Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду до [PERSON] із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Відокремлений підрозділ ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуенерго», основною діяльністю якого є виробництво теплової енергії та надання її споживачам. Здійснюючи свою діяльність, ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» в опалювальний період 2015-2021 року надавало теплову енергію у квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт надання послуги теплопостачання відповідачу є акти включення та відключення опалення будинку [ADDRESS] , за опалювальний період 2015-2021 р. Зареєстрованою повнолітньою особою у вказаній квартирі є [PERSON] , [INFO] . 10.07.2019 між позивачем та [PERSON] укладено договір про розстрочення заборгованості та своєчасну оплату поточних платежів за послуги з теплопостачання №6197 від 10.07.2019 на суму заборгованості, що виникла станом на 01.07.2019 у сумі 9741,50 грн. Згідно п.2.1 договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість шляхом щомісячного перерахування на поточний рахунок позивача 811,79 грн. протягом 11 місяців з 01.07.2019 по 30.06.2020 та сплачувати суму поточного щомісячного платежу за послуги з теплопостачання згідно діючого тарифу. Але протягом дії вказаного договору, відповідачем систематично порушувалися умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.04.2021 р. склала 11620,02 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Окрім того, позивач просить стягнути інфляційні збитки в сумі 1666,78 грн.; 3 % річних в сумі 736,28 грн. та суму сплаченого судового збору у сумі 2270,00 гривень. 02.06.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 10.08.2021 задоволено клопотання відповідача про перехід до загального позовного провадження та призначення у справі підготовчого засідання, здійснений перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. 19.10.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Челюбєєвим Є.В., повторно призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог та 17.09.2021 подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору про розстрочення заборгованості за своєчасну сплату поточних платежів. Ухвалою від 09.12.2021 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду. В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначає, що Договір про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання від 10.07.2019, укладений між ним та Обласним комунальним підприємством, є недійсним, так як він укладений внаслідок введення його в оману. Обставиною, що не відповідає дійсності є п.2.2. Договору №6197, оскільки всупереч вимогам законодавства відповідачем не встановлена чітко визначена сума щомісячного поточного платежу за теплову енергію. Вважає цю обставину істотною, оскільки через підвищення тарифів відбулося неможливість виконання договору. У зв`язку із замовчуванням відповідачем суми поточних платежів, він не усвідомлював ціну договору, розмір щомісячних виплат. Вважає, що замовчування розміру поточної суми платежів є умисною дією відповідача. Крім того, вказаний договір укладений не в у формі, передбаченій законодавством, мстить суттєві розбіжності в частині, яка закріплює предмет договору, всупереч законодавству, відповідач не здійснює перерахунок сум реструктуризованої заборгованості у зв`язку з підвищенням тарифів, у договорі відсутня фіксована сума поточних платежів. Щодо сплати судового збору зазначає, що він звільнений від його сплати на підставі п.13 ч.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно відзиву відповідача за зустрічним позовом, вимоги позивача щодо визнання договору недійсним є безпідставними, оскільки при розгляді спірних правовідносин підстави ігнорувати Закон № 554 та Постанову № 976, відсутні. При укладенні Договору «Про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання» № 6137 від 10.07.2019 (далі - Договір № 6137) ОКП мало керуватись цими нормативно-правовими актами, а не свідомо їх ігнорувати посилаючись на норми цивільного законодавства. стосовно аргументів відповідача про предмет договору. Підпунктом 1.1 пункту 1 «Предмет договору» Договору № 6137 визначено його предмет, яким є надання розстрочки на погашення заборгованості за послуги теплопостачання, що утворилась станом на 01.07.2019 року на суму 9741.50 грн. на строк 12 місяців з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року. Предметом Договору № 6137 є розстрочення заборгованості, інший предмет договору відсутній. Тому Договір № 6137 не може бути новаційним, оскільки він не оновлює «старі» правовідносини зі сплати поточних платежів, а регулює порядок погашення заборгованості, тобто при його укладенні виникли нові правовідносини між позивачем та відповідачем. Реструктуризація заборгованості та сплата поточних платежів за послуги з теплової енергії не пов`язані між собою, реструктуризація заборгованості не направлене на заміну попереднього зобов`язання зі сплати поточних платежів, а діє поряд з ним. Стосовно посилань відповідача на 75-відсоткову пільгу, яка наявна у нього як у учасника бойових дій, зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 учасникам бойових дій надаються такі пільги - 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Зовсім не зрозумілою є позиція відповідача стосовно отримання позивачем субсидії, оскільки отримання субсидії та одночасне користування пільгами на оплату житлово-комунальних послуг чинним законодавством не передбачено. 24.02.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначений розгляд справи по суті. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти зустрічного позову заперечує. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти заявлених вимог за первісним позовом заперечує, наполягає на задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, доходить таких висновків. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , із зазначенням пільги як учасника бойових дій 75 %. 10.07.2019 між позивачем та [PERSON] укладено договір про розстрочення заборгованості та своєчасну оплату поточних платежів за послуги з теплопостачання №6197 від 10.07.2019 на суму заборгованості, що виникла станом на 01.07.2019 у сумі 9741,50 грн. Згідно п.2.1 договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість шляхом щомісячного перерахування на поточний рахунок позивача 811,79 грн. протягом 11 місяців з 01.07.2019 по 30.04.2020 та сплачувати суму поточного щомісячного платежу за послуги з теплопостачання згідно діючого тарифу. Відповідно до п.3.4 розділу 3 Договору особа, яка уклала договір розстрочення заборгованості, зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, визначеними Договором, та своєчасну сплату поточних платежів. В разі настання обставин, які впливають на виконання або зміну умов Договору, особа, яка уклала договір, має протягом календарного місяця в письмовому вигляді повідомляти Підприємство про їх настання. Відповідно до розділу 5 Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до повного виконання громадянином своїх зобов`язань. Підписи сторін в Договорі свідчить про погодження всіх його умов сторонами. Згідно п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами встановленими відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги з постачання теплової енергії, а відповідач ними користується. Згідно наданих позивачем розрахунків, не спростованих відповідачем заборгованість за договором реструктуризації від часу укладення договору №6197 від 10.07.2019 оплата здійснювала частково по травень 2020. З заявами про виникнення обставин, які перешкоджають виконанню договору, відповідач до позивача не звертався. За розрахунками позивача, заборгованість з надання послуг теплопостачання за квартирою [ADDRESS] станом на 01.07.2019 складала 9741,50 грн., з чим погодився при укладанні договору розстрочення заборгованості відповідач. Заборгованість по поточним платежам, яка утворилася за [PERSON] в період з 01.07.2019 по 31.03.2021, становить 11620,02 грн. З врахуванням встановлених судом обставин, які підтверджують доводи позивача про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплову енергію в сумі 11620,02 грн. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, який надав позивач сума 3% річних, які належить сплатити відповідачу на користь позивача складає 736,28 грн., сума інфляційних збитків складає 1666,78 грн. Разом з тим, ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Позивач звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості, в якій окрім основної суми заборгованості за оплату послуг з постачання теплової енергії, просить суд стягнути 3% річних та суму інфляційних нарахувань. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення 3% річних та сум інфляції в умовах воєнного стану в Україні задоволенню не підлягають. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання договору реструктуризації недійсним, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з такого. За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. У п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. Предметом вказаного позову є визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного 10.07.2019 між позивачем та відповідачем. Мотивація позову побудована на доведенні факту того, що відповідач, під час підписання спірного договору, ввів в оману позивача, не надавши роз`яснення стосовно суми поточний платежів, що ускладнило виконання позивачем зобов`язань за договором. Згідно ст.1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості із квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», який набрав чинності з 1 липня 2003 року, заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості). Реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди або внесення змін до існуючого договору. Заборони щодо укладення договору реструктуризації заборгованості з іншою особою, крім власника або наймача житла, яка добровільно взяла на себе зобов`язання з погашення заборгованості, закон не містить. Отже, укладення договору реструктуризації боргу може бути здійснено за взаємною згодою (домовленістю) сторін за умови досягнення між ними згоди щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди. Матеріали справи свідчать про те, що 10.07.2019 між позивачем та [PERSON] укладено договір про розстрочення заборгованості та своєчасну оплату поточних платежів за послуги з теплопостачання №6197 від 10.07.2019 на суму заборгованості, що виникла станом на 01.07.2019 у сумі 9741,50 грн. Згідно п.2.1 договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість шляхом щомісячного перерахування на поточний рахунок позивача 811,79 грн. протягом 11 місяців з 01.07.2019 по 30.04.2020 та сплачувати суму поточного щомісячного платежу за послуги з теплопостачання згідно діючого тарифу. Відповідно до п.3.4 розділу 3 Договору особа, яка уклала договір розстрочення заборгованості, зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, визначеними Договором, та своєчасну сплату поточних платежів. В разі настання обставин, які впливають на виконання або зміну умов Договору, особа, яка уклала договір, має протягом календарного місяця в письмовому вигляді повідомляти Підприємство про їх настання. Відповідно до розділу 5 Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до повного виконання громадянином своїх зобов`язань. Договір складено у двох примірниках (по одному примірнику для кожної сторони), що мають однакову юридичну силу. Форма договору розроблена на основі Типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. № 976. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦУК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у справі № 758/8892/17, від 08 грудня 2021 року та справі 383/302/20 від 19 листопада 2021 року. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 138/2254/18, від 18 червня 2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Частиною 1 ст. 230 ЦК України, яка регламентує правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України слід мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману, зокрема, фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Судом встановлено, що позивач, при підписанні спірного договору, був належним чином обізнаний з усіма істотними умовами договору, вважав умови реструктуризації заборгованості прийнятними та прийняв на себе зобов`язання щодо виконання договірних зобов`язань. При укладенні договору не існувало ніяких умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведеного, суд вважає, що на момент укладення спірного договору про реструктуризацію заборгованості, волевиявлення позивача та відповідача, як сторін договору, було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір про реструктуризацію заборгованості вчинений у письмовій формі з додержанням вимог ст. ст. 203, 207 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, спірний договір про реструктуризацію заборгованості підписаний сторонами з додержанням вимог чинного законодавства, належних та допустимих доказів позивачем, які б свідчили про те, що на момент укладення договору волевиявлення з його боку не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, як і доказів того, що він діяв під впливом обману, та які могли б бути підставою для визнання спірного договору недійсним, з позовною заявою надано не було. З огляду на вказане, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання, пов`язані з оплатою судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що відповідач є учасником бойових дій та відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати, що підлягають стягненню з останнього, необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial