Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

21 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на її користь боргу за договором позики у розмірі 7916 грн., а також понесені нею судові витрати у справі. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 15 лютого 2021 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. На підтвердження чого, відповідачем було складено розписку про отримання грошей від 15 лютого 2021 року в присутності трьох свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За вказаним договором відповідач зобов`язалася повернути кошти в повному обсязі до 30 березня 2021 року. Проте, ні у вказаний в розписці строк, ні до часу звернення з даним позовом до суду, відповідач кошти не повернула. В липні 2021 року вона направляла відповідачу претензію з вимогою про повернення коштів, проте остання жодним чином не відреагувала. До судових витрат входять виключно витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2021 року вирішено відкрити провадження у справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Копію позовної заяви з додатками та ухвалу від 20 жовтня 2021 року відповідач отримала особисто 06 грудня 2021 року. Проте, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву, не скористалася. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Крім того, просила суд прийняти її відмову щодо допиту у справі як свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач та її представник повторно в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини їх неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки [PERSON] , [INFO] , датованої 15 лютого 2021 року, вона одержала в борг від [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 7916 грн., які зобов`язалася повернути в повному обсязі до 30 березня 2021 року. Розписка складена в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які своїми підписами підтвердили факт передачі грошей. 29 червня 2021 року [PERSON] направила поштою за місцем реєстрації [PERSON] претензію щодо повернення коштів за розпискою від 15 лютого 2021 року. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивачем 15 лютого 2021 року було передано відповідачу кошти в сумі 7916 гривен 00 коп., з терміном до 30 березня 2021 року. Факт передачі вказаної суми підтверджується розпискою про отримання вказаної суми, підписаною власноручно відповідачем по справі, в присутності трьох свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаної розписки, відповідач повина була повернути вказану суму боргу до 30 березня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання не виконує, до теперішнього часу ніяких сум в рахунок повернення боргу позивачу не виплатила. Зазначена розписка недійсною у встановленому законом порядку не визнана. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст.1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 7916 гривен на строк до 30 березня 2021 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка містить усі істотні моменти передбачені для договору. Крім того, відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконала, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не надходило. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved