Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

В жовтні 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Іващук В.А. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вимоги позову мотивовано тим, що [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який судовим рішенням від 06 травня 2016 року розірваний. 07 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа №127/14517/16-ц). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року позов задоволено. Поділено майно подружжя, а саме земельну ділянку, загальною площею 0,0393 га кадастровий номер 0510137000.03:064:0406 та садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно з-го варіанту розподілу, який міститься у додатках №14, 15, 18 висновку експерта №ОС-278 від 09 лютого 2018 року. Виділено в натурі [PERSON] гараж-1, кімнату 1-2, частину проходу 1- 5 (Ѕ), кімнату 1-6, кімнату 1-7, туалет 1-8, вигрібну яму № 1 (Ѕ), колодязь № 2 (Ѕ), земельну ділянку розміром 0,0162 позначену на плані жовтим кольором; виділено відповідачу [PERSON] коридор 1-1, кухню 1-3, санвузол 1-4, частину ходу 1-5 (Ѕ), гардеробну 1-9, кімнату 1-10, кімнату 1-11, ганок, погріб «п/А», вхід в погріб «п/в», вигрібну яму № 1 (Ѕ), колодязь № 2 (Ѕ), земельну ділянку розміром 0,0162 га позначену на плані-схемі синім кольором. Рішення суду набуло законної сили 18 квітня 2019 року після його перегляду апеляційним судом. В той же час, після подання вказаного позову [PERSON] 31 серпня 2016 року звернулася в суд з позовом до своєї доньки [PERSON] про стягнення неіснуючого боргу за договором позики (справа №127/18601/16-ц). Судовим рішенням від 05 вересня 2017 року позов задоволено. Разом із тим, [PERSON] подала касаційну скаргу на судове рішення від 06 грудня 2018 року та постанову апеляційного суду у справі про розподіл майна подружжя. 06 квітня 2020 року постановою Верховного Суду судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишені без змін. Після розгляду справи Верховним Судом [PERSON] звернувся до реєстратора для реєстрації свого нерухомого майна, яке виділено йому судовим рішенням, проте від реєстратора він дізнався, що право власності на все нерухоме майно зареєстровано за матір`ю [PERSON] - [PERSON] , а тому здійснити реєстрацію свого нерухомого майна він не зміг. З`ясовуючи обставини реєстрації його нерухомого майна за відповідачкою [PERSON] , [PERSON] дізнався, що його нерухоме майно, а саме виділені йому судом частина земельної ділянки та частина садового будинку передані Приватним виконавцем стягувачу [PERSON] на виконання рішення суду від 05 вересня 2017 року у справі №127/18601/16-ц, як нерухоме майно належне боржнику [PERSON] . Постановою Приватного виконавця Турського О.В. від 09 грудня 2019 року будинок та земельна ділянка, половина яких належить [PERSON] за судовим рішенням від 06 грудня 2018 року, передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] . Того ж дня складено Акт Приватного виконавця про передачу майна стягувачу. [PERSON] дізнався, що при виконанні вказаного судового рішення [PERSON] та її донька [PERSON] , діючи недобросовісно, не повідомили приватного виконавця про те, що половина земельної ділянки та половина садового будинку не належать боржнику [PERSON] , а належать [PERSON] на підставі рішення суду від 06 грудня 2018 року. За процедурою виконання судового рішення [PERSON] погодилась прийняти у власність нерухоме майно [PERSON] в рахунок погашення боргу (земельна ділянка, будинок, частина якого рішенням суду присуджено [PERSON] ), що свідчить про недобросовісність відповідача, як набувача майна. 28 грудня 2019 року (ще до ухвалення Верховним Судом судового рішення за касаційною скаргою [PERSON] ) вказане майно в порядку виконання судового рішення зареєстроване приватним нотаріусом Рудик Л.В. в Державному реєстрі права власності за [PERSON] . Отже, належна [PERSON] частка (Ѕ нерухомого майна), яка виділена йому в натурі судовим рішенням, оформлена та зареєстрована за [PERSON] , що не дає можливості [PERSON] зареєструвати це майно на себе відповідно до судового рішення від 06 грудня 2018 року, а отже право [PERSON] порушено недобросовісним набувачем [PERSON] позбавленням [PERSON] права володіти цим майном. З урахуванням наведеного [PERSON] звернувся до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0393 га (кадастровий номер 0510137000.03:064:0406) та садовий будинок, загальною площею 147,6 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за [PERSON] (а.с. 47, 48). Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). У встановлений судом строк від представника відповідача [PERSON] адвоката Скржешевського М.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, так як [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна, а тому підлягає застосування норми ч. 2 ст. 388 ЦК України, відповідно до якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (а.с. 94-97). У встановлений судом строк від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він зазначає про те, що доводи представника відповідача [PERSON] у поданому відзиві є безпідставними, не спростовують вказані у позовній заяві факти та обставини, через наявність яких порушене право позивача підлягає відновленню (а.с. 106-109). У встановлений судом строк від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник зазначає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, а відповідь на відзив відхиленню (а.с. 135-137) Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року витребувано у Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. належним чином завірені копії матеріалів, щодо оформлення нотаріусом передачі у власність [PERSON] спірного майна, а також витребувано у приватного виконавця копію матеріалів виконавчого провадження по виконанню судового рішення у справі № 127/18601/16ц (а.с. 114). Ухвалою суду від 01 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 210). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Іващук В.А. вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив суд їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Скржешевський М.С. в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року (а.с. 18-21), залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року (а.с. 22-26) у справі № 127/14517/16-ц поділено спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0393 га, кадастровий номер 0510137000:03:064:0406 та садовий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Дане спільне майно подружжя було поділено наступним чином: [PERSON] виділено в натурі гараж-1, кімнату 1-2, частину проходу 1-5 (1/2), кімнату 1-6, кімнату 1-7, туалет 1-8, вигрібну яму № 1 (Ѕ), колодязь № 2 (Ѕ), земельну ділянку розміром 0,0162 позначену на плані жовтим кольором; [PERSON] виділено в натурі коридор 1-1, кухню 1-3, санвузол 1-4, частину ходу 1-5 (Ѕ), гардеробну 1-9, кімнату 1-10, кімнату 1-11, ганок, погріб «п/А», вхід в погріб «п/в», вигрібну яму № 1 (Ѕ), колодязь № 2 (Ѕ), земельну ділянку розміром 0,0162 га позначену на плані-схемі синім кольором. Обов`язок по виконанню робіт влаштування перегородки проходу 1-5 та закладення прорізу між кімнатами 1-1 і 1-2 покладено на позивача [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5\~707 грн. 50 коп. грошової компенсації за відступ від рівності часток. Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] доводиться донькою відповідачу [PERSON] , крім того остання допитувалась у якості свідка при розгляді справи про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується вказаним вище рішенням суду (а.с. 19 зворотній бік). Вказане дає суду підстав дійти висновку про те, що [PERSON] була обізнана про наявність спору між [PERSON] та [PERSON] , щодо спільного сумісного нерухомого майна, адже відповідно до ст. 230 ЦПК України, головуючим роз`яснюються у якій справі свідок буде допитуватись. Судом також встановлено, що [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 35\~000 дол. США за договором позики від 10 жовтня 2012 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року, яке набуло законної сили 16 вересня 2017 року, у справі № 127/18601/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, задоволено (а.с. 37-39). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 10 жовтня 2012 року на загальну суму 1 409\~524 грн. 34 коп. [PERSON] отримавши виконавчий лист, пред`явила його до приватного виконавця, з метою примусового виконання вказаного вище судового рішення. Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № 57539216, копії якого витребовувались судом та приєднані до матеріалів цивільної справи (а.с 178-192 та 220-266), [PERSON] звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року у справі № 127/18601/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 1\~409\~524 грн. 34 коп. Приватним виконавцем Турським О.В. було відкрито виконавче провадження, в ході виконання якого виявлено майно боржника ( [PERSON] ), а саме: житловий будинок та розташовану під ним земельну ділянку (кадастровий номер 0510137000:03:064:0406), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 29 листопада 2018 року приватним виконавцем проведено опис та арешт зазначеного нерухомого майна. 09 липня 2019 року була складена та подана до ВФ ДП «СЕТАМ» заявка на реалізацію арештованого майна. 02 жовтня 2019 року треті торги з реалізації майна боржника [PERSON] (лота № 374474) не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (протокол № 434782 від 02 жовтня 2019 року). 09 грудня 2019 року на підставі повідомлення стягувача [PERSON] про бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, приватним виконавцем Турським О.В. винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складений відповідний акт. На підставі вказаного вище акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. 28 грудня 2019 року видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 3554, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності садовий будинок, загальною площею 147 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка, загальною площею 0,0393 га, кадастровий номер 0510137000:03:064:0406, розташовані за адресою [ADDRESS] (а.с. 170-175). На підставі вказаного вище свідоцтва, 28 грудня 2019 року приватним нотаріусом внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на садовий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] (а.с. 12-17). Судом із досліджених матеріалів вказаного вище виконавчого провадження не встановлено, що [PERSON] , як боржник, та [PERSON] , як стягувач, повідомляли приватного виконавця про те, що спірне майно, станом на вчинення виконавчих дій вже було поділено рішенням суду. У цій справі позивач, звертаючись до суду із позовною заявою про захист порушених, на його думку, прав власності, обрав такий спосіб захисту цього права як витребування майна з чужого незаконного володіння. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду, з посиланням на висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютогго 2016 року у справі N 6-2407цс15 - пункт 58 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18). Під час розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статті 387 ЦК України, є неефективними. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92) та відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 02 липня 2019 року у справі № 48/340. Можливість витребування майна з чужого незаконного володіння законодавець ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України). Тобто статтею 400 ЦК України дає підставу для висновку про те, що закон допускає необмежену віндикацію майна у недобросовісного набувача. Згідно зі статтею 388 ЦК України недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужувач, у якого він отримав майно, не має права його відчужувати. За змістом частини першої статті 388 ЦК України добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. Витребування майна від добросовісного набувача (особи, яка не знала і не повинна була знати про те, що особа, у якої річ придбана, не має права її відчужувати) є можливим у всіх випадках, коли майно придбане безоплатно в особи, яка не мала права відчужувати річ. Якщо добросовісний набувач придбав річ за плату, власник має право витребувати таку річ тільки у випадках, коли вона вибула з володіння поза його (або особи, якій річ була передана власником) волею, зокрема загублена власником або іншою особою, якій річ була передана власником, або була викрадена у власника чи такої особи. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть статися за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. До того ж слід вказати на те, що волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 910/4715/16 висловив позицію про те, що статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника поза його волею. При цьому наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює застосування вимог наведеної норми щодо витребування майна від добросовісного набувача. Отже, можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання. До вказаних вище висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2020 року (справа № 922/719/16). В пункті 10 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Таким чином, відповідно до приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України право власника витребувати майно у недобросовісного набувача є безумовним. Суд вважає обґрунтованим доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем, оскільки, як встановлено судом, їй було відомо про те, що половина спірного будинку, відповідно до судового рішення належить [PERSON] . Проте, будучи стягувачем у виконавчому провадженні, вона а також відповідач [PERSON] , як боржник у виконавчому провадженні, не повідомили про це приватного виконавця, що призвело до передачі їй у власність вказаної частини будинку в порядку виконання судового рішення. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, як такі, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір на загальну суму 7\~264 грн. 27 коп., з якої 6\~810 грн. 27 коп. судовий збір за подання до суду позовної заяви та 454 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved