пасажир автомобіля «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до реанімаційного відділення Хмельницької обласної лікарні. Пасажири автомобіля «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , були доставлені в Хмельницьку міську дитячу лікарню для обстеження, загрози життю не виявлено. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia» (державний номерний знак [NUMBER] ) [PERSON] була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Транспортний засіб «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] за життя належав на праві власності [PERSON] , який помер внаслідок ДТП 12.11.2020 р., спадкоємцями якого є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Цим же вироком було задоволено частково цивільний позов [PERSON] до ТзДВ СК "Альфа-Гарант", зокрема в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в сумі 42422,43 грн., як спадкоємцю, якому належить 1/3 частка у спадковому майні. В інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся. Свідоцтвами про право на спадщину від 25.08.2021 р. підтверджується оформлення ними своїх спадкових справ після смерті [PERSON] по 1/3 частки спадкового майна - автомобіля «Skoda Octavia» р.н. [NUMBER] , що підтверджується витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі. На думку суду, до зазначеної дати позивачі були позбавлені можливості звернутись із майновою вимогою до відповідача. Заява позивачів про виплату страхового відшкодування була подана 14.06.2022 р.. Будь-якого рішення щодо цієї заяви відповідачем не приймалось та позивачам не надсилалось. Відповідач посилається на сплив річного строку звернення із заявою, передбаченого в п. 37.1.4. закону. Згідно із цією нормою, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок врегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, провадження № 14-406цс19 та постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к. Як убачається із матеріалів справи, позивачі користуючись наданим правом безпосередньо звернулись до суду із позовом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пп. 30.2. ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров 'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо - транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Як зазначено у п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Згідно із п. 30.2. Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. З матеріалів справи вбачається, що оцінка вартості автомобіля після його пошкодження не проводилась, а тому позивач просить повернути залишки автомобіля відповідачу, який відшкодує шкоду. Матеріалами справи, зокрема, висновком експерта від 01.04.2021 р. підтверджується, що сума відшкодування матеріальної шкоди становить різницю між розміром матеріального збитку та вартістю залишків автомобіля і франшизи (2000 грн.), збільшеної на розмір послуг з евакуації (1700 грн.) і складатиме 127267,29 грн.. З урахуванням належності кожному з позивачів по 1/3 частці в спадковому майні, присудженню підлягає по 42422,43 грн. кожному. Таким чином позов підлягає задоволенню. В позовній заяві позивачі просять стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати на професійну правничу допомогу, 15000 грн.. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На дату розгляду справи судом доказів понесення таких витрат надано не було. Позивачі при подачі позову звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивачі у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України належна до сплати сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved