Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

19 липня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09 серпня 2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб про що 09 серпня 2003 року зроблено актовий запис № 24 та що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Наразі кожен з подружжя мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Внаслідок чого нормальна атмосфера в сім`ї стала неможливою, будь-які почуття, на яких ґрунтується сімейні відносини- взаємна любов, повага, дружба, взаємодопомога- вичерпані, спроби їх відновити жодних позитивних результатів не принесли. На теперішній час стало зрозумілим, що спільне подружнє життя сторін по справі не склалося через різні погляди, почуття взаємоповаги як до членів подружжя та любов втрачені, відновлення сімейних стосунків неможливо, а виходячи з цього подальше збереження шлюбу не є доцільним та не відповідатиме інтересам обох сторін. Строк на примирення просить не надавати. Спор щодо поділу майна подружжя відсутній, спільних неповнолітніх дітей подружжя не мають. Тому позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 24. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява в якій він просить судове засідання проводити у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Від спільного життя спільних неповнолітніх дітей не мають. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Крім того, суд враховує те, що відповідач надав до суду заяву, в якій визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст. 142 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, поверненню з державного бюджету підлягає 496,20 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved