Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] з підстав відмови батька від добровільного утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 серпня 2020 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Смілянським районним\~ відділом державної\~ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального\~ управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 53. Подружжя має неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони припинили спільне проживання, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, так як батько ухиляється від утримання дитини. В судове засідання сторони не з`явились. В направленій до суду заяві позивач просила розглядати справу у її відсутності та задоволити позов. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2020 року уклали шлюб, який зареєстровано Смілянським районним\~ відділом державної\~ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального\~ управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 53. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому його належить розірвати. Як визначено ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на позицію позивача, суд вважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 вересня 2020 року\~ [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради\~ від 11 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] . Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач ухиляється від утримання дочки, доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини та заперечень стосовно розміру аліментів, які просить стягувати позивач не надав, суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти на утримання синів в тому розмірі, що просить позивач. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову, суд уважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету України 50 % судового збору. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 496 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved