Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

18 січня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. У позовних вимогах позивач просить стягнути з позивача на користь Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 36079 (тридцять шість тисяч сімдесят дев`ять) грн. 55 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працювала головним бухгалтером в Комунальній установі «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради. Так, Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради. Відповідно до акту №08.03-20/4 від 30.12.2020 встановлено, що в порушення ст. 3і Закону України «Про оплату праці» №108/98-ВР від 24.03.1995 при обчисленні розміру заробітної пати працівника для забезпечення її мінімального розміру протягом періоду з 01.01.2017 по 30.09.2020 не враховано суми виробничих премій та доплати за суміщенням посад. В наслідок чого з вини головного бухгалтера [PERSON] , з урахуванням довідки Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради від 17.12.2021 та розрахунків за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 та з 01.01.2018 по 01.02.2019, зайво нараховано та виплачено кошти (доплата до рівня мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2019 по 25.02.2019) на загальну суму: 29578,38 грн., в т.ч. за 2017 рік - 9614,55 грн., за 2018 рік - 17877,33 ган., за 2019 рік - 2086,50 грн. та, як наслідок, зайво перераховано єдиного внеску у сумі 6501,17 грн., в т.ч. за 2017 рік - 2115,20 грн., за 2018 рік - 3926,94 грн., за 2019 рік - 459,03 грн. Вказані кошти в порядку п. 1 ч. 2 ст. 127 КЗпП з працівників, на чию користь вони нараховані, не відраховувались. Враховуючи, що відповідача звільнено із займаної посади 13.02.2019, тобто до виявлення порушень за результатами ревізії (30.12.2020), відповідні кошти в порядку ч. 1 ст. 136 КЗпП України із заробітної плати працівника не відраховувалися. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2022 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. Сторона відповідача направила до суду відзив, яким заперечила на заявлені вимоги з підстав, викладених у відзиві, зокрема зазначала про відсутність встановлення вини відповідача вказаній вище шкоді та про пропуск позивачем строку давності для звернення до з позовом у цій справі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , з 02.02.2017 по день звільнення 13.02.2019 (наказ №12К) працювала головним бухгалтером в Комунальній установі «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради. Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради. Позивач посилається на акт проведеної ревізії від 30.12.2020 № 08.03-20/4, згідно якого за період з 06.02.2017 по 25.02.2019 з вини головного бухгалтера [PERSON] всупереч ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» зайво нараховано та виплачено доплата до рівня мінімальної заробітної плати в сумі 29 578,38 грн., в т.ч. за 2017 рік - 9 614,55 грн., за 2018 рік - 17 877,33 грн., за 2019 рік - 2 086,50 грн., та як наслідок зайво перераховано єдиного внеску в сумі 6 501,17 грн., в т.ч. за 2017 рік - 2 115,20 грн., за 2018 рік - 3 926,94 грн., за 2019 рік - 459,03 грн. В якості доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивач послався на ряд письмових доказів, в т.ч. на: вищевказаний акт ревізії від 30.12.2020 № 08.03-20/4, розрахунок суми зайво нарахованої та виплаченої доплати до розміру мінімальної заробітної плати працівникам КУ «ЗОЦМ» ЗОР за період з 01.01.2018 по 01.02.2019, складені директором КУ «ЗОЦМ» ЗОР І.І.Скороходовою та головним бухгалтером О.Г.Квасковою, довідку від 17.12.2021 № б/н щодо не здійснення відрахувань переплачених коштів в порядку ст. 127 КЗпП України У відповідності до вимог ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальної відповідальності понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, які зазначені у ст. 134 КЗпП України. Натомість, позивач не обґрунтовує власні позовні вимоги положеннями ст. 134 КЗпП України. При вирішенні спору суд наголошує, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП України). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Відповідно до п. 9.5 розділу 9 Статуту КУ «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради головний бухгалтер несе відповідальність лише за додержання порядку ведення й достовірність обліку та статистичної звітності. За положеннями ч. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно до п. 6 розділу IV Посадової інструкції головного бухгалтера Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради, затвердженої наказом в.о. директора КУ «ЗОЦМ» ЗОР Шатухо М.О. від 30.01.2015 № 16/1, головний бухгалтер здійснює контроль за витрачанням фонду оплати праці та встановленням посадових окладів. Отже, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Статуту КУ «ЗОЦМ» ЗОР та посадової інструкції головного бухгалтера КУ «ЗОЦМ» ЗОР, затвердженої наказом від 30.01.2015 № 16/1, особисто головний бухгалтер не здійснює нарахування та не здійснює виплату заробітної плати (перерахування грошових коштів) працівникам даної установи. Крім того, матеріали справи, в т.ч. й матеріали ревізії фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради за період з 01.01.2016 по 30.09.2020, проведеної спеціалістами Управлінням східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області що викладені в акті ревізії від 30.12.2020 № 08.03-20/4, не містять висновків або відомостей про те що даною ревізією виявлено порушення в частині перевищення фонду оплати праці або встановлення посадових окладів із перевищенням від граничних розмірів, що допущено з вини головного бухгалтера цієї установи, тобто з вини відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу сторони відповідача суд зауважує наступне, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16визначиладокази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали заяви не містять. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed