Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первинним позовом до відповідача, яким з врахуванням уточнених позовних вимог просив виселити [PERSON] \~з квартири\~ [ADDRESS] ,\~з наданням\~іншого житлового\~приміщення за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зобов`язавши\~Центр надання\~адміністративних послуг\~Личаківського району\~міста Львова\~зняти з\~місця реєстрації\~(місця\~проживання)\~ [PERSON] . Позов мотивує тим, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є позивач (далі - АТ «ПУМБ»), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5676283 від 07.09.2007, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 64000 доларів США. У забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки № 5676560 від 07.09.2007, посвідчений Лаврик Т.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 5847. Як зазначено в договорі іпотеки, [PERSON] передала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою 41,1 кв.м., як предмет іпотеки. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитних договорів банк звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV та іпотечного застереження, яке міститься у договорі іпотеки, шляхом прийняття його у власність, про що 09.08.2018 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності № 27652360, тобто власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач (відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135712407). Оскільки предметом позову є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення відповідача з житлового приміщення, інформація про зареєстрованих осіб є доказом у справі, що підтверджує реєстрацію та проживання осіб в житловому приміщенні. На даний час реєстрація відповідача у квартирі унеможливлює реалізацію позивачем свого конституційного права на власність, тобто безперешкодно володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що належить позивачу на законних підставах. Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-158цс14 право членів сім`ї власника користуватись житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням такого права особи втрачається й право користування у членів його сім`ї. Відповідно до п.п. 8 п. 1.4 Договору іпотеки предмет іпотеки не є для іпотекодавця та членів його сім`ї єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім`ї іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. У Постанові № 6-158цс14 від 01.03.2016 ВСУ дійшов до висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказану квартиру позивач пропонує надати відповідачу як альтернативне житло для проживання. Дотримуючись вимог закону, позивач безпосередньо повідомив відповідача своїм листом за вих. № КНО-44.4.2/1201 від 31.08.2018 про звільнення предмету іпотеки, в тому числі від особистих речей, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання даного листа відповідно до п. 4.5. Договору іпотеки (копія відповідного листа, докази його направлення відповідачу додаються). У свою чергу, надіслана відповідачу вимога про добровільне звільнення предмету іпотеки, в тому числі від особистих речей, протягом 14 календарних днів була повернута позивачу за закінченням терміну зберігання. У встановлений строк відповідач не виконав вимоги позивача і надалі продовжує проживати у квартирі, що належить позивачу. Жодної відповіді на надіслані відповідачу листи позивач так і не отримав, що свідчить про нехтування відповідачем законних вимог та прав позивача. Відповідно до п. 3.2.7 Договору іпотеки після прийняття позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі зобов`язані на письмову вимогу позивача добровільно звільнити приміщення та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими мешканцями. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її представника, судового рішення, яке набрало законної сили, в тому числі про виселення. Відповідач звернулася до суду із позовом до відповідачів, який прийнятий до розгляду судом та об`єднаний в одне провадження як зустрічний із первісним позовом АТ «ПУМБ». З врахуванням поданих до суду уточнень позовних вимог остаточно просила визнати недійсними кредитний договір № 5676283 від 07.09.2007 та договір іпотеки від 07.09.2007 між сторонами, скасувавши рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. від 27.08.2018, індексний номер: 42716102, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Український міжнародний банк», вилучити запис про право власності № 27652360 та відновити в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що вона не\~підписувала ні\~кредитний договір,\~ні договір\~іпотеки,\~гроші за\~кредитом не\~отримувала.\~Підписи виконані\~від її\~імені іншою\~особою.\~В паспорт,\~який [PERSON] )\~був втрачений,\~була вклеєна\~фотографія зовсім\~іншої особи,\~що видно\~неозброєним оком\~(на\~копіях,\~наданих банком,\~фотознімок не\~ [PERSON] ).\~Більше того,\~про існування\~вказаних договорів\~їй стало\~відомо лише\~з отриманням\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі\~за позовом\~ПАТ «ПУМБ»\~до неї\~про виселення.\~Хто і\~яким чином\~оформив кредитний\~договір за\~підробленими документами\~на ім`я\~« [PERSON] » їй\~не відомо.\~Оскільки підписи\~від імені\~відповідача виконані\~іншою особою,\~такий договір\~вважається неукладеним.\~Неукладений договір\~не може\~мати жодних\~правових наслідків,\~в тому\~числі на\~підставі такого\~договору особа\~не може\~бути виселена\~з жилого\~приміщення. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин мас зчинятися у формі, встановленій законом. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Станом на момент звернення [PERSON] до суду з позовною заявою до 16.01.2020 була чинною попередня редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Представником позивача подано до суду заяву про застосування позовної давності до вимог, заявлених у зустрічній позовній заяві, у якій він вказує, що правочини які оспорює відповідач у судовому порядку, були укладені у 2007 році, а тому відповідач звернувся до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у зустрічному позові. Представником відповідача подано до суду відзив на первісний позов, в якому він проти позову заперечив з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві, додатково зазначивши, що у первісній позовній заяві зазначено, що позивач звертається до суду не як іпотекодержатель, а як власник. В той же час, незаконна реєстрація права власності не може породжувати правових наслідків. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано незаконно з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п.4.4, п 4.7.1. договору про іпотеку іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотепки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному документі має міститися підстава звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Позивач жодних вимог про усунення порушень до звернення стягнення на предмет іпотеки не надсилав. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» строк вимоги для споживчих кредитів, забезпечених іпотекою, становить 60 днів, а не 30. Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Відповідно до п. 4.7. Договору про іпотеку, який передбачає іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, такі умови відсутні. Оскільки недотримані вимоги закону щодо іпотечного застереження, передбаченого в п. 4.7. Договору іпотеки, таке застереження не могло бути підставою до переходу права власності. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц: спосіб реалізації іпотекодержателями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що для цього потрібно у порядку передбаченому ст. 35 Закону України «Про іпотеку» направити іпотекодавцю вимогу про усунення порушень основного зобов`язання (іпотечне повідомлення), яка повинна бути виконана протягом 30 (тридцяти) днів (за споживчими кредитами - 60 (шістдесят) днів) з моменту отримання. Потім за даним повідомленням та відповідним застереженням у договорі іпотеки кредитор може звернутися до нотаріуса для перереєстрації права власності. Лише за наявності двох вищезазначених елементів нотаріус може здійснити реєстрацію права власності за іпотекодержателем. Згідно зі\~ст.\~19\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна\~реєстрація прав\~проводиться зокрема\~на підставі:\~договорів,\~укладених у\~порядку,\~встановленому законом;\~інших документів,\~що підтверджують\~виникнення,\~перехід,\~припинення прав\~на нерухоме\~майно,\~поданих органу\~державної реєстрації\~прав разом\~із заявою.\~Відповідно до\~п.\~36\~Постанови KM\~України від\~17\~жовтня 2013\~року №\~868\~"Про\~затвердження Порядку\~державної реєстрації\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень"\~для проведення\~державної реєстрації\~речових прав\~необхідними документами\~є документи,\~що підтверджують\~виникнення,\~перехід або\~припинення таких\~прав на\~нерухоме майно,\~та інші\~документи,\~визначені цим\~Порядком.\~Пунктом 46\~цієї Постанови\~передбачено,\~що для\~проведення державної\~реєстрації права\~власності на\~підставі договору\~іпотеки,\~що містить\~застереження про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя, заявник, крім\~документа,\~що підтверджує\~виникнення,\~перехід та\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30 (60)-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30 (60)-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, виходячи із аналізу вищезазначених норм законів та нормативно-правових актів, звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки банк набуває лише за умови надання до реєстратора відповідних документів. А реєстратор для вчинення реєстраційної дії з реєстрації права власності має перевірити не тільки наявність, а зміст і повноту поданих документів, тобто застереження, про яке домовились сторони. Оскільки необхідні умови для реєстрації права власності на предмет іпотеки позивачем не виконані, то і реєстрація права власності є незаконною, і відповідно не несе за собою жодних правових наслідків для сторін. Оскільки реєстрація позивачем права власності на спірну квартиру проведена з вищевказаними порушеннями законодавства, згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Щодо надання\~позивачем іншого\~житлового приміщення\~для проживання\~відповідача,\~то позивач\~не надає\~жодних даних\~про осіб,\~які проживають\~у цій\~квартирі,\~чи відповідає\~вона санітарним\~нормам,\~необхідним для\~проживання в\~ній осіб.\~Відповідно до\~п.\~22-1\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~2\~від 12\~квітня 1985\~року «Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» позови\~про виселення\~з наданням\~іншого жилого\~приміщення не\~можуть бути\~задоволені,\~якщо надане\~приміщення не\~відповідає санітарним\~і технічним\~вимогам.\~Іншого житла\~відповідач не\~має,\~у спірній\~квартирі зареєстрована\~та проживає\~особисто зі\~своєю сім`єю.\~Тому виселення\~ [PERSON] \~із займаної\~квартири порушує\~її права,\~гарантовані статтею\~47\~Конституції України,\~згідно якої\~ніхто не\~може бути\~примусово позбавлений\~житла.\~Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~40.\~ЗУ «Про\~іпотеку» після\~прийняття рішення\~про звернення\~стягнення на\~передані в\~іпотеку житловий\~будинок чи\~житлове приміщення\~шляхом позасудового\~врегулювання на\~підставі договору\~всі мешканці\~зобов`язані\~на письмову\~вимогу іпотекодержателя\~або нового\~власника добровільно\~звільнити житловий\~будинок чи\~житлове приміщення\~протягом одного\~місяця з\~дня отримання\~цієї вимоги.\~Якщо мешканці\~не звільняють\~житловий будинок\~або житлове\~приміщення у\~встановлений або\~інший погоджений\~сторонами строк\~добровільно,\~їх примусове\~виселення здійснюється\~на підставі\~рішення суду.\~Відповідач не\~отримувала жодної\~вимоги чи\~листа з\~проханням виселення\~з квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] .Необхідність\~такої вимоги\~про виселення\~також передбачена\~ч.\~3\~ст.\~109\~ЖК України.\~Однак відповідно\~до вимоги,\~яку нібито\~направляли [PERSON] ,\~яка долучена\~до позовної\~заяви,\~зазначено,\~що банк\~просить [PERSON] \~негайно звільнити\~приміщення.\~Направляючи зазначене\~повідомлення,\~банк свідомо\~порушив ч.\~3\~ст.\~109\~ЖК України,\~не надавши\~Відповідачу 30-денного\~терміну для\~звільнення приміщення.\~Відповідно до\~позиції Верховного\~суду України,\~висловленої у\~справі №\~6-1356цс15\~від 02.03.2016\~07\~червня 2014\~року набув\~чинності Закон\~України від\~03\~червня 2014\~року №\~1304-VII\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» (далі\~-\~Закон №\~1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України - позичальника або майнового поручителів за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичапьника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Можна зробити висновок, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, проти зустрічного позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у заявах по суті спору, зазначивши, що задоволення первісного позову виключає задоволення зустрічного позову. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти первісного позову заперечили з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві, уточненнях до неї та відзиві на первісний позов, зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні наведеним у заявах по суті спору, зазначивши, що задоволення зустрічного позову виключає задоволення первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., треті особи та їх представники у судове засідання з розгляду справи жодного разу не з`явились із невідомих причин, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, письмових пояснень на позов не надавали. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Первісна позовна заява надійшла до суду 29.10.2018. Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито провадження у справі. 26.04.2019 представником відповідача подано відзив на позов. Ухвалою суду від 07.05.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позовна заява [PERSON] надійшла до суду 06.08.2019. Ухвалою суду від 25.09.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.09.2019 первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження, в об`єднаній справі розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.12.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом. За клопотанням сторони відповідача [PERSON] на підставі ухвали суду від 28.09.2020 проведено судово-почеркознавчу експертизу (висновок № 110 від 22.04.2021). Ухвалою суду від 06.11.2019 в порядку забезпечення позову було заборонено АТ «ПУМБ» вчиняти будь-які дії щодо відчуження чи розпорядження спірною квартирою. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.02.2020 ухвалою суду від 06.11.2019 скасовано, в задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення позову відмовлено. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житлова площа 41,1 кв.м., належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 29.12.2005 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10775743, номер об`єкта в РПВН 14905874. Відповідно до кредитного договору № 5676283 від 07.09.2007 ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу кредит в розмірі 64000 доларів США. У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору був укладений договір іпотеки № 5676560 від 07.09.2007, посвідчений Лаврик Т.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 5847. За договором іпотеки [PERSON] передала спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] в іпотеку позивачу. У подальшому позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV та іпотечного застереження, яке міститься у договорі іпотеки, шляхом прийняття його у власність, про що 09.08.2018 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності № 27652360. Таким чином, власником квартири за адресою: [ADDRESS] на даний час є позивач відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135712407. Одночасно, згідно з довідкою ЛКП «Дім» № 431 від 08.04.2019 відповідач [PERSON] одноосібно зареєстрована за місцем проживання у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно доводів зустрічного позову відповідач не підписувала ні кредитного договору, ні договору іпотеки, гроші за кредитом не отримувала. Підписи виконані від її імені іншою особою. В паспорт, який [PERSON] був втрачений, була вклеєна фотографія зовсім іншої особи. За цим фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України Франківським ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальній справі № 144-1788. Постановою слідчого від 15.03.2010 досудове слідство зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в ред. 1960 року) у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин. Відомості, що [PERSON] було відомо про результати кримінальної справи та прийняті у ній процесуальні рішення, зокрема, що останню було повідомлено про зупинення досудового слідства у кримінальній справі, матеріали справи № 144-1788, яка була витребувана судом, не містять. Більше того, як видно із матеріалів кримінальної справи, остання перебуває у справі в статусі свідка, а тому не повідомляється про процесуальні рішення, які у ній приймаються. Натомість, АТ «ПУМБ» подано заяву від 05.05.2008 про залучення його цивільним позивачем у кримінальній справі на загальну суму 342393,78 грн. (еквівалент кредиту в сумі 64000 доларів США на час подання заяви). Відповідно до останньої постанови слідчого від 15.03.2010 про зупинення досудовим слідством встановлено, що невстановлена особа підробила та 07.09.2007 використала завідомо підроблені документи, надавши у Філію ЗАТ «ПУМБ» у м. Львові з метою отримання кредиту підроблений паспорт на прізвище [PERSON] (з переклеєною фотографією) та завідомо підроблену довідку про доходи на зазначене ім`я з ТзОВ «Євро віта-Україна». Продовжуючи свою злочинну діяльність, невстановлена особа шляхом обману отримала кредит у Філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Львові на суму 64000 доларів США під заставу квартири, в якій прописана [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Оскільки обставина підписання невстановленою особою від імені відповідача [PERSON] оспорюваних кредитного договору та договору іпотеки безпосередньо є предметом досудового розслідування у кримінальній справі, провадження у якій не закрито, а тому доводи представника позивача щодо пропуску відповідачем [PERSON] строку позовної давності з приводу позовних вимог про визнання таких договорів недійсними є необґрунтованими. Про порушення своїх прав (реєстрацію права власності на квартиру за позивачем), на думку суду, відповідач дізналась лише після пред`явлення відповідного позову про її виселення до суду. Жодних доказів надсилання будь-яких листів, повідомлень позивачем на ім`я відповідача [PERSON] щодо необхідності виконання оспорюваних кредитного договору та договору іпотеки, які є предметом досудового розслідування у кримінальній справі, в період з часу порушення кримінальної справи до 2018 року (часу звернення банку із відповідним позовом про виселення відповідача до суду) матеріали цивільної справи не містять. Єдине повідомлення про необхідність звільнення спірної квартири на ім`я відповідача [PERSON] направлялось позивачем 31.08.2018, однак докази вручення такого відповідачу відсутні. Таким чином, відповідачем [PERSON] строк позовної давності при пред`явленні зустрічного позову не пропущено. Як встановлено судом, при візуальному огляді оригіналів документів, на підставі яких були укладені оспорювані кредитний договір та договір іпотеки, що містяться в матеріалах кримінальної справи, вбачається, що на копії паспорту, наданого банку, міститься фотознімок особи, візуально не схожої на відповідача [PERSON] . Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 110 від 22.04.2021, проведеної на підставі ухвали суду від 28.09.2020, встановлено, що підписи від імені [PERSON] , розташовані у графі: «Позичальник» на кожній сторінці кредитного договору № 5676283, укладеного 07.09.2007 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] , та на зворотній стороні останнього аркуша графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що є додатком № 1 до кредитного договору від 07.09.2007, у графі: «Іпотекодавець», після слів: « [PERSON] [PERSON] » на лицевій стороні третього аркуша договору іпотеки № 5676560, укладеного 07.09.2007 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., та зареєстрованого в реєстрі за № 5847, та на зворотній стороні другого аркуша додаток № 1 до договору іпотеки № 5676560 від 07.09.2007 «Суть та розмір Основного зобов`язання, виконання якого забезпечується Договором іпотеки та після слова: «Подпись клиента» на зворотній стороні предварительной заявки на получение кредита від 06.09.2007, виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів. Рукописні записи: « [PERSON] », розташовані: у графі: «Іпотекодавець», після слів: « [PERSON] » на лицевій стороні третього аркуша договору іпотеки № 5676560, укладеного 07.09.2007 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 5847, та на зворотній стороні другого аркуша додатку № 1 до договору іпотеки № 5676560 від 07.09.2007 «Суть та розмір Основного зобов`язання, виконання якого забезпечується Договором іпотеки, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Обставина, що відповідач [PERSON] не підписувала оспорюваних договорів підтверджується також висновками судових експертиз, які проведені у межах кримінальної справи (№ 79 від 28.01.2009, № 3196 від 07.07.2009). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин мас зчинятися у формі, встановленій законом. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Таким чином, оскільки оспорювані правочини вчинені від імені відповідача [PERSON] не відповідають її волевиявленню та внутрішній волі, вчинені з порушенням вимог щодо форми правочину, оскільки не підписувались відповідачем, й остання у жодній формі не давала згоди на їх укладення від свого імені будь-якою іншою особою, не отримувала коштів за кредитним договором, доказів чого матеріали цивільної та кримінальної справ не містять, а тому такі правочини слід визнати недійними. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка є чинною на час постановлення судового рішення з 26.07.2022 (в редакції закону від 12.05.2022), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 26.05.2021 у справі 204/3503/19, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень у справі), на відміну від положень частини другої статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру є належним та ефективним способом захисту права власності позивача, як іпотекодавця, а тому з огляду на зазначене, а також на те, що спірна квартира фактично з власності позивача не вибула, відсутні підстави для його витребування від нового власника на підставі статті 387 ЦК України. Відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~жовтня 2011\~року №\~1141 (з відповідними змінами), у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, оскільки рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем прийнято на основі правочинів, які визнані недійсними судом, а тому в частині визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни від 27.08.2018 року, індексний номер: 42716102, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Перший Український міжнародний банк» зі скасуванням запису про право власності № 27652360 щодо вказаного об`єкта нерухомого майна також підлягає задоволенню. При цьому відсутні підстави для витребування спірної квартири від нового власника на підставі статті 387 ЦК України, оскільки спірна квартира фактично з володіння відповідача [PERSON] не вибула, так як вона продовжує проживати у ній. Крім того, сторони у справі зазначені як сторони в оспорюваних правочинах, які визнані недійсними судом, тоді як передумовою пред`явлення віндикаційного позову є відсутність правочину, укладеного між позивачем та відповідачем (володільцем майна). При цьому позивач (відповідач за зустрічним позовом), звертаючись до державного реєстратора про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV та іпотечного застереження, яке міститься у договорі іпотеки, шляхом прийняття його у власність, на думку суду, діяв недобросовісно, оскільки йому було достовірно відомо про наявність у провадженні органу досудового розслідування кримінальної справи № 144-1788, в межах якої позивачем було подано заяву про визнання його цивільним позивачем за вимогою про відшкодування кредитних коштів в сумі 64000 доларів США. Так як судом вже задоволено позов у частині вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру з підстав визнання недійсними документів (правочинів), на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав, а тому інші доводи сторони відповідача в обґрунтування незаконності рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру, наведені у відзиві на первісний позов, не оцінюються судом. Щодо суб`єктного складу учасників справи, встановлено, що відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) у зустрічній позовній заяві зазначені АТ «ПУМБ», до якого позов задоволено, та державний реєстратор КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., яка, на думку суду, є неналежним відповідачем за цим позовом, а тому в задоволенні позову до останньої слід відмовити. До вказаного висновку суд прийшов з наступних підстав. Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 127/2209/18, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначив співвідповідачем, оскільки державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічно у Постанові від 26.05.2021 у справі 204/3503/19 Верховний Суд зазначив, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування запису про право власності та витребування майна не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора та органу державної реєстрації, яких позивач визначив співвідповідачами. Щодо позовної вимоги про поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , то суд виходить із наступного. Як було зазначено, відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~жовтня 2011\~року №\~1141 (з відповідними змінами), у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із\~тим,\~згідно з\~п.\~52\~Порядку,\~у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30-32 цього Порядку. У разі коли у Державному реєстрі прав відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку із внесенням записів про скасування державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав чи у реєстрах (кадастрах), у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав, відсутні записи чи відомості, які підлягають поновленню, такий розділ на об`єкт нерухомого майна залишається відкритим та використовується для проведення в подальшому державної реєстрації прав на відповідний об`єкт нерухомого майна. Оскільки первинна державна реєстрація права власності на спірну квартиру була здійснена за відповідачем [PERSON] до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на той момент, а тому питання необхідності поновлення запису про право власності чи проведення в подальшому державної реєстрації прав на відповідний об`єкт нерухомого майна повинно вирішуватися державним реєстратором в залежності від наявності такого запису про право власності у реєстрі, що діяв на момент внесення до нього відповідних первинних відомостей про [PERSON] як власника спірного нерухомого майна. Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов до АТ «ПУМБ» задоволено частково (на 5/6: дві вимоги задоволено повністю, одну частково), а тому з позивача АТ «ПУМБ» на користь відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у відповідній частці. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: partial