Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення його від права спадкування. В обгрунтування позову зазначив, що у [INFO] помер [PERSON] , який був для позивача та відповідача рідним батьком. Також до складу сім`ї батька входила [PERSON] , з якою батько перебував у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті батька позивач провів його поховання та провів поховальний обряд. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, із такою ж заявою до нотаріуса звернувся брат позивача [PERSON] . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу між батьками у 2001 році він залишився проживати з батьком, а брат проживав із матір`ю у с. Квітневе Білогірського району. Брат ніколи не проживав із батьком, не дбав про нього та не надавав будь-якої допомоги у зв`язку із станом його здоров`я. На прохання надати для батька матеріальну допомогу відповідач відмовив її надати, хоча міг її надати. Батько, починаючи із 2016 року постійно хворів і перебував на стаціонарному лікуванні в Ізяславській ЦРЛ, у 2020 році стан його здоров`я погіршився та за 6 місяців до смерті батько перебував у безпорадному стані та був прикутий до ліжка, однак відповідач був байдужим до цього. На утриманні позивача перебувають дружина та четверо дітей, а тому коштів, які надавав він для батька, було недостатньо для його лікування, як і коштів, що надавала співмешканка. Позивач був змушений також позичати кошти на лікування батька, а відповідач не виявив бажання допомогти батькові, а тому достатньо підстав для усунення [PERSON] від спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Дацишина М.В. заявлений позов підтримали із наведених вище підстав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Возняк А.Г. проти заявленого позову заперечили з тих підстав, що факти викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. Відповідач проживав і проживає у Волочиському районі разом із своєю сім`єю і ніколи не проживав із батьком. До 20 квітня 2020 року батько був офіційно працевлаштований, а тому твердження про те, що він постійно перебував на стаціонарному лікуванні, є безпідставним. Ббатько ніколи не просив допомоги у [PERSON] . Крім того, 08 червня 2019 року [PERSON] був учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинула людина. 12 березня 2020 року Ізяславським районним судом було винесено вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Також стягнуто із [PERSON] витрати на проведення судових експертиз в сумі 2669 грн. 17 коп., а також стягнуто на користь потерпілих моральну шкоду в загальній сумі 350 000 грн. Вирок набрав законної сили 15.01.2021 року, таким чином з 08 червня 2019 року [PERSON] не мав можливості надавати будь-яку допомогу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 58 років. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються його дітьми і, відповідно, спадкоємцями першої черги. Позивач [PERSON] посвідчив суду, що його брат [PERSON] не надавав матеріальної допомоги для батька, коли той хворів, однак для нього невідомо, коли батько звертався до брата із таким проханням. Також він ствердив, що батько фінансово допомагав для [PERSON] , коли той у 2019 році внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потрапив у лікарню і потребував медичної допомоги. Свідок [PERSON] , посвідчила суду, що вона проживала спільно із [PERSON] з 1999 року і до дня його смерті. За життя чоловік не спілкувався з [PERSON] , однак давав для нього гроші, коли той у 2019 році потрапив у лікарню після ДТП. [PERSON] не приїздив до батька, допомоги не надавав, але вони розраховували на себе. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 12 березня 2020 року Ізяславським районним судом було винесено вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Також стягнуто із [PERSON] витрати на проведення судових експертиз в сумі 2669 грн. 17 коп., а також стягнуто на користь потерпілих моральну шкоду в загальній сумі 350 000 грн. Із трудової книжки спадкодавця вбачається, що він працював на роботі в ТОВ «Агрос-Віста» до 08 квітня 2020 року, коли був звільнений за власним бажанням. Разом з тим, ні пояснення свідків ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідача [PERSON] від надання батькові такої допомоги. Суд вважає, що сторона позивача у порушення вимог ст.81 ч.1 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1224, 1241, 1258, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed