Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3) про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на виділене майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.10.2019 року на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., номер запису в реєстрі нотаріальних дій №386 [PERSON] продала [PERSON] 3/16 частки домоволодіння [ADDRESS] , яке складалося з: житлового будинку Літера «А» загальною площею 100,20 кв.м., житловою площею 42,80 кв.м., прибудови літера «а», прибудови літера «а1», житлового будинку літ. «Б» загальною площею 90 кв.м., житловою площею 63,30 кв.м., прибудови літера «Б», прибудови літера «б», прибудови літера «б2» та господарські споруди. Так, у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебуває домоволодіння, яке складається з житлового будинку в літ. «А» загальною площею 101,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1»; житлового будинку в літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 63,3 кв.м., прибудови літ. «Б1». прибудови літ. «б», прибудови літ. «б2», сараю літ. «Е», сараю літ. «З», убиральні літ. «Л», огорожі «1-5», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 784265580000 (надалі - будинок). Співвласники будинку набули у власність частки у будинку не внаслідок власних вкладів у придбання (виготовлення, спорудження) будинку, а на підставі окремих правочинів, розмір їх часток у праві спільної часткової власності був встановлений за домовленістю співвласників, яка відображена у Договорі про зміну розміру часток у праві власності, тому у даному спорі відсутні суперечності стосовно розміру частки позивача у спільному частковому праві власності на майно та того, яке саме майно має бути виділене позивачу внаслідок поділу спільного будинку. Порядок володіння та користування будинком був встановлений його власниками шляхом укладання нотаріально посвідченого Договору від 25.04.1973 року, частина будинку на яку позивач набула право власності визначена у її правовстановлюючому документі та відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач провела ремонт та перепланування належних їй частин будинку без втручання в його несучі конструкції (інженерні системи загального користування у будинку літ «А» відсутні), що підтверджено Довідкою-характеристикою від 27.07.2020 року №б/н, виданою ТОВ «Проектно Консалтингова Група» в наслідок чого було змінено площу та опис майна, яке належить позивачу. Так, станом на момент подання цього позову, майно позивача має наступний опис: частка житлового будинку літера «А» загальною площею - 61,5 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м.; прибудова літ, «а», сарай літ. «З», 1/4 частина огорожі 1-5. 14.08.2020 року співвласники будинку уклали договір про зміну розміру часток у праві власності, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І., номер запису в реєстрі нотаріальних дій №233. На підставі вищевказаного договору частки співвласників у будинку змінилися наступним чином: розмір частки [PERSON] змінено з 3/16 на 32/100; розмір частки [PERSON] змінено з 79/400 з на 22/100; розмір частки [PERSON] змінено з 6/25 на 26/100; розмір частки [PERSON] змінено 1/8 на 20/100. Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду, розміри часток співвласників у будинку, які з початку були невірно зазначені у їх правовстановлюючих документах, були приведені у відповідність та у своїй сумі становлять одиницю. Враховуючи викладене, позивачка просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] на будинок, що складається з житлового будинку в літ. «А» загальною площею 101,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1»; житлового будинку в літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 63,3 кв.м., прибудови літ. «Б1», прибудови літ. «б», прибудови літ. «б2», сараю літ. «Е», сараю літ. «З», убиральні літ. «Л», огорожі «1-5», що розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 784265580000) внаслідок виділення з нього в натурі 32/100 частки [PERSON] , та надати у власність [PERSON] новостворений об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею - 61,5 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м.; господарські будівлі та споруди: прибудова літ. «а», сарай літ. «З», 1/4 частина огорожі 1-5 з подальшим присвоєнням окремої адреси цьому самостійному об`єкту нерухомого майна; визнати за [PERSON] право приватної власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею - 61,5 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м.; господарські будівлі та споруди: прибудова літ. «а», сарай літ. «З», 1/4 частини огорожа 1-5 з подальшим присвоєнням окремої адреси цьому самостійному об`єкту нерухомого майна. Ухвалою суду від 29.11.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.12.2021 року від позивача надійшло клопотання про доручення доказів, зокрема, висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 17.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Позивачка у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. У встановлений в ухвалі строк відповідачі відзиву щодо позовних вимог до суду не направили. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 29.10.2019 року на підставі договору купівлі-продажу частки будинку нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., номер запису в реєстрі нотаріальних дій №386 [PERSON] продала [PERSON] 3/16 частки домоволодіння [ADDRESS] , яке складалося з: житлового будинку Літера «А» загальною площею 100,20 кв.м., житловою площею 42,80 кв.м., прибудови літера «а», прибудови літера «а1», житлового будинку літ. «Б» загальною площею 90 кв.м., житловою площею 63,30 кв.м., прибудови літера «Б», прибудови літера «б», прибудови літера «62» та господарські споруди. Так, у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебуває будинок, яке складається з житлового будинку в літ. «А» загальною площею 101,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1»; житлового будинку в літ. «Б загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 63,3 кв.м., прибудови літ. «Б1». прибудови літ. «б», прибудови літ. «б2», сараю літ. «Е», сараю літ. «З», убиральні літ. «Л». огорожі 1-5», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 784265580000, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки: 277227340 від 29.09.2021 року. Позивач провела ремонт та перепланування належних їй частин будинку без втручання в його несучі конструкції (інженерні системи загального користування у будинку літ «А» відсутні), що підтверджено Довідкою-характеристикою від 27.07.2020 року №б/н, виданою ТОВ «Проектно Консалтингова Група» в наслідок чого було змінено площу та опис майна, яке належить позивачу. Так, станом на момент подання цього позову, майно позивача має наступний опис: частка житлового будинку літера «А» загальною площею - 61,5 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м.; прибудова літ, «а», сарай літ. «З», 1/4 частина огорожі 1-5. 14.08.2020 року співвласники будинку уклали договір про зміну розміру часток у праві власності, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І., номер запису в реєстрі нотаріальних дій №233. На підставі вищевказаного договору частки співвласників у будинку змінилися наступним чином: розмір частки [PERSON] змінено з 3/16 на 32/100; розмір частки [PERSON] змінено з 79/400 з на 22/100; розмір частки [PERSON] змінено з 6/25 на 26/100; розмір частки [PERSON] змінено 1/8 на 20/100. Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду, розміри часток співвласників у будинку, які з початку були невірно зазначені у їх правовстановлюючих документах, були приведені у відповідність та у своїй сумі становлять одиницю. Співвласники будинку набули у власність частки у будинку не в наслідок власних вкладів у придбання (виготовлення, спорудження) будинку, а на підставі окремих правочинів, розмір їх часток у праві спільної часткової власності був встановлений за домовленістю співвласників, яка відображена у Договорі про зміну розміру часток у праві власності, тому у даному спорі відсутні суперечності стосовно розміру частки позивача у спільному частковому праві власності на майно та того, яке саме майно має бути виділене позивачу в наслідок поділу спільного будинку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як вбачається з приписів вищевказаних норм права для реалізації права співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності не встановлено жодних вимог щодо попереднього повідомлення таким співвласником інших співвласників про свій намір виділити в натурі частку, або направлення (надання) таким співвласником іншим співвласникам свого обґрунтування стосовно неможливості подальшого перебування його майна у спільній частковій власності, або дотримання будь-якої, зокрема, позасудової процедури врегулювання виділення частки в натурі, тому позивач для вирішення питання виділу своїх 32/100 часток з будинку звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до висновку Верховного Суду, вказаного у постанові від 13.02.2019 року у справі № 405/4752/13-ц щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах: «за змістом норми статті 364 Цивільного кодексу України виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Верховний суд виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183,358, 364, 367, 379, 380, 382 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності». Аналогічне роз`яснення надав Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює праве приватно: власності громадян на жилий будинок» (з подальшими змінами і доповненнями)». Відповідно до технічного паспорта на будинок, що виготовлений 27.07.2020 року ТОВ «Проектно Консалтингова Група» кожен з будинків Співвласників має окремий вхід позначений у Техпаспорті відповідними цифрами, а частина будинку, яка належить позивачу пов`язана з частиною будинку, яка належить відповідачу-3 та знаходяться вони у будинку літера «А» (вхід №5 - позивач вхід №4 - відповідач-3), частина будинку, яка належить відповідачу-1 пов`язана з частиною будинку, яка належить відповідачу-2 та знаходяться вони у будинку літера «Б» (вхід №3 - відповідач-2 вхід №1 - відповідач-1). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року у справі № 405/4752/13-ц, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Так, відповідно до рекомендацій Верховного Суду обов`язковою умовою виділу в натурі окремого об`єкту нерухомого майна з об`єкту нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності (Домоволодіння) є технічна можливість виділення у приватну власність відокремленої частини Домоволодіння із самостійним виходом, яка є ізольованою від частин Домоволодіння, які належать іншим співвласникам. Згідно з приписами частин 1 та 5 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до висновка експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 10-1/2021 від 08.11.2021 року, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі [PERSON] 32/100 частки в домоволодіння [ADDRESS] , що згідно договору про зміну розміру часток у праві власності від 14.08.2020 року складається з частки в житловому будинку «А» площею 61,5 кв.м. (в цю площу входить прибудова літ. «а»), житловою площею 27,6 кв.м., сараю - літ. «З», ј частини огорожі № 1-5, технічно можливо при умові відхилення від вимог п. 5.6, п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019. Відповідно до п. 3.12 «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном» (схвалені Вченою радою КНДІСЕ від 27.12.2016 №11), поділ (виділ частки) житлового будинку може бути запропонований з відхиленням від чинних вимог нормативних документів, зокрема із збереженням існуючої висоти, розмірів та площі приміщень будинків старої забудови, які приймались в експлуатацію за діючими на той час будівельними нормами і правилами, або якщо такий поділ відповідає фактичному порядку користування будинком, але у разі забезпечення безпечних умов проживання в будинку після поділу. Як вбачається з техпаспорт та висновку експерта, будинок в розумінні ст. 183 Цивільного кодексу України є подільною річчю, тобто його можна поділити без втрати цільового призначення, а в наслідок поділу будинку на окремі частини позивач повинна отримати у приватну власність окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України. Відповідно до висновку Верховного Суду України висловленого у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 та у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 161/5405/15-ц у вирішенні спору про поділ жилого будинку суд має зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона становить, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Верховний суд України в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Відповідно до вимог статей 379, 380 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. У Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських і присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 № 158 наведено тлумачення таких понять, як «господарські (присадибні) будівлі» та «господарські (присадибні) споруди», а саме: господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, та прибудови до них; господарські (присадибні) споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій, до яких належать колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо, та прибудови до них. Зважаючи на вище наведені норми права до складу 32/100 часток позивача у будинку входять, як житловий будинок, так і господарські будівлі та споруди, а саме: [PERSON] належить частка житлового будинку літера «А» площею - 61.5 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м.; господарські будівлі: прибудова літ. «а», сарай літ. З . господарська споруда: огорожа «1-5» 1/4 частина. Вищевказані обставини, зокрема, підтверджені Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №277227340 від 29.09.2021 року та Договором про зміну розміру часток у праві власності від 14.08.2020 року. Згідно з приписами ч. 3 ст. 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що будинок є подільною річчю, виділ часток жилого будинку є можливим, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved