Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Представник позивачки\~звернувся в\~суд із\~зазначеним позовом\~посилаючись на\~те,\~що за\~час перебування\~у шлюбі\~з відповідачем\~за їх\~спільні кошти\~було придбано\~рухоме майно,\~право власності\~на яке\~зареєстровано за\~останнім,\~зокрема:\~07.09.2021\~року автомобіль\~марки «Skoda» моделі «Octavia», 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип кузова хетчбек, номер кузова [NUMBER] , колір червоний, об`єм двигуна 1595 см. куб., та вантажний автомобіль марки «ГАЗ» моделі «5312, 1984 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип кузова вантажний/фургон спеціалізований, номер шасі [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 4250 см. куб. Зазначив, що середня ринкова вартість вищевказаних автомобілів складає відповідно 184 310 грн. та 57 050 грн. Посилається на те, що згодом, 09.12.2021 року, відповідач, без погодження з позивачкою, відчужив автомобіль «Skoda Octavia» своєму батьку [PERSON] , а вилучені кошти витратив на власні потреби. Позаяк добровільної згоди про поділ спільного майна подружжя ними не досягнуто, вантажним автомобілем позивачка не користується, просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію 1/2 частки ринкової вартості вищевказаних транспортних засобів на загальну суму 120680 грн та понесені нею судові витрати. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та додатково пояснив, що спільно сторони не проживають, спільного побуту не ведуть з 01.12.2021 року, що, на його думку, підтверджує факт самовільного відчуження відповідачем, 09.12.2021 року, автомобіля «Skoda Octavia» своєму батькові. Ствердив, що на даний час Свалявський районний суд розглядає справу про розірвання шлюбу між ними. Факт непроживання з позивачкою за указаний період відповідач не заперечив. Як у поданому відзиві, так і у судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Посилається на те, що згадане майно придбане не за спільні кошти подружжя, оскільки позивачка практично не працювала, а сукупний дохід відповідача не дозволяв придбати автомобілі за ціною, зазначеною позивачкою. На підтвердження своїх заперечень надав договір купівлі-продажу від 09.08.2018 року, відповідно до якого відповідачем придбано вантажний автомобіль марки «ГАЗ» моделі «5312», 1984 року випуску, тип кузова вантажний/фургон спеціалізований, номер шасі [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 4250 см. куб. у КП «Чинадіївська хлібопекарня» за 7500 грн. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.2011 року, сторони уклали між собою шлюб 23.07.2011 року, актовий запис № 12 (а.с. 8). Згідно акту за №155-06-222 прийому-передачі виконаних робіт суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , що діє на підставі сертифіката № 984/20 виданого ФДМУ 06.11.2020 року, реєстрація в Державному реєстрі оцінювачів від 03.09.2012 року за № 9445, позивачу надано довідки про середню ринкову вартість вищевказаних транспортних засобів (а.с. 10, 18, 20). За договором\~купівлі-продажу\~від 09.08.2018\~року,\~відповідач \~ [PERSON] \~придбав у КП «Чинадіївська хлібопекарня» вантажний автомобіль марки «ГАЗ» моделі «5312», 1984 року випуску, тип кузова вантажний/фургон спеціалізований, номер шасі [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 4250 см. куб. за ціною 7500 грн., які сплачені ним на розрахунковий рахунок продавця (а.с. 39-40). За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правовим змістом згаданої норми закону набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводи наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За статтею 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Приписи ст. ст. 183 та 364 ЦК України передбачають право співвласника, який бажає виділу, у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації\~вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається\~лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, відповідно до висновків, викладених у п.п. 44-45, 50 Постанови ВП ВС від 08.02.2022 року (справа № 209/3085/20) Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи,\~вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя\~не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.07.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Представником позивачки надано до суду для встановлення дійсної вартості відчуженого автомобіля марки «Skoda»\~моделі «Octavia»,\~2009\~року випуску та наявного у спільній власності вантажного автомобіля марки «ГАЗ»\~моделі «5312»,\~1984\~року випуску на час розгляду справи, як це передбачено нормами ЦПК, довідки оцінювача від 23 червня 2022 року щодо середньої ринкової вартості автомобілів, яка відповідачем не спростована. За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Щодо наданого представником відповідача договору купівлі-продажу вищезгаданого вантажного автомобіля марки «ГАЗ» моделі «5312» як достовірного, на його думку, доказу щодо його вартості, суд вважає, що згаданий доказ не є достовірним, відповідно до вищезгаданої норми Закону, оскільки не дає можливості об`єктивно визначити обставини справи у даному випадку вартість транспортного засобу і саме довідка оцінювача, складена з урахуванням ринкової ціни подібного транспортного засобу, на думку суду, є достовірним та належним доказом. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог і розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу\~\~допомогу\~\~адвоката,\~\~в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а\~\~також\~\~вартість послуг\~\~помічника адвоката визначаються згідно з умовами\~\~договору про надання\~\~правничої допомоги\~\~та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої\~\~допомоги,\~\~встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення\~\~розміру\~\~витрат\~\~на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний\~\~опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для\~\~надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним\~із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат представником позивачки до позовної заяви додано Договір про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2022 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.07.2022 року на загальну суму 14\~000,00 грн. та розрахункову квитанцію № 022294 на згадану суму, Акт прийому-передачі виконаних робіт № 155-06-222 від 24.06.2022 року, рахунок № 155-06-222 від 23.06.2022 року на загальну суму 900,00 грн. та квитанцією № 4202410149 від 24.06.2022 року на згадану суму, а також квитанцію № 45105400021 від 05.07.2022 року на суму 1206,80 грн (а.с. 7, 9-14). Врахувавши складність справи, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі були фактичними і неминучими, а їх розмір є обгрунтованим. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved