Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

02 серпня 2022 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказала, що 12 листопада 2016 року між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Сторони мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. На цей час через відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинились. Відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, в зв`язку із чим прохає суд розірвати шлюб. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 серпня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак у поданій позовній заяві прохала розгляд справи проводити без її участі. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла телефонограма, в якій він прохав розгляд справи проводити без його участі. Позов визнав повністю. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 12 листопада 2016 року у Горішньоплавнівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 275 (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). На цей час спір щодо місця проживання дитини відсутній. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами статтей 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство та відновлювати їх не мають наміру, тому подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач не заявила про бажання відновити своє дошлюбне прізвище, вважаю, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] .

Outcome: approved