Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати, прізвище, ім`я та по батькові якої в свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] ». Після її смерті залишилась спадщина, яку позивач фактично прийняла, оскільки в шестимісячний строк почала користуватись належним спадкодавцю майном, а саме: 1/2 частиною будинку за адресою: [ADDRESS] та її особистими речами. На час реєстрації народження позивача її мати не змінила паспорт, у зв`язку з чим в свідоцтві про народження позивача прізвище, ім`я та по батькові її матері вказано на російській мові « [PERSON] ». З цих\~підстав,\~ [PERSON] \~просить суд\~встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 30.09.1997 року між матір`ю позивача та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року. договір пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу від 02.10.1996 року за №1589. У вказаному договорі зазначено прізвище покупця на російській мові « [PERSON] ». У зв`язку з різним написанням імені матері позивача в свідоцтві про смерть та договорі купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, позивач просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, який пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №7р. за №1589 від 02.10.1996 року; встановити факт належності [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , реєстраційного посвідчення Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.10.1997 року про реєстрацію за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640 та визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, який пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №7р. за №1589 від 02.10.1996 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Крім того, позивач зазначила, що 30.09.1997 року її мати [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Мешкала в ньому, але через 9 місяців померла. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з дитинства, з 1962 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . Поряд з нею до 1997 року проживала [PERSON] , яка продала частину будинку [PERSON] . Остання до 1998 року проживала у придбаному будинку з донькою [PERSON] (позивачем по справі) та онукою. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника [PERSON] та свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Розглянувши позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , суд дійшов до такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з пп. 4.2 розділу 4 глави 10 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Судом встановлено, що 25.04.1971 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №3511 (а.с. 16). Згідно з свідоцтвом про народження від 27.04.1972 року серії [NUMBER] , актовий запис №1012, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). 15.04.1989 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №328 (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про смерть від 29.06.1998 року серії [NUMBER] , актовий запис №5520, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 16). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи відсутність інших відомостей, що спростовують родинні відносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] \~в частині\~встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, який пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №7р. за №1589 від 02.10.1996 року, суд дійшов до такого. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2). Судом встановлено, що 30.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640 (а.с. 20). Нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не був посвідчений. Частиною 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що була чинною станом на 30.09.1997 року), що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ч. 1). Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч. 2). Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 4). Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам (ч. 5). Таким чином, при розгляді справи по суті судом встановлено, що станом на день укладення спірного договору діяла правова колізія щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Із змісту договору купівлі-продажу від 30.09.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, укладений між [PERSON] та [PERSON] , пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №7р. за №1589, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 02.10.1997 року (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] матері [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Зазначена заява зареєстрована за №159 та заведено спадкову справу №62/2021. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу від 29.06.2021 року №331/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на частку житлового будинку. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а також визнання відповідачем позову, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, який пройшов реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №7р. за №1589 від 02.10.1996 року, є обгрунтованими, підтвердженими письмовими докази, а тому задовольняються судом. При розгляді позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, та реєстраційного посвідчення Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.10.1997 року про реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 30.09.1997 року, зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, суд дійшов до такого. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012 р., коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~256\~ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Дослідивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, враховуючи, що договір купівлі-продажу\~частини житлового\~будинку та\~реєстраційне посвідчення\~не відноситься\~до документів,\~які посвідчують\~особу,\~у зв`язку\~з чим\~ суд\~може встановити\~факт їх\~належності відповідній\~особі, суд дійшов до висновку, що договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, та реєстраційне посвідчення Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.10.1997 року про реєстрацію за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.09.1997 року, зареєстрований на Південно-українській товарній біржі у журналі реєстрації прав з нерухомістю від 30.09.1997 року, реєстраційний номер 001640, належать [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат, судовий збір у розмірі 2\~724 грн. судом покладається на [PERSON] .

Outcome: approved