Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

05.02.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування\~позовної заяви\~покликається на\~те,\~що у\~1991\~році вона\~поселилася у\~квартиру [ADDRESS] .\~На даний\~час проживає\~там разом\~з сином,\~який є\~інвалідом І\~групи,\~ [PERSON] .\~Також у\~цій квартирі\~з 1991\~року проживав\~ [PERSON] ,\~який у\~1994\~році помер.\~Відповідно позивач\~мала намір\~оформити спадщину\~після смерті\~ [PERSON] ,\~оскільки була\~зареєстрована та\~проживала разом\~з ним,\~однак дізналася,\~що власником\~55/100\~частин будинку\~за адресою: [ADDRESS] , є син померлого - [PERSON] , [INFO] , якому [PERSON] 01.08.1990 подарував частку у квартирі, що підтверджується довідкою-характеристикою від 12.02.1997. [PERSON] ще до 1991 року виїхав на постійне місце проживання у Російську Федерацію та з цього часу в Україну не повертався. Після смерті свого батька [PERSON] відповідач [PERSON] в управління будинком не вступив, до даного часу жодного разу ніхто з можливих власників частки не навідувався до будинку та не турбувався про його цілісність, що свідчить про втрату будь-якого інтересу до будинку, в якому вона разом з сином проживає по теперішній час. На думку позивачки, оскільки вона одноособово, безперервно та відкрито користується зазначеним житлом, несе витрати на його утримання, а інші особи, зокрема [PERSON] , своїх прав на вказаний будинок не пред`являють, тому вона має право на визнання за нею права власності на 55/100 частки у цьому нерухомому майні за набувальною давністю. Дана справа перебувала в провадженні судді Карпин І.М. Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області № 716 від 02.12.2021 про призначення проведення повторного авторозподілу судової справи, у зв`язку із закінченням повноважень судді Карпин І.М., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021, справа передана для розгляду судді Білецькій М.О. Ухвалою суду від 06.12.2021 справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04.07.2022 судове засідання у справі відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Тесля Б.І. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи. Відзиву на позов не подав, інших заяв та клопотань від нього не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 24.05.2022 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Оскільки у судове засідання 29.08.2022 не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що відповідно до довідки-характеристики №000020 від 12.02.1997, виданої Львівським обласним бюро технічної інвентаризації (Управління житлово комунального господарства Львівської державної адміністрації), житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим № 503, в розмірі 45/100 частки за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 25.07.1990 за реєстровим № 1122, та в розмірі 55/100 частки за [PERSON] , що підтверджується договором дарування, посвідченим Яворівською державною нотаріальною конторою 01.08.1990 за реєстровим № 1177. Відповідно до копії технічного паспорта, 45/100 частки житлового будинку [ADDRESS] належать третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Також судом встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] проживає дві окремих сім`ї, а саме сім`я [PERSON] (без реєстрації) та сім`я [PERSON] , що підтверджується актом встановлення факту проживання від 18.11.2019. Згідно з акту від 21.01.2004, складеного комісією щодо обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та затвердженого міським головою м. Яворова Поставитюком В., встановлено, що [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , проживала протягом 11 років в [ADDRESS] , за згодою [PERSON] , який надав їй помешкання для проживання. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Яворівської міської ради Народних депутатів № 195 від 26.03.1998, сім`ї [PERSON] в прописці в житловому будинку по [ADDRESS] , відмовлено. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Яворівської міської ради № 697 від 17.12.1998, сім`ї [PERSON] дозволено тимчасово строком на один рік прописатися та проживати в будинку [ADDRESS] . Згідно з довідки ТзОВ «Львівенергозбут» [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , станом на 23.01.2020 заборгованості за електроенергію немає. Згідно з довідки ТОВ «Львівгаззбут» [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , заборгованості за природним газом за особовим рахунком немає. Згідно з довідки МКП «Яворіввода» [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , станом на 23.08.2020 заборгованості за воду немає. Таким чином, позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давність на 55/100 частки у житловому будинку з тих підстав, що вона з 1991 року відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується даним майном. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 Цивільного кодексу України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Наведене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. Відтак, у суді знайшов своє підтвердження належними доказами факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачкою [PERSON] 55/100 частинами будинку за адресою: [ADDRESS] , з 1991 року, тобто протягом строку, що перевищує десять років, а також те, що ніхто не заявив про свої права на частину будинку, а тому суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на 55/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1389,00 грн. підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved