Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу між вказаними особами. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне. 28 квітня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований Муніципалітетом Пафосу в окрузі Пафос, Кіпр, що підтверджується Свідоцтвом про одруження формі [NUMBER] від 28 квітня 2017 року та відповідно до Апостилю підтверджено у місті Нікосія, Кіпр, 16.06.2017 р. Л. Маразефті, №133873/17. Шлюб, укладений між сторонами 28.04.2017 року, який був зареєстрований у окрузі Пафос Республіки Кіпр, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , який народився [INFO] у м. Києві. Спору про місце проживання дитини немає, сторонами досягнуто домовленості, що син буде проживати разом із відповідачкою, а позивач, в свою чергу, буде сплачувати аліменти на його утримання до досягнення повноліття. З спільної згоди подружжя вирішило припинити шлюбні відносини, оскільки подальше спільне життя є неможливим. Відповідачка погоджується з позовом та також не заперечує проти розірвання шлюбу. Фактично сімейні відносини сторін припинилися в серпні 2021 року, спільного господарства сторони не ведуть, тому позивач впевнений, що шлюбні відносини зберегти буде неможливо. У зв`язку з чим просить шлюб, укладений між сторонами, розірвати, судові витрати залишити за ним. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідачка також не з`явилась до судового засідання, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, вказавши, що заявлені вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 28 квітня 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований Муніципалітетом Пафосу в окрузі Пафос, Кіпр, що підтверджується Свідоцтвом про одруження формі [NUMBER] від 28 квітня 2017 року та відповідно до Апостилю підтверджено у [ADDRESS] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , який народився [INFO] у м. Києві. Спору про місце проживання дитини немає, сторонами досягнуто домовленості, що син буде проживати разом із відповідачкою, а позивач, в свою чергу, буде сплачувати аліменти на його утримання до досягнення повноліття. Конституцією України проголошена охорона сім`ї державою, що полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» за практикою ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу, а ст. 63 вказаного Закону передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. При цьому, «Мінська конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» 1993 року, а також «Угода між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах», ратифікована Законом України N2910-IV (2910-15 ) від 22.09.2005, ВВР, 2006, N1, ст.5, не містять колізійних норм щодо розірвання шлюбу, та дозволяє судам України розірвати шлюби, зареєстровані, зокрема у Республіці Кіпр. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Беручи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сім`ї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення; шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Спір про поділ майна відсутній. Малолітній син після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір`ю. Таким чином, суд, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Позивач не ставить питання щодо стягнення з відповідачки понесених ним витрат на оплату судового збору, тому суд не вирішує питання щодо його розподілу. На підставі ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. 58, 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved