Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що в період з 11 січня 1997 року по 04 жовтня 2016 року він з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час даного шлюбу ними було придбано спільне майно: земельну ділянку [ADDRESS] також на цій земельній ділянці сторонами під час шлюбу зведено недобудований будинок; земельна ділянка [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] (бетон) та гараж № [NUMBER] (бетон), розташовані за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Автолюбитель-2». Проте на даний час між ними не досягнуто згоди щодо добровільного розподілу спільного майна, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту свої прав. Позивач та його представник у судове засідання надали письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Разом з тим, у разі повторної неявки відповідачки не заперечували проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подавала, зустрічний позов не пред`являла, а тому зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у тому числі доводи надані представником відповідачки у попередніх судових засіданнях, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 січня 1997 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №9 від 11 січня 1997 року). Після чого, 04 жовтня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за спільною заявою сторін про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей (актовий запис №61 від 04 жовтня 2016 року). Разом з тим судом встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: *земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер 1221486200:05:011:0104, розташована за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу, право власності належить відповідачці у розмір 1 частки); *будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,07 га, кадастровий номер 1221486200:05:011:0104, розташована за адресою: [ADDRESS] (право власності на які не зареєстроване) *земельна ділянка площею 0,1076 га, кадастровий номер 1221486200:05:011:0105, розташована за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу, право власності належить відповідачці у розмір 1/1 частки); *житловий будинок, загальною площею 492,1 кв.м. (житлова площа 114,2 кв.м.), розташований за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу, право власності належить відповідачці у розмір 1/1 частки); *гараж № [NUMBER] (бетон), площею 39,6 кв.м., за надбудовою (цегла), площею 83,8 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Автолюбитель-2» (згідно витягу, право власності належить відповідачці у розмір 1/1 частки); *гараж № [NUMBER] (бетон), загальною площею 46,9 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Автолюбитель-2» (згідно витягу, право власності належить відповідачці у розмір 1/1 частки). На сьогоднішній день, користуватися майном [PERSON] не може, оскільки у добровільному порядку [PERSON] розділити майно не бажає, та перешкоджає позивачу вільно користуватися спільно нажитим майном. Так, відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СУ України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У частині 1 ст. 70 СК України зазначено, що .у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, починаючи з 1995 року по 2017 рік, позивач здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець. Гаражі він використовував для технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, з чого і отримував прибуток, за яке було придбано спірне майно. Так, згідно з\~приписами Цивільного\~кодексу України та Сімейного кодексу України, сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об`єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до\~ч.3\~ст.\~368\~ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~60\~СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ч. 2\~ст.\~114\~СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом\~ст.57\~СК України, майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) \~ \~ \~ \~майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) \~ \~ \~ \~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) \~ \~ \~ \~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка також є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Таким чином поділу підлягає майно, набуте подружжям з моменту реєстрації шлюбу по дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, за винятком майна, яке хоч і було набуто за час шлюбу, але є особистою власністю одного з подружжя. Згідно зі\~змістом ст.\~177\~ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до\~ст.\~190\~ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до\~ч. 1\~ст.\~70\~СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. За змістом\~ч. 2\~ст.\~71\~СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з\~частинами 3,\~4\~ст.\~71\~СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з п. 30 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та існують підстави для поділу даного майна між сторонами. Крім того, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих та законних підстав для можливості відступлення від засад рівності часток подружжя, виділивши та визнавши право власності за позивачем на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,07 га, кадастровий номер 1221486200:05:011:0104, розташовану за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якої, відповідно до звіту оцінки, складає 185\~400,00 грн. та на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, які знаходяться на вказаній земельній ділянці, вартість яких, відповідно до Акту про експертне дослідження вартості житлового будинку, господарських будівель та споруд, складає 177 700,00 грн. Разом з тим, суд вважає за можливе, в рахунок відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, залишити у розпорядженні відповідачки (у повній мірі) гараж №8359 (бетон), площею 39,6 кв.м., за' надбудовою (цегла) площею 83,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Автолюбитель-2», ринкова вартість якого, відповідно до звіту про оцінку гаражу, складає 157 000,00 грн. та гараж № [NUMBER] (бетон), загальною площею 46,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Автолюбитель-2», ринкова вартість якого, відповідно до звіту про оцінку гаражу, складає 185 400,00 грн. Також, враховуючи ринкову вартість вищевказаного майна, що виділене у повному обсязі за кожною із стороною, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації розмір якої складає 12\~064,00 грн. (342 400,00 грн. (загальна ринкова вартість майна залишеного особисто відповідачу) 330\~336,00 грн. (загальна ринкова вартість майна залишеного особисто позивачу). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача за даним позовом, тому вважаю за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на повне задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи , що позивачем було сплачено суму судового збору при подачі позову до суду у розмірі 11350,00 грн., тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зазначеній сумі. Крім того, згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Також, згідно вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача [PERSON] адвокатом Пантилеєнко З.С. до матеріалів справи було долучено Договір №220 про надання правової допомоги від 24.02.2021 року, а також специфікацію №1 від 24.02.2021 року до даного договору та Калькуляцію №1 від 24.02.2021 року до Специфікації №1, згідно якої загальна вартість послуг за надання юридичних послуг становить 12\~000,00 грн. Враховуючи, що вищевказаними положеннями законодавства передбачено компенсацію витрат на правову допомогу, з урахуванням оплаченої суми, так і тих, що обґрунтовано підлягають сплаті, то в даному випадку на відповідачку по справі слід покласти витрати на правничу допомогу отриману позивачем від адвокатського бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» у загальній сумі 12 000,00 грн. (дванадцяти тисяч гривень 00 коп.), тому позовні вимоги в даній частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved