Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачі звернулись до суду з позовом до територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права на приватизацію та зобов`язання змінити правовий режим нежитлових приміщень. В обґрунтування позову, зазначили, що вони з 1998 року на підставі ордеру мешкають у житловому приміщенні гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Гуртожиток знаходиться на балансі КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Реалізуючи своє законне право на приватизацію житла, в жовтні 2021 року позивачі звернулись до балансоутримувача з відповідною заявою. Разом з тим, їм повідомили, що для приватизації необхідно змінити правовий режим частини їх приміщення, оскільки за технічними даними, вона рахується як нежитлова (вестибюль). Задля цього КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради звернулось з відповідним клопотанням до Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами ДМР. На вказане звернення було отримано відмову. Підставою відмови, зазначено відсутність повноважень управління по зміні правового режиму приміщення з урахуванням "Порядку зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна", затвердженого рішенням ДМР № 49/22 від 21.06.2017 р.. Позивачі, не мають іншого житла, бажають скористуватись своїм правом на приватизацію, та з урахуванням цього просять суд визнати за [PERSON] , [PERSON] право на приватизацію житла квартири [ADDRESS] . А також зобов`язати Дніпровську міську раду своїм рішенням змінити правовий режим частини нежитлового приміщення № 3 (вестибюль) площею 34,5 м2 у гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпро, за адресою: [ADDRESS] на житлове приміщення № 6а гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпро. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 р. визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 19 січня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано час позивачам для усунення недоліків. Згідно клопотання позивачів від 20.01.2022 р. до суду подано документи на виконання Ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 21 січня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 05.07.2022 року представником Відповідача [PERSON] подано до суду Відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, Відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачами не надано доказів на обґрунтування позовної заяви, зокрема доказів щодо існування права власності на спірне приміщення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що отримала житло на підставі ордеру у 1998 році та постійно мешкає там разом з сином. Іншого житла вони не мають, а тому відмова у приватизації порушують її права. Іншим шляхом, ніж звернення до суду, неможливий захист їх прав. Позивач [PERSON] 14.02.2022 року подав до суду Заяву, згідно якої просив розглядати справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача адвокат Томський О.Ф. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що приміщення 6а у гуртожитку [ADDRESS] дійсно на час будівництва, згідно технічної інвентаризації мало позначку 3 (вестибюль). Разом з тим на час видачі ордеру у 1998 році вказане приміщення позначалось 6а (житлова кімната), що відповідає технічній документації на теперішній час. Невідповідність записів у відповідача не може бути підставою для відмови позивачам у праві на приватизацію комунального житла. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представники 3-ї особи Комунальне підприємство\~«Жилсервіс-5»\~Дніпровської міської\~ради у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог\~ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надавали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так судом встановлено, що відповідно до корінця Ордеру від травня 1998 року [PERSON] отримала право на зайняття з родиною з 3 осіб житлової площі в гуртожитку [ADDRESS] , розміром 34,5 м2. Відповідно до Довідки 128 КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та займає кімнату № 6-а з 07.05.1998 р., а [PERSON] з 16 років з 23.12.2003 р.. Вказана обставина підтверджується також копіями паспортів позивачів та сторонами в ході судового розгляду не оспорювалась. Згідно технічного паспорту на будівлю по [ADDRESS] станом на 1971 рік приміщення справа від входу в будівлю, позначене цифрою 3 є вестибюлем. \~ \~ \~ \~Відповідно до Технічного паспорту на будівлю гуртожитку Літ А-5 по [ADDRESS] від 18.10.2014 р. приміщення справа від входу в будівлю, позначене «6а», є житловим та складається з 2 кімнат. Згідно Довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР від 12.10.2021 р. №1166/1, вказано, що будівля гуртожитку по [ADDRESS] обліковується на балансі підприємства. \~ \~ \~ \~Згідно Довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР від 12.10.2021 р. №1166, зазначено, що спірне приміщення знаходиться на першому поверсі та згідно технічного паспорту від 16.11.1971 року складається з частин нежитлового приміщення № 3 (вестибюль) площею 34,5 м2. В ході інвентаризації гуртожитку та виготовлення нового технічного паспорту від 18.10.2014 р. приміщення присвоєно нумерацію 6а. Приміщення № 6а складається з двох житлових приміщень площею 34,5 м2. Відповідно до листа № 4/10-2249 від 26.10.2021 р. Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами ДМР відмовило КП «Жилсервіс-5» щодо зміни правового режиму нежитлового приміщення №3 (вестибюль) на житлове № 6а, загальною площею 34,5 м2, у гуртожитку по [ADDRESS] . Підставою відмови, зазначено відсутність повноважень управління по зміні правового режиму приміщення з урахуванням "Порядку зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна", затвердженого рішенням ДМР № 49/22 від 21.06.2017 р. Спір у справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачу у приватизації спірної квартири. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України\~Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 вказаного Закону\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~сфера дії цього\~Закону\~поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно із\~статтею 2 вказаного Закону\~громадяни можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Порядок приватизації майна встановлений\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, процедура приватизації має бути здійснена у чіткій відповідності з вимогами законодавства. Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. У підпункті «а» пункту 7 частини першої статті 5 Закону зазначено, що приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Статтею 4 Закону передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього\~Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього\~Закону\~за рішенням місцевої ради. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. З метою реалізації свого права на приватизацію житла, Позивачі звернулись з відповідними документами до балансоутримувача. \~ \~ \~ \~Відповідач відмовив у погодженні дій, пов`язаних з приватизацію з підстав суперечностей зазначень призначення приміщення у технічній документації різних часів. Таку відмову суд сприймай саме, як відмову у реалізації права позивачів на приватизацію житла. \~ \~ \~ \~Разом з тим така відмова не може вважатись обґрунтованою. Згідно вимог ч. 10\~ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду»\~органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Частиною 2\~ст. 10 вказаного Закону\~визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»\~після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції, зокрема, рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу в статусі «гуртожиток» та дозволяє приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями. Частина 1\~ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»\~містить положення про те, що власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Стаття 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»\~дає наступні визначення термінів, що вживаються в цьому Законі. Зокрема, допоміжні приміщення у гуртожитку\~це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Житлова кімната у гуртожитку\~це окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому. Житлові приміщення у гуртожитку\~це приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них. Нежитлові приміщення у гуртожитку\~це приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів та навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), які входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать до житлових приміщень і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин. Аналізуючи наведені нормативні положення, суд дійшов висновків, що в гуртожитку можуть бути приватизованими як житлові, так і нежитлові приміщення (п. 5 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»). Не підлягають приватизації допоміжні приміщення, якими є технічно пристосовані приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та обслуговування громадян, і які використовуються для цього, тобто без допоміжного приміщення користування гуртожитком та його обслуговування є неможливим. Житловими кімнатами та житловими приміщеннями в гуртожитку є приміщення, призначені для постійного проживання в них мешканців та придатні для цього.\~\~\~\~\~\~\~\~ Як встановлено в судовому засіданні Позивачам у 1998 р. було на підставі Ордеру надано для постійного проживання саме житлове приміщення під [ADDRESS] . З моменту вселення та по теперішній час вказані кімнати використовуються позивачами на законних підставах як житлові, що не заперечується представником відповідача. Приміщення знаходиться на балансі у КП «Жилсервіс-5» ДМР та відповідно до актуальної технічної документації є також житловим. Жодних заперечень щодо користування кімнатою 6 а у якості житла Позивачів матеріали справи не містять. Аналізуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку, що кімната [ADDRESS] не є допоміжним приміщенням, технічно пристосованим та призначеним для забезпечення експлуатації гуртожитку та обслуговування громадян і не використовується таким шляхом, а є саме приміщенням, призначеним для постійного проживання в них мешканців та придатні для цього (житловим).\~\~\~ Отже, наявність у Відповідача, в даному випадку розбіжностей у технічній документації не може трактуватись в шкоду Позивачам та обмежувати їх конституційні права. За змістом положень\~ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»\~саме на органи місцевого самоврядування покладено обов`язок належного утримання гуртожитку та оформлення відповідної технічної документації. Суд вважає, що не має вини позивача в тому, що через неналежне виконання своїх обов`язків виконавчими органами міської ради технічна документація не була приведена у відповідність до фактичного стану приміщень. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання за [PERSON] , [PERSON] право на приватизацію житла квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. При цьому посилання представника Відповідача на неподання Позивачами доказів належності спірного приміщення саме Дніпровській міській раді, що має бути підставою для відмові у позові, є безпідставними. Факт належності спірного приміщення саме Відповідачу визнається сторонами, зокрема, й підтверджується Листом відмовою № 4/10-2249 від 26.10.2021 р. Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами ДМР. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради своїм рішенням змінити правовий режим частини нежитлового приміщення, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст. ст.\~6,\~8,\~19,\~124,\~129 Конституції України\~суд не може підміняти владного суб`єкта у реалізації управлінської функції, тому суд не знаходить підстав для обтяження Відповідача обов`язком зміни правового режиму спірного приміщення. При цьому судом враховується, що визнання право Позивачів на приватизацію спірного приміщення з мотивів, наведених судом, само по собі є ефективним способом захисту порушеного права. З урахуванням наведеного дана вимога Позивачів задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial