Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №\~б/н від 24 травня 2019 року в розмірі 10995 грн. 27 коп. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ\~КБ\~ПриватБанк або Банк), у зв`язку з чим відповідач підписав анкету-заяву №\~б/н від 24 травня 2019 року, відповідно до якої Банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав їй кредитну картку та встановив кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. Підписанням анкети-заяви відповідач [PERSON] (далі Позичальник або Клієнт) підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позивача у заяві. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14 січня 2021 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за вказаним договором на загальну суму 10995 грн. 27 коп., з яких: 9097 грн. 27 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 9097 грн. 27 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 1898 грн. 55 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача Ляр Д.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] ) у судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позов, у якому вона проти задоволення позовних вимог Банку заперечувала, посилаючись на те, що анкета-заява №\~б/н від 24 травня 2019 року, крім її анкетних даних, не містить жодної інформації про умови кредитування, а надані АТ\~КБ\~ПриватБанк Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, а також Паспорт споживчого кредиту не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони нею у момент укладення правочину не підписані та в анкеті-заяві від 24 травня 2019 року прямо не передбачені, тому не можуть підтверджувати, що на момент підписання нею 24 травня 2019 року анкети-заяви ці Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, а також Паспорт споживчого кредиту були у такій самій редакції, у якій вони долучені Банком до позовної заяви. Позивач вказувала на те, що АТ\~КБ\~ПриватБанк до позовної заяви додано витяги із Тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг у редакції, що більш вигідна для Банку на даний час, а не ту редакцію, яка була чинною на момент укладання нею правочину. Крім того, вказувала на те, що вона періодично сплачувала тіло кредиту на картковий рахунок та вважає, що станом на 14 січня 2021 року заборгованість перед Банком у неї відсутня, проте Банк зарахував сплачене нею тіло кредиту в рахунок погашення суми безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитом на загальну суму 4187 грн. 74 коп., а також регулярно списував платежі з карткового рахунку за договором 19060727058176, який вона ніколи з Банком не укладала, на загальну суму 5098 грн. 10 коп., у зв`язку з чим вважає, що нараховані Банком відсотки та регулярне списання платежів з карткового рахунку на загальну суму 9285 грн. 84 коп. необхідно зарахувати як сплату тіла кредиту. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Позивач АТ\~КБ\~ПриватБанк надало відповідь на відзив, у якій, посилаючись на те, що форма кредитного договору, який було укладено з відповідачем [PERSON] відповідає положенням ст. ст. 207, 509, 634, 639 ЦК України, а у підписаній відповідачем заяві-анкеті указано, що, підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі й з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, тому заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають договір про надання банківських послуг. Із виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу встановлений кредитний ліміт, [PERSON] користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали у касах магазинів, а отже вона отримала картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із цієї виписки видно, що відповідач частково сплачувала заборгованість за кредитним договором (графа Сума погашення за наданим кредитом). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладення договору, всі операції за картковим рахунком. Виписка за картковим рахунком та розрахунок суми заборгованості є належним і допустимим доказом у справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не надано, судово-економічні експертизи у справі не призначалися. Також Банк вважає, що посилання відповідача щодо споживчого кредиту є безпідставними, оскільки у даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у той час коли за споживчим кредитом кошти надаються кредитодавцем споживачеві на придбання товарів. Просило суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24 травня 2019 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулася до АТ\~КБ\~ПриватБанк, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №\~б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Із довідки вбачається, що між АТ\~КБ\~ПриватБанк і [PERSON] був підписаний кредитний договір №\~б/н, за яким останній надано кредитну картку [NUMBER] строком дії до 02/23 (т. 1 а.\~с. 7). Згідно із довідкою Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н), за картковим рахунком [NUMBER] із 24 травня 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. (т. 1 а.\~с. 8). Зазначені довідки не містять номеру, дати їх складання, також даних представника позивача АТ\~КБ\~ПриватБанк, який підписав ці довідки, так і підпису самого відповідача [PERSON] . Зі змісту паспорта споживчого кредиту видно, що у ньому містяться типи кредитного продукту Універсальна і Універсальна Голд та умови кредитування відповідно за типами кредитного продукту, інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише в період з 24 травня по 08 червня 2019 року. Даний паспорт споживчого кредиту підписаний представником кредитодавця без зазначення його посади та відомостей про нього (прізвище, ім`я, по-батькові) та міститься підпис відповідача [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №\~б/н від 24 травня 2019 року, укладеного між АТ\~КБ\~ПриватБанк та [PERSON] , який наданий позивачем, станом на 14 січня 2021 року заборгованість відповідача становить: 10995 грн. 27 коп., з яких: 9097 грн. 27 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 9097 грн. 27 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1898 грн. 55 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк до позову долучений Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Витяг із Умов і правил надання банківських послуг та витяг з протоколу №\~15 засідання Правління від 02 квітня 2019 року, на яких відсутні відмітки про дату їх складання та відсутні відомості про посадову особу, яка їх склала та посвідчила. Також позивач АТ\~КБ\~ПриватБанк до позовної заяви і відповідач [PERSON] до відзиву на позов долучили виписки за картковим рахунком №\~ [NUMBER] , із яких вбачається, що за період з 24 травня 2019 року по 10 січня 2021 року відповідач користувалася отриманими кредитними коштами, здійснювала відповідні платежі та погашала кредит. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. При вирішенні цього спору, у контексті із заявленими Банком позовними вимогами, доказуванню підлягають обставини щодо розміру заборгованості (зміст спірних правовідносин у справі) у загальному розмірі 10995 грн. 27 коп., з яких: 9097 грн. 27 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 9097 грн. 27 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 1898 грн. 55 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). За змістом положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, про отримання суми кредиту вказує долучена відповідачем [PERSON] виписка за наявним у неї картковим рахунком, відкритим у АТ\~КБ\~ПриватБанк за період з 24 травня 2019 року по січень 2021 року. Так, надані відповідачем і позивачем виписки за картковим рахунком відкритими на ім`я [PERSON] , які за своїм змістом тотожні, дають підстави вважати їх як належним, допустимим, достовірним, так і достатнім доказом, із них вбачається, що за кредитним рахунком №\~ [NUMBER] вперше відповідачу був наданий кредитний ліміт 24 травня 2019 року в розмірі 5000 грн., за яким того ж дня, 24 травня 2019 року, відбувся перший обіг грошових коштів у розмірі 973 грн. Отже, відповідач [PERSON] не заперечувала факту отримання нею як банківської картки, так і факту встановлення на цю картку кредитного ліміту. Проводячи оцінку цих доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту ст. ст. 77, 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення та виходить з того, що факт надання грошових коштів відповідачу мав місце. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення доказів щодо підписання [PERSON] анкети-заяви та отримання нею банківської картки із встановленням на ній кредитного ліміту. Суд вважає, що долучені Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг із Умов і правил надання банківських послуг, роздруківки Про затвердження Умов і правил надання банківських послуг, на яких відсутні відмітки про дату їх складання, відомості про посадову особу, яка їх склала та посвідчила, не є належними (ст. 77 ЦПК України), достовірними доказами (ст. 79 ЦПК України), оскільки вони не містять підпису [PERSON] та з них неможливо встановити дійсні обставини справи, зокрема, щодо дійсних складових умов кредитного договору, згоду на укладення якого підписала відповідач [PERSON] у заяві-анкеті та відповідно у них беззаперечно не указано, що вони містять інформацію щодо предмета доказування, а також зміст цих роздруківок повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до них та суд у даному випадку позбавлений можливості встановити їх первісну правову природу. Паспорт споживчого кредиту також не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ у справі, у зв`язку з тим, що зі змісту цього паспорта вбачається, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише у період з 24 травня по 08 червня 2019 року, однак позивач просить стягнути заборгованість станом на 14 січня 2021 року, тобто період дії умов цього паспорта є значно меншим періодом, ніж той, за який Банк здійснює розрахунок суми заборгованості. Крім того, паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку та ознайомлення з цим паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №\~393/126/20). Суд вирішує позов у відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України, у межах заявлених вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. За змістом ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У ч. 1 ст. 1 ЦК України встановлено, що цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком і фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року №\~1023-XII (далі Закон №\~1023-XII). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ\~КБ\~ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст положень ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Крім того, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У підписаній відповідачем [PERSON] анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, відсутні відомості про розмір кредитного ліміту, який вона бажає отримати, відсутні також відомості про отримання нею виду платіжної кратки Універсальна чи Універсальна Голд. Позивач АТ\~КБ\~ПриватБанк, пред`являючи вимоги, крім суми заборгованості за тілом кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку суми кредитної заборгованості, посилався на Тарифи, а також на Умови та правила надання банківських послуг в АТ\~КБ\~ПриватБанк як невід`ємні частини кредитного договору. Разом з тим, позивач АТ\~КБ\~ПриватБанк не надано та матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідач [PERSON] , ознайомлювалася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ\~КБ\~ПриватБанку, а також те, що вказані Тарифи та Умови на момент отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку можуть будь-коли змінюватися самим АТ\~КБ\~ПриватБанк у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш йому вигідні та сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність підпису відповідача на цих Умовах та правилах, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ\~КБ\~ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником та якщо позичальник не стверджує, про беззастережне визнання факту ознайомлення із цими Умовами та правилами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони саме в Умовах та правилах надання банківських послуг обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи основні засади цивільного законодавства, необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №\~342/180/17). Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що при підписанні 24 травня 2019 року відповідачем [PERSON] анкети-заяви позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №\~1023-XII, в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, а відповідно, сторони не досягли у належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом тощо. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов АТ\~КБ\~ПриватБанк у частині вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1898 грн. 55 коп. задоволенню не підлягає. Свою відповідь на відзив АТ\~КБ\~ПриватБанк також мотивувало тим, що ним надано: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує долучення до позову саме тієї редакції, яка була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем; погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання, у зв`язку з чим Банк вважав, що вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до Банку з метою подальшого укладення договору. Однак суд, з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №\~342/180/17, виходить із того, що зазначені та долучені Банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, Банком не надано, тому наведений позивачем аргумент судом відхиляється. Щодо позовних вимог АТ\~КБ\~ПриватБанк про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9097 грн. 27 коп., у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 9097 грн. 27 коп., суд дійшов наступних висновків. Як зазначено вище, судом встановлено, що Умови і правила надання банківських послуг, які долучені позивачем до справи, відповідачем не підписані, у зв`язку з чим не прийняті в цілому судом як узгоджені сторонами, тому й відсутні підстави для прийняття цих умов у частині черговості погашення заборгованості. Поряд з цим, суд не вбачає підстав для застосування приписів ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, оскільки із установлених обставин не вбачається наявність будь-якого обов`язку з виконання грошового зобов`язання, крім сплати тіла кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №\~342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти добровільно АТ\~КБ\~ПриватБанк не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання та повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту. Отже, отриманні від відповідача кошти на погашення кредиту (кредитного ліміту) за картковим рахунком, повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів). Із виписки за рахунком відповідача [PERSON] , а також зі змісту розрахунку, наданого позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк, видно, що борг за тілом кредиту становить 9097 грн. 27 коп., у той же час за період з 01 серпня 2019 року по 01 липня 2020 року Банком здійснювалося з карткового рахунку списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 4187 грн. 74 коп., також за період з 07 липня 2019 року по 07 квітня 2020 року Банком проводилися операції Регулярне списання платежу з карткового рахунку за договором 19060727058176 на загальну суму 5098 грн. 10 коп. Отже, списана з карткового рахунку відповідача загальна сума в розмірі 9285 грн. 84 коп. покриває в повному обсязі нараховану суму заборгованості за тілом кредиту, у тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту, в розмірі 9097 грн. 27 коп. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] виконала обов`язок щодо повернення фактично отриманої нею суми коштів. За таких обставин, стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої відповідачем суми коштів буде не тільки необґрунтованим, а й порушуватиме загальні засади цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність (п. 6. ч. 1 ст. 3 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк суду не надано, заперечення відповідачем [PERSON] суми заборгованості, суд дійшов висновку, що позов АТ\~КБ\~ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем у суді не доведений та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed