Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, в якому просили: -припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2203 га за кадастровим номером 3221888001:27:209:0011, земельну ділянку площею 0,0625 га за кадастровим номером 3221888001:27:217:0006 та земельну ділянку площею 0,2455 га за кадастровим номером 3221888001:27:210:0156; -скасувати державну реєстрацію земельних ділянок [PERSON] проведену 03.08.2015 року за кадастровими номерами 3221888001:27:209:0011 площею 0,2203 га, 3221888001:27:217:0006 площею 0,0625 га, 3221888001:27:210:0156 площею 0,2455 га, шляхом скасування вищезазначених кадастрових номерів земельних ділянок, закриття поземельних книг, які були відкриті одночасно з державною реєстрацією вищезазначених земельних ділянок, та видалення з національної кадастрової системи (НКС) та з Державного земельного кадастру (ДЗК) відомостей про вищезазначені земельні ділянки із наданням цим відомостям статусу архівних і перенесення їх на кадастровій карті в архівний шар даних геоінформаційної системи. Свої вимоги мотивували тим, що право власності на вказані земельні ділянки виникло у відповідачки на підставі рішень Сувидської сільської ради №65-7-УІ від 10.06.2011 р. та №96-10-УІ від 20.10.2011 р., які рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року визнані протиправними та скасовані, а рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року за ними в порядку спадкування визнано право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області та на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, які [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим № 33 від [PERSON] . Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник третьої особи подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порушення прав позивачів з боку Головного управління Держгеокадастру у Київській області не вбачається, так як позивачі оспорюють саме правомірність надання земельних ділянок у власність, а не сам факт реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, як об`єкта цивільних правовідносин. \~ \~ \~ \~Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Київській області не вчиняло жодних дій, які могли б призвести до порушення, невизнання або оспорювання прав і законних інтересів позивачів. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №65-7-У1 від 10.06.2011 року у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку розміром 0.2827 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 20 жовтня 2011 року рішенням Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області десятої сесії шостого скликання «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету та рішенням сесії Сувидської сільської ради» №96-10-УІ внесено зміни до рішень виконавчого комітету та рішень сесії Сувидської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», а зокрема, рішенням №65-7-УІ від 10 червня 2011 року [PERSON] надано земельну ділянку в приватну власність в селі Сувид у розмірі 0,5283 га для ведення селянського господарства. На підставі вищезазначених рішень [PERSON] отримано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №373854 від 18.07.2012 року розміром 0,2455 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:210:0156, на земельну ділянку серії ЯМ №373853 від 18.07.2012 року розміром 0,0625 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:217:0006, на земельну ділянку серії ЯМ №373852 від 19.07.2013 року розміром 0,2203 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:209:0011, розташованих в урочищі «Болото» с. Сувид Вишгородського району Київської області. Як вбачається з Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3222846622021, №НВ-3222846632021 та №НВ-3222846872021 від 27 травня 2021 року, 03 серпня 2015 року Управлінням Держземагентства у Вишгородському районі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок від 20.06.2011 ТОВ «ТЕТІС 2007» зареєстровано земельну ділянку площею 0,2455 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:210:0156, земельну ділянку площею 0,0625 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:217:0006 та земельну ділянку площею 0,2203 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:209:0011, що розташовані в урочищі «Болото» с. Сувид Вишгородського району Київської області та належать [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради №6 від 20.02.1992 року. За [PERSON] та [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 8 від 27.02.1993 року. 17 грудня 2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області виправлено описку в рішенні суду від 29 листопада 2018 року другий та третій абзаци резолютивної частини рішення суду від 29.11.2018 року викласти в наступній редакції: «Визнати в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 6 від 20.02.1992 року». «Визнати в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 8 від 27.02.1993 року». Відповідно до копії рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 лютого 1992 року №6 [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Коло хріну» площею 0,25 га, а також відповідно до рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 27 лютого 1993 року №8 [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Хрін» площею 0,25 га (том 1 а.с. 13-15). За життя [PERSON] склав заповіт від 20 жовтня 1995 року, посвідчений секретарем виконкому Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі № 33, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належить на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] виданого 18 серпня 1997 року актовий запис №14. За життя [PERSON] так і не встиг оформити право власності на зазначені земельні ділянки у визначеному законом порядку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2016 року. В свою чергу [PERSON] як спадкоємець за заповітом, також не встиг у визначеному законом порядку оформити свої спадкові права на спірні земельні ділянки, а позивачі, як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] є єдиними його спадкоємцями. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року визнано протиправними та скасовано рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №65-7-VI від 10.06.2011 року в частині передання земельної ділянки в приватну власність в с. Сувид Вишгородського району Київської області [PERSON] в розмірі 0,2827 га для ведення селянського господарства та рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №96-10-VI від 20.10.2011 року в частині внесення зміни до рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №65-7-VI від 10.06.2011 року та надання земельної ділянки в приватну власність в с. Сувид Вишгородського району Київської області [PERSON] в розмірі 0,5283 га для ведення селянського господарства. Скасовано державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані [PERSON] на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №65-7-VI від 10.06.2011 року та рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №96-10-VI від 20.10.2011 року, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №373852, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №373853 та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №373854. Вказаним рішенням встановлено, що винесенням Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області рішень №65-7-VI від 10.06.2011 року та №96-10-VI від 20.10.2011 року порушуються спадкові права [PERSON] та [PERSON] , оскільки сільська рада при їх прийнятті діяла не у межах вимог ст. 19 Конституції України. Згідно ст. 41 Конституції України \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, які не є вичерпними, і згідно частини другої цієї статті передбачено припинення права власності також в інших випадках, встановлених Законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1 та 2 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно вимог ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Відповідно до ч.ч. 1-2, 8-10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Отже, особу може бути позбавлено її майна лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинно бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виробив критерії оцінки дотримання статті 1 Першого протоколу. Вони наводяться у багатьох рішеннях. Наприклад, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, пункти 38-39) ЄСПЛ навів загальні принципи застосування статті 1 Першого протоколу: - ця стаття по суті гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою; - будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним; - вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішеннями Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року та 22 лютого 2021 року, які набрали законної сили, в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON] визнано право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради №6 від 20.02.1992 року та право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим №33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 8 від 27.02.1993 року. Рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області №65-7-VI від 10.06.2011 року та №96-10-VI від 20.10.2011 року, що стали підставою для набуття відповідачкою права власності на спірні земельні ділянки визнано протиправними та скасовано на державні акти, що видані на ім`я останньої скасовано. Відтак здійснену 03 серпня 2015 року Управлінням Держземагентства у Вишгородському районі державну реєстрацію за [PERSON] земельної ділянки площею 0,2455 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:210:0156, земельної ділянки площею 0,0625 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:217:0006 та земельної ділянки площею 0,2203 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3221888001:27:209:0011, що розташовані в урочищі «Болото» с. Сувид Вишгородського району Київської області слід скасувати, яка вчинена на підставі технічної документації, що виготовлена згідно рішень органу місцевого самоврядування, що визнані судом недійсними та скасовані. Відтак судом встановлено порушені права позивачів, які підлягають захистові шляхом припинення права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації та виключення відомостей про це з Державного земельного кадастру, а позовні вимоги про це задоволенню, які є похідними від задоволених судом вимог про визнання права на довічне успадкування володіння земельною ділянкою та визнання протиправними та скасування рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки, що є необхідним для повного захисту порушених прав позивачів. Обраний позивачами спосіб захисту є адекватним змісту порушеного права. Що стосується вимог позову про скасування вищезазначених кадастрових номерів земельних ділянок, закриття поземельних книг, які були відкриті одночасно з державною реєстрацією вищезазначених земельних ділянок, та видалення з національної кадастрової системи (НКС) та з Державного земельного кадастру (ДЗК) відомостей про вищезазначені земельні ділянки із наданням цим відомостям статусу архівних і перенесення їх на кадастровій карті в архівний шар даних геоінформаційної системи, то такі вимоги задоволенню не підлягають, що для захисту прав позивачів не потребуються, коли рішення суду про скасування державної реєстрації за відповідачкою спірних земельних ділянок буде підставою для вчинення вказаних дій. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Крім того позивачкою [PERSON] представлене документальне підтвердження понесених нею судових витрат на суму 1\~816 грн., які згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: partial