Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спільне майно колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] помер [PERSON] . Йому як голові колгоспного двору відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , виданого 06.10.1975 виконавчим комітетом Диканської селищної Ради депутатів трудящих, належало будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 головою спірного будинковолодіння, як колгоспного двору, був [PERSON] , а членами цього колгоспного двору - [PERSON] , дружина голови двору, [PERSON] , мати голови колгоспного двору, [PERSON] , дочка голови колгоспного двору. Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] кожній по 1/4 частини вказаного будинковолодіння. Вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина цього будинковолодіння, що включає в себе 1/4 частину цього нерухомого майна, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору та 1/4 частину, яку він прийняв як спадщину після смерті матері [PERSON] та яка належала останній як члену колишнього колгоспного двору. Всі члени колгоспного двору мали право, згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме кожному по 1/4 частині зазначеного нерухомого майна. Тому, кожен із позивачів має право на 1/4 частину спірного будинковолодіння як член колишнього колгоспного двору. Посилаючись на вказані обставини та на неможливість у позасудовому порядку реалізувати своє право на іншу 1/2 частину спірного будинковолодіння як членів колгоспного двору, оскільки чинне законодавство не містить визначення такого виду майна, позивачі просять визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, кожна з позивачок надала суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Диканської селищної ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. З огляду на подані учасниками справи письмові заяви, суд провів розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Диканським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), вбачається, що [PERSON] помер [INFO] /а.с. 30/. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , виданого 06.10.1975 виконавчим комітетом Диканської селищної Ради депутатів трудящих, зареєстрованого 06.10.1975 в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації, [PERSON] як голові колгоспного двору належало будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] /а.с. 12/. З наявної у матеріалах справи копії довідки ЦНАП Диканської селищної ради від 26.05.2022 вбачається, що вказане вище будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року відносилося до колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01 липня 1990 року були: [PERSON] , голова двору, [PERSON] , дружина голови двору, [PERSON] , мати голови двору, [PERSON] , дочка голови двору /а.с. 18/. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 121 ЦК Української РСР 1963 року володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до підпунктів "а", "б" пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, згідно діючого на той час законодавства, всі члени вказаного вище колгоспного двору мали право на спільну власність у колгоспному дворі, а саме кожному по 1/4 частині зазначеного нерухомого майна. Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] кожній по 1/4 частини спірного будинковолодіння. Вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина цього будинковолодіння, що включає в себе 1/4 частину цього нерухомого майна, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору та 1/4 частину, яку він прийняв як спадщину після смерті матері [PERSON] та яка належала останній як члену колишнього колгоспного двору /а.с. 27-28/. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), сараю (літ. б), сараю (літ. б1), погріба вхідного (літ. В), гаража (літ. Г), огорожі (літ. № 1), хвіртки (літ. № 2), воріт огорожі (літ. № 3) /а.с. 15-17/. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З матеріалів справи вбачається, що позивачам [PERSON] та [PERSON] , як членам колишнього колгоспного двору, кожній належить по 1/4 частині спірного будинковолодіння, які хоч і не витребували та не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності, однак правомірно набули майнових прав на вказані частки і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору. В той же час, позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на фактично належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору, оскільки чинним законодавством право власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір не передбачене. Враховуючи те, що хоч кожна з позивачів по справі не отримала правовстановлюючих документів на належну кожній з них 1/4 частину спірного будинковолодіння, яке є колишнім колгоспним двором, однак правомірно набули майнових прав на вказані частки і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору, у зв`язку із чим у позасудовому порядку позивачі не можуть вирішити питання оформлення належної кожній з них частки будинковолодіння як за членом колишнього колгоспного двору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved