Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

7 грудня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2897 від 4 вересня 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 7\~877 грн. 98 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1\~362 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 листопада 2021 року з Єдиного реєстру боржників заявник дізнався, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича знаходиться виконавче провадження № 67318888, яке відкрито по відношенню до позивача з метою стягнення з останнього грошових коштів. Водночас, слід зазначити, що позивач не отримував від виконавця будь-яких документів, які були винесені в рамках даного провадження, а також останньому невідомі правові підставі для стягнення з нього будь-яких грошових коштів, оскільки позивач не має жодних невиконаних грошових зобов`язань. 29 листопада 2021 року позивач звернувся до виконавця з письмовою заявою про ознайомлення з матеріалами провадження. За результатами ознайомлення з матеріалами, йому стало відомо, що вказане провадження здійснюється з метою примусового виконання виконавчого напису від 4 вересня 2021 року № 2897, який виданий Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, стосовно стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 807890/ФЛ від 14.04.2008 року, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та позивачем. У той же час, позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог діючого законодавства України, з огляду на наступне. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити чи подано на обґрунтування стягнення порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Останній не укладав будь-яких нотаріально посвідчених кредитних та іпотечних договорів ні з відповідачем, ні з будь-якою іншою особою. Позивач не видавав ні відповідачу, ні будь-якій іншій особі документу, яким би він визнавав заборгованість, які наслідок, у нотаріуса не було законних передумов для вчинення виконавчого напису. Таким чином, заборгованість перед відповідачем за кредитним договором є спірною тому відповідач повинен був звертати стягнення виключно у судовому порядку, а нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Також, позивач звертає увагу на те, що підставою для виникнення майнових прав у відповідача відносно позивача, стало укладення договору про відступлення прав вимоги № GL3N21695 від 24.04.2020 року, який укладений мж АТ «Комерційний банк «НАДРА» та відповідачем, відповідно до змісту якого АТ «Комерційний банк «НАДРА» нібито відступив право вимоги за договором на користь відповідача. За даним виконавчим написом з нього було стягнуті грошові кошти у розмірі 7\~877,98 грн., тобто дані кошти фактично були набуті безпідставно. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року було відкрито спрощене провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 07.06.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом не надав відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 807890/ФЛ, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 143\~663,57 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 березня 2023 року. У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, звернулось до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича, яким на підставі поданих документів було вчинено виконавчий напис за № 2897 від 4 вересня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в сумі 4\~679\~063 грн. 50 коп. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великою Палатою Верховного Суду: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» в чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису редакції визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`зань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Вирішуючи по суті позовні вимоги [PERSON] суд враховує, що правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли з кредитного договору № 807890/ФЛ, укладеного між ВАТ Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , про надання останньому кредиту в розмірі 143\~663,57 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 березня 2023 року, правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». У матеріалах справи відсутні розрахунок заборгованості, претензія про усунення порушень за кредитним договором, адресована [PERSON] докази направлення такої претензії боржнику і докази її отримання боржником. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17. На підставі оцінки наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки стягувачем не подано всіх документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, отже нотаріус не міг переконатись належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню, і сама заборгованість відповідачем під час розгляду справи належним чином не підтверджена випискою з рахунку та розрахунком заборгованості. Варто також зазначити, що відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 4 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між ВАТ Комерційний банк «Надра» та [PERSON] кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і у зв`язку з недотриманням умов щодо форми посвідчення боргового документа, за яким можливе вчинення виконавчого напису. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшов своє підтвердження під час розгляду та підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 7\~877 грн. 98 коп., то суд приходить до наступних висновків. Вирішуючи питання про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 7\~877,98 грн., суд враховує, що згідно\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з нього сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України,\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України,\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави\~статті 1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З наданої суду квитанції № NP011221017280613968 від 1 грудня 2021 року, вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні перерахував на користь Приватного виконавця виконавчого органу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича грошові кошти у розмірі 7\~877 грн. 98 коп. Зазначене свідчить про те, що в рахунок погашення боргу були отрмиані кошти у розмірі 7\~877 грн. 98 коп. за виконавчим написом нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає до виконання. Тому, враховуючи вказане, в силу положень\~ст. 216 ЦК України, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 7\~877 грн. 98 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 362 грн., сплачений за подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved