Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що за час проживання у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , 2013 року народження. Відповідач фінансової допомоги на утримання сина не надає. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частки від його доходів щомісячно. Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів, покликаючись на те, що їх син [PERSON] , 2013 року народження більшість часу проживає з ним та перебуває на її утриманні. Однак, вважає, що позивач також повинна утримувати свого сина, а тому просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частки від її доходів щомісячно. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просить первісний позов задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали зустрічний позов, надаои пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Просять зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дитиною сторін, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2013 року. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] допитаний в суді як свідок у судовому засіданні зазначив, що син [PERSON] повністю проживає із ним та проводить із ним весь вільний час та вихідні. До позивача [PERSON] він відвозить сина коли йому потрібно на роботу. Матеріально забезпечує сина лише він, відповідач не приймає жодної участі. Оцінюючи покази свідка, суд частково надає їм віри, зокрема, щодо проведення часу відповідача разом із сином та щодо матеріального забезпечення ним сина, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є хрещеним батьком [PERSON] . Він навідується в гості до [PERSON] орієнтовно раз в тиждень та син [PERSON] ввечері завжди перебуває в квартирі відповідача [PERSON] . Наскільки йому відомо [PERSON] нібито постійно проживає із відповідачем [PERSON] . [PERSON] всім забезпечений, батько за ним доглядає та забезпечує усім необхідним. На вихідні [PERSON] буває як із позивачем, так і з відповідачем. Свідок [PERSON] в судовому засідання повідомила, що разом із чоловіком [PERSON] навідується кожні вихідні у гості до [PERSON] , син [PERSON] проживає із ним, батько його забезпечує усім необхідним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є товаришем [PERSON] та постійно навідується до нього додому. Син [PERSON] проживає з батьком, він усім його забезпечує. Також, він повідомив, що бачив, як [PERSON] давав 250,00 грн. [PERSON] коли залишав із нею сина. Чи купує позивач [PERSON] щось сину він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є товаришем [PERSON] та постійно навідується до нього додому, переважно у вихідні дні. Син [PERSON] проживає з батьком, він усім його забезпечує, облаштував для нього кімнату. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є товаришем [PERSON] та постійно навідується до нього додому, переважно раз чи два на тиждень. Син [PERSON] проживає з батьком, він усім його забезпечує, облаштував для нього кімнату. Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. На основі наведеного, суд не бере до уваги покликання позивача [PERSON] , що відповідач [PERSON] не бере участі у фінансовому утриманні сина [PERSON] , оскільки нею не надано жодних доказів, що лише вона утримує сина [PERSON] та крім того, допитані у судовому засіданні свідки ствердили, що [PERSON] бере участь у фінансовому утриманні дитини [PERSON] , а також сама позивач у судовому засіданні не заперечила, що коли син [PERSON] перебуває разом із відповідачем, він харчується у нього та відповідач його забезпечує. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] не утримує фінансово сина [PERSON] , а відтак, позовні вимоги є безпідставними, та у задоволенні первісного позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів, що позивач [PERSON] не утримує сина [PERSON] , зокрема, свідки допитані у судовому засіданні також підтвердили, що син [PERSON] також живе з матір`ю [PERSON] протягом дня та не свідчили, що позивач не бере жодної участі в утриманні сина. А також, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів, що позивач [PERSON] утримує сина [PERSON] в недостатній мірі чи що син потребує утримання у більшому розмірі, ніж [PERSON] надає йому. На основі наведеного, судом встановлено, що сторони як батько та матір малолітнього [PERSON] несуть обоє рівні витрати по утриманню сина, а відтак, позовні вимоги зустрічного позову є безпідставними, та у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з позивача та відповідача слід також стягнути у дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved