Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

22.04.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. У позовній заяві позивач посилається на те, що 12.02.2005 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У березні 2021 року відповідачем була подана позовна заява про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що відповідач проживає окремо, участі в утриманні дитини не приймає, її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Син проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. За письмовою згодою представника позивача на підставі наявних у справі доказів заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року позов було задоволено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву, поданому 17.12.2021 року, відповідач заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивач не проживає з дитиною та не піклується про неї, а, отже, не має права на стягнення аліментів. Також сторона вважає необґрунтованим визначений розмір аліментів. Відповідач зазначає, позивач багато років, починаючи з 2016 року, працює за кордоном та не проживає з сином, що підтверджується наявністю в неї карти побуту в Республіці Польща з 2016 року. Остання карта побуту була видана позивачу 06.08.2019 року, що підтверджує факт того, що як мінімум останні 2 роки вона проживає за кордоном, та за попередній період часу також мала карту побуту строком дії з 2016 по 2019 роки. Два роки дитина проживала з батьками позивача за межами Києва. Проте, останні 3 роки (9 клас навчання у школі та 2 рік навчання у коледжі) дитина проживає у будинку за місцем свої реєстрації одна, без батьківського піклування, разом з чужими людьми, яким позивач здає в оренду частину будинку, що належить відповідачу, без попередньої згоди з ним, та утримує за це кошти, які б мала б витрачати на утримання сина. Навіть з наданої позивачем до суду інформації з Державної прикордонної служби України про перетин нею кордону вбачається, що за місяців 9 місяців та 12 днів 2021 року, (285 календарних днів), вона 223 дня проживала у Республіці Польща і тільки біля 62 днів в України, що спростовую її твердження, що вона проживає з сином. Крім того, вже як мінімум 16.11.2021 року, а можливо і раніше, позивач повернулась до Республіки Польща, що підтверджується інформацією з Інтернет сторінки позивача в соцмережі. Відповідач вважає, що, оскільки сину вже виповнилось 16 років, а позивач як матір з ним не проживає, він має право на самостійне одержання аліментів. Щодо розміру стягуваних аліментів, то, як зазначає відповідач, він переказує кошти на утримання сина, на його прохання, безпосередньо на його карту, в середньому у розмірі 3245,25 грн. щомісячно, останні місяці у розмірі 3500,00 грн., що є значно вищім за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, при винесені рішенні відповідач просить врахувати ще й його матеріальний стан та стан здоров`я. Так, відповідно до довідки, наданої відповідачу його роботодавцем від 12.10.2021 року, заробітна плата останнього складає 2164,45 злотих, що станом на дату надання даного відзиву дорівнює приблизно 14097,47 грн. Однак, оскільки відповідач не має власного житла у Польщі, він за договором оренди орендує житло та сплачує за нього 600 злотих, що складає приблизно 4000,00 грн. на місяць. Відповідач зазначає, що у 2019 році йому вперше був встановлений діагноз - сахарний діабет 2 типу як хронічне захворювання, через що він змушений постійно приймати ліки, що підтверджується витягом з медичної карти №881/145 стаціонарного хворого [PERSON] про виписку його зі стаціонару. Проте, це не свідчить про його повне одужання, а тільки підтверджує факт госпіталізації відповідача та тимчасове покращення його здоров`я після проходження курсу лікування й можливість стати до роботи. Витрати відповідача на ліки, які він приймає на постійній основі, складають приблизно 1850,00 грн. на місяць, що підтверджується копіями чеків на придбання ліків як в Україні, так і в Польщі. Також Відповідач має непрацездатну матір пенсіонерку, якій також допомагає матеріально. Щодо стану здоров`я сина, відповідач зазначає, що, дійсно, дитина має проблеми зі здоров`ям, проте, не є інвалідом, не потребує спеціального догляду чи постійного прийому ліків. Відповідач стверджував, що завжди утримував сина, в тому числі оплачував необхідні витрати на лікування, після призначення курсу лікування дитині у 2021 році надсилав йому кошти на придбання ліків, зокрема у серпні 2021 року у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією про переказ коштів №Р8О5028397603957 від 22.08.2021року. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає діагноз дитини - сахарний діабет, хоча згідно з наданим нею консультативними висновками спеціаліста від 19.04.2021 року та від 08.11.2021року, що наявні в матеріалах справи, дитині встановлений діагноз «гипоталомический сиинром, нейро-зндокринно-обменная форма, ожирение, инсулинорезистентность ». 17.12.2021 року до суду надійшла відповідь сторони позивача щодо обставин, викладених відповідачем у відзиві. Посилається, що відповідач проживає окремо від дитини, він визнає та не заперечує цю обставину. Відповідач працює постійно у Республіці Польща та, як він сам зазначив, фактично проживає однією сім`єю з іншою особою без реєстрації шлюбу. Щодо посилання відповідача, що позивач як мати не проживає сином, що підтверджується наявністю в неї картки побути в Республіці Польща, то така картка не є доказом непроживання з сином (таку картку можна мати, але взагалі не користуватися нею), більше того і у сина була така сама картка. Щодо інформації про перетин кордону позивачем за останні 5 років, то позивач заперечує, адже такий період не має відношення до предмета спору, не стосується відповідача, оскільки позовні вимоги заявлені лише в квітні 2021 року і більш раннього періоду не охоплюють. Позивач дійсно має виїзний характер роботи (іноді тиждень через тиждень, іноді місяць через місяць приблизно), однак вона постійно проживає із сином за адресою [ADDRESS] , одна опікується сином, його побутом, здоров`ям, навчанням, культурним розвитком дитини та дозвіллям, будинком і комунальними послугами. Саме тому вона і змушена заробляти чималі кошти, необхідні на утримання та гармонійний розвиток дитини, і вимушена їздити на роботу саме для утримання дитини. Будинок за вказаною вище адресою - це єдине місце проживання позивача, де зберігаються усі її речі, куди вона щоразу регулярно приїздить із роботи і веде домашнє господарство. Іншого житла позивач не має. На час тимчасових виїздів на роботу позивач також забезпечує дитину усім необхідним, підтримує щоденний зв`язок із дитиною, забезпечує сина доглядом, приготуванням їжі та допомогою у побуті, в тому числі оплачуючи послуги догляду за дитиною на час її відсутності. Сам син сторін - [PERSON] , якому 16 років, відповідно до ч.3 ст. 160 СК України особисто визначив своє місце проживання з матір`ю. Як студент він проживає іноді на відстані від батьків і самостійно, але з урахуванням турботливості мами та стану здоров`я дитини, яка має потребу у спеціальній дієті, нагляді лікаря та прийомі медикаментів, мама забезпечує і оплачує усі умови, в тому числі на час своїх тимчасових виїздів на роботу. Обставини проживання дитини з позивачем, утримання дитини позивачем, піклування позивача про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток підтверджуються наданими доказами. Здоров`ям дитини опікується лише мати, в неї зберігаються усі медичні документи, вона шукає кваліфікованих лікарів та водить дитину на прийоми, оплачує необхідні аналізи та ліки, виконує рекомендації лікарів. Навчання сина оплачує мати, культурним розвитком дитини займається також мати - організовує і оплачує сину поїздки на екскурсії, у табори , санаторії, участь у спортивних заходах, катається з ним на велосипедах, відвідує музеї, культурні заходи. Витрати на оплату комунальних послуг за будинок, в якому проживає дитина з позивачем несе позивач, як і витрати на харчування, побутові покупки та ліки для дитини. Перебуваючи закордоном, позивач здійснює грошові перекази на всі необхідні витрати на утримання сина, також позивач залишає кошти на утримання сина перед від`їздом, оплачує послуги догляду за дитиною і всі необхідні на це витрати. Відповідач не погоджується із розміром аліментів, посилаючись на свій стан здоров`я, стан здоров`я дитини, свій майновий стан і утримання матері відповідача. При цьому жодних доказів утримання ним матері він не надав. Разом з тим, мати відповідача забезпечена, має 2 об`єкти нерухомості у власності, один набула нещодавно. Щодо майнового стану відповідача, то по його грошових переказах видно, що він спроможний здійснювати аліментні платежі на утримання дитини, позивачу відомо, що він має стабільну роботу і високу заробітну плату у Республіці Польща. Щодо стану здоров`я батька і дитини, то батько вважає, що діабет у дитини не потребує постійного прийому ліків, а ось його короткострокова госпіталізація аж у 2019 році, яка завершилася одужанням, - потребує коштів. Проте, диитна постійно перебуває на обліку у ендокринолога, має постійні курси лікування та постійно приймає ліки від цукрового діабету, на відміну від батька, який лише одного разу у 2019 році мав короткостроковий курс лікування на 2 тижні та його стан покращився, про що зазначено у виписці. На обґрунтування необхідних коштів на утримання дитини позивачем було надано чеки, що підтверджують витрати позивача на комунальні послуги за дитину, на їжу та непродовольчі товари, одяг, навчання, культурний розвиток та відпочинок, лікування дитини тощо. На основі цих документів позивачем додатково підраховано та складено розрахунок необхідних витрат на дитину на місяць, тому вважає, що розмір аліментів, вказаний у позові, є виправданим і обґрунтованим. В запереченнях на відповідь на відзив, поданих 05.01.2022 року, відповідач заперечує щодо наданого позивачем розрахунку необхідних витрат на дитину на місяць, оскільки позивач просить стягнути аліменти у частині від заробітку - 1/3 від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач не погоджується з принципом розрахунку, здійсненим позивачем, не вважаючи необхідними витрати для нормального та гармонійного розвитку дитини, вказані на утримання дитини на основі чеків за 1 місяць, при тому, що з наданого розрахунку також не можна зробити висновок про те, що мати щомісячно протягом року витрачає зазначену суму на утримання дитині. При цьому зауважує, що,оскільки згідно нормам ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а позивач не проживає з дитиною та не піклується належним чином про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що підтверджується інформацією з Державної прикордонної служби України про перетин позивачем державного кордону від 26.10.2021 року, протоколом огляду особистої сторінки позивачки у соціальній мережі, тощо, тому, на його думку, позивач не має права на стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.05.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , питання щодо розірвання якого знаходиться на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд погоджується з доводами позивача про її спільне проживання з дитиною, незважаючи на її виїзний характер роботи, який дозволяє з її боку надавати утримання сину, оскільки син визначив своє місце проживання саме с матір`ю, вони зареєстровані за однією адресою, становлять одну сім`ю та пов`язані спільним побутом. При цьому, син сторін та відповідач як іншій з батьків є членами різних сімей. Щодо можливості звернення за стягнення аліментів самого сина сторін, якому виповнилось 16 років, то законом (ч.3 ст.179 СК України) передбачено таке право неповнолітньої дитини на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. В той же час процесуальне законодавство містить інше правило, за яким відповідно до ч.2 ст.47 ЦПК України, зокрема, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, але з виключенням - якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи. За правилами ч.3 цієї статті у разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває цивільної процесуальної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. Цивільної процесуальної дієздатності набуває також неповнолітня особа, якій у порядку, встановленому цим Кодексом, надано повну цивільну дієздатність. Таким чином, право на самостійне звернення дитини до суду не підлягає розширеному тлумаченню та є виключенням із загального правила, а не його безумовним застосуванням. Проте, набуття сином сторін повної цивільної дієздатності за будь-яких умов в судовому засіданні не встановлено. Наряду з цим, слід зауважити, що аліментні відносини з утримання дитини виникають саме між батьками дитини, а не між дитиною та тим з батьків, хто сплачує аліменти. Тому в питаннях щодо стягнення аліментів вона розглядається як особа, яка не бере безпосередньо участі в аліментних правовідносинах та яка має доводити захист свого порушеного права або інтересу у правовідносинах, у яких вона не є учасником, оскільки ці відносини виникають між її батьками. За таких обставин позивач правомірно звернулась із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини на свою користь. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, концепція відносин зі сплати аліментів на дитину полягає в тому, щоб інтереси дитини були забезпечені найкращим чином. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, але і з урахуванням достатності заробітку (доходу) платника аліментів, який при його недостатності не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини, однак, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів, а також всі інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, наявність у платника аліментів осіб, яких він зобов`язаний утримувати за законом, відповідно до закріплених ст.182 СК України критеріїв. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, відповідач проживає окремо та їй коштів на дитину не надає. При цьому, вона в повному обсязі оплачує навчання та лікування сина, який має проблеми зі здоров`ям, регулярно проходить курси терапії. В свою чергу, відповідач посилається на надання утримання сину шляхом перерахування коштів в межах свого доходу на студентську картку сина, а також просив врахувати стан його здоров`я та надання ним допомоги своїй непрацездатній матері, яка є пенсіонеркою. Виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків, виходячи із принципу рівності прав й обов`язків батьків. При цьому щодо хвороби дитини, що потребує більших матеріальних витрат на утримання, то суд враховує цю обставину наряду з іншими, але зазначає, що хвороба дитини як особлива обставина може бути підставою для звернення з окремим позовом, передбаченим спеціальною нормою в порядку ст.185 СК України як участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, суд вважає, що заявлений розмір аліментів, які просить стягнути позивач є частково обґрунтованим, оскільки має бути сорозмірним потребам дитини, враховуючи мету аліментного зобов`язання. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial