Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

31.05.2022 представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 6900,81 грн. та судові витрати. Свій позов мотивує тим, що 12.03.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 4066573 на підставі якого, останньому було встановлено ліміт кредитування в розмірі 20 000 грн. Однак, відповідач неналежним чином не виконав свої зобов`язання за договором. Внаслідок цього утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 15.02.2022 становить 6900,81 грн., що складається із 4320,14 грн. неповернута сума кредиту, та 2580,67 грн. - прострочені відсотки. 15.06.2022 провадження у даній справі відкритоза правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін на 05.08.2022. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач відзиву та інших клопотань не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 05.08.2022, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 09.08.2022. Оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.03.2014 між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено Договір про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №4066573, відповідно до умов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки, Банк встановлює по рахунку Клієнта ліміт кредитування в сумі на строк та умовах, визначених цим Договором та тарифами Банку, на умовах якого обслуговується рахунок (а.с.31). Максимальна сума ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн. За користування кредитом, отриманим при цьому Договорі, Клієнт оплачує Банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів (1.13 Договору). Відповідно до п. 1.15 Договору Клієнт зобов`язаний повернути кредитну заборгованість в повному обсязі в терміни, передбачені цим Договором (п.1.3). Відповідно до розрахунку заборгованості по Договору №4066573 станом на 15.02.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становить 6900,81 грн., що складається із 4320,14 грн. неповернута сума кредиту, та 2580,67 грн. - прострочені відсотки(а.с.5 ). 08.07.2021 позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с. 37). Окрім цього, до позовної заяви позивач долучив інформацію про рух коштів по рахунку з 19.11.2018 по 15.02.2022 (а.с. 6-30), копію паспорту відповідача (а.с.36), копію статуту АТ «Кредобанк» (а. с. 41-45), виписку з ЄДР (а. с. 46). Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань перед Банком за Договором, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту відповідачу, який належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором не виконує, чим допустив заборгованість перед позивачем. При ухваленні рішення суд керується наступним. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно з ст. ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених Договором. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконував умови Договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за Договором про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 4066573 від 12.03.2014 станом на 15.02.2022 становить 6900,81 грн., що складається із 4320,14 грн. неповернута сума кредиту, та 2580,67 грн. - прострочені відсотки. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 690,081 грн, на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» (а. с. 48), копію ордеру (а.с.47) та копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С. В. серії ЧН №000531 від 30.11.2018 (а. с. 50). Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, а також документальне підтвердження їх понесення позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, представником позивача не підтверджено понесених витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2481,00 грн. Враховуючи наведене, судові витрати слід стягнути з відповідача в розмірі 2481 грн.

Outcome: partial