Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.04.2013 року звернувся до суду з позовом та згодом уточненими позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом на частину житлового будинку після смерті свого батька, який набув це майно у порядку спадкування за законом після свого батька (діда позивача), але відповідне право не оформив. А саме, просив визнати право власності на квартиру №2 (А-1,а ) та квартиру №3 (А-1-1, а1,а2) по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] [INFO] . У зв`язку з наведеним, також просив скасувати попередньо видане йому свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2004 року, оскільки в ньому неправильно визначена частка у спадковому майні, яким є спірний житловий будинок. Крім того, просив визнати за ним право власності у порядку ч.1 ст.344 ЦК України на частину спірного житлового будинку, яка не була прийнята іншими спадкоємцями, на здійснені його батьком прибудови та виділити йому в окремий об`єкт частину в спірному житловому будинку та земельну ділянку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили припинити право власності померлого [PERSON] на 1/3 частину спірного житлового будинку та визнати за ними право власності по 2/18 ідеальні частки після припинення права власності померлого [PERSON] у порядку ст.ст.331,357 ЦК України та виділити в окремий об`єкт належну позивачам частину у спірному житловому будинку. В обґрунтування позову зазначили, що будинок, придбаний 02.09.1959 року, було розібрано двома співвласниками [PERSON] та [PERSON] , ними і почалася побудова нового одноквартирного будинку А-1, площею 48 кв.м. [PERSON] від побудови спільного будинку відмовився. Згідно уточненого позову, [PERSON] просила встановити право спільної часткової власності та виділити їй в окрему одиницю 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , а саме: квартиру №1 та №2 в будинку під літ. «А-1»; встановити порядок користування (виділити) їй 1/2 частку земельної ділянки, на якій знаходиться виділена в натурі частина її будинку. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадок за законом на 6/18 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є дружиною померлого [PERSON] , якому згідно договору купівлі-продажу належала 1/3 частка спірного домоволодіння. Вказана частка є об`єктом спільної власності подружжя. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 травня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2014 року, позов [PERSON] задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] в будинку літ. «А-1» квартири № 2 приміщення: 2-4 кімната площею 12,5 кв. м, 2-3 кухня площею 11,7 кв. м, 1 веранда площею 6,9 кв. м, 11 кладова площею 1,4 кв. м, а всього площею 32,5 кв. м за адресою: [ADDRESS] після померлого [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування на 1/2 частину цього будинку. Визнано за [PERSON] право власності на добудову «А-1-1» у складі приміщень: кімнати 3-6 площею 21,7 кв. м, кімнати 3-5 площею 7,4 кв. м, передпокою 3-4 площею 8,7 кв. м, кухні 3-2 площею 7,3 кв. м, ванної кімнати 3-3 площею 3,2 кв. м, тамбуру 111 площею 1,9 кв. м, а всього - 50,2 кв. м. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину господарських будівель та огорожі №№ 1, 2, 6, 7, ворота № 3, вимощення 5, голуб?ятня 3, погріб Ж, вбиральня Е, водогін дворовий № 4. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 жовтня 2004 року, видане державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на 74/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 01 квітня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 21 вересня 2021 року об`єднано в одне провадження справи 554/4404/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи: [PERSON] , Перша Полтавська державна нотаріальна контора, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання права власності на добудову; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення ідеальної частки права одного із співвласників на житловий будинок та визнання права власності на дану частку за іншими співвласниками; за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, треті особи; [PERSON] , Перша Полтавська державна нотаріальна контора, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та № 554/1893/18 за позовом [PERSON] до державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори Шестун Наталії Григорівни, [PERSON] , треті особи - приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», [PERSON] , виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради, територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а також за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Першої Полтавської державної нотаріальної контори, приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», треті особи - [PERSON] , виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Чернецька Ірина Павлівна про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, та закрито підготовче судове засідання засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, в задоволенні інших вимог просив відмовити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Остапенко О.П. в судовому засіданні позов підтримав, в задоволенні інших вимог просив відмовити за обставин, вказаних у позові та письмових запереченнях. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`являлась. Відповідач (позивач по зустрічному позову) - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити, не заперечувала проти позову [PERSON] . Представник відповідача (позивач по зустрічному позову) [PERSON] - адвокат Сидоренко І.О. в судовому засіданні просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представники третіх осіб виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, територіальної громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Першої Полтавської державної нотаріальна контори, приватного підприємства «Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судові засідання не з`являлись, в матеріалах справи є заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`являлась. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] ) відповідно до договору купівлі-продажу від 31 серпня 1959 року належало: [PERSON] та його синам - [PERSON] і [PERSON] по 1/3 частині кожному. Рішенням №355 виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих від 20 червня 1961 року надано дозвіл [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] побудувати новий одноквартирний житловий будинок замість строго по [ADDRESS] ). Відповідно до технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS] , станом на 07 лютого 1966 року новий будинок було побудовано на дві квартири, загальною площею 66,6 кв.м. На земельній ділянці крім житлового будинку був побудований сарай із досок літ. ,,Б ''. Власникам належало [PERSON] - 1/3 частина домоволодіння; [PERSON] - 1/3 частина домоволодіння; [PERSON] - 1/3 частина домоволодіння. Будь яких інших будівль та споруд в техпаспорті на домоволодіння не зафіксовано. Судом встановлено, що в побудованому будинку літ. А-1, загальною житловою площею 48 кв. м., що складається з двох квартир, рівних по площі (по 24 кв.м.), в кв. №2 проживали [PERSON] з дружиною [PERSON] . З неповнолітнім сином [PERSON] 1949 р.н. а в кв. № 1 сім`я [PERSON] в складі 3 чоловік. [PERSON] будучи співвласником будинку не проживав у ньому. [PERSON] , помер [INFO] . Оскільки частина домоволодіння [PERSON] придбана у шлюбі, відповідно до вимог чинного законодавства, половина належної йому 1/3 частки (1/6 частина) належала його дружині- [PERSON] . Отже спадковим майном після смерті [PERSON] була 1/6 частина житлового будинку загальною площею 66.6 кв.м.. Із матеріалів справи вбачається, і це не заперечують сторони, що на час смерті [PERSON] в частині будинку, яка належала померлому, проживали: дружина померлого [PERSON] та його сини - [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями після померлого [PERSON] відповідно до вимог чинного на той час законодавства ( ст.549 ЦК України в редакції 1963 р.), були: його дружина - [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] які проживали разом із спадкодавцем. До спадкової маси входила 1/6 частина домоволодіння, що належала померлому, яка в свою чергу ділиться на 3 частини: Кожному із спадкоємців належить по 1/18 частин домоволодіння. Після смерті [PERSON] і прийняття спадщини спадкоємцями частки в домоволодінні складали: У дружини - [PERSON] -1/6( її особиста частка) + 1/18 = 4/18 частин У сина - [PERSON] -1/18 частина. У сина - [PERSON] -1/3 ( його особиста частка) +1/18 = 7/18 частин. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 4/18 частини домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті матері - [PERSON] стали її сини - [PERSON] та [PERSON] , які успадкували належу померлій матері частину домоволодіння, що складалася з :4/18 частин. Отже частка [PERSON] в домоволодінні після смерті матері склала 1/18 + 2/18 =3/18, частка [PERSON] складала : 7/18 +2/18 = 9/18 Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що син спадкодавця [PERSON] за вказаною адресою не проживав, заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавав. Отже частка [PERSON] не змінилась (1/3 частина). [INFO] помер [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи спадкова справа після його смерті не відкривалась. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України ( в редакції 1963 р.) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, і це не заперечують сторони, що [PERSON] з часу придбання будинку і до смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою [ADDRESS] . Оскільки на момент смерті [PERSON] та відкритя спадщини в будинку проживав його брат - [PERSON] зі своєю сім`єю, які користувались частиною, яка належала померлому, який фактично вступив в управління та володіння частиною будинку, що належала померлому, а отже відповідно до вимог ст.549 ЦК України він прийняв спадщину. [PERSON] , як вбачається із домової книги та карток прописки ф-А та Ф-Б, ксерокопія яких мається у справі, 07.08.1992 року разом із вказаної адреси виписаний та був прописаний в кв. [ADDRESS] . А отже станом на [INFO], на день смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживав. Заяви про прийняття спадщини після смерті брата - [PERSON] до нотаріальної контори не подавав. Отже частка [PERSON] в домоволодінні, з урахуванням частки померлого брата - [PERSON] , , яку він прийняв після його смерті( згідно ст..549 ЦК України в ред..1963 р.), склала: 3/18+1/3 ( 6/18 ) = 9/18 частин ( або 1/2 частина будинку, що на плані літ.А-1). Частка [PERSON] залишилась незмінною - 9/18 частин ( або 1/2 частина будинку літ.А-1). [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями його є : дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частки у спадщині на користь сина - [PERSON] . Згідно вимог ч.1 ст.551 ЦК України (в редакції 1963р.) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти у встановлений строк ( ст..549 цього Кодексу ) право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців Отже єдиним спадкоємцем частки домоволодіння що належала померлому [PERSON] станом на 2003 рік є [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька. [PERSON] успадкував частину домоволодіння, яка належала його батькові - [PERSON] а також частину яка належала його дядькові - [PERSON] , яку прийняв шляхом управління ( у порядку ст.549 ЦК України в редакції 1963 р.) його батько - [PERSON] після смерті брата [PERSON] . Встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на 9/18 частин домоволодіння (без врахування прибудов). Після його смерті залишились спадкоємці: дружина - [PERSON] та доньки: [PERSON] та [PERSON] . Заяву 11 грудня 2003 року подала [PERSON] . У заяві вказала, що крім неї спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] - діти померлого. [PERSON] подала заяву 17 грудня 2003 року ( в шестимісячний строк). [PERSON] подала заяву про відмову від належної їй частки спадщини на користь матері - [PERSON] . Була заведена спадкова справа №661 на майно померлого [INFO] [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за законом 27 жовтня 2010 року отримала [PERSON] на 1/3 частину спадкового майна, на 2/3 частини спадкового майна свідоцтво отримала дружина спадкодавця - [PERSON] . Як вказано у свідоцтвах про право власності на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] успадкували майно, що належало спадкодавцю - [PERSON] , а саме 1/2 частину будинку , який на плані позначений літ. А-1. Частки у спадщині в домоволодінні по [ADDRESS] , (станом на 1966 рік) між спадкоємцями розподілені таким чином: [PERSON] - 1/2 частина, [PERSON] та [PERSON] , разом - 1/2 частина будинку, який на плані позначений літ. А-1. 06.10.2004 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1\\6 частину житлового будинку по [ADDRESS] . В свідоцтві про право на спадщину, виданому [PERSON] вказано, що житловий будинок під літ » А-1» загальною площею 48,3 кв.м , житловою площею 29,1 кв.м , господарчі будівлі та споруди : погріб , вбиральня Е , огорожа № 1-3 , водогін дворовий № 4, замощення № 5. Державним нотаріусом не була врахована добудова літ » А-1-1», оскільки нотаріус вважала її самочинною. Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних ( садибних ) житлових будинків , садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та 2-ої категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджених наказом Міністрства регіонального розвитку , будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 р. № 91 документом , який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних ( садибних ) житлових будинків, садових , дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них є технічний паспорт , складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином , збудований будинок літ » А-1 » з частиною надвірних будівель , збудований у 1961р., житловий будинок літ » А-1-1 » збудований у 1975 р. не є самочинними та підлягали розподілу в порядку спадкування. Штамп «самочинний» знятий у 2012 р. За життя [PERSON] за власні кошти та з метою поліпшення житлових умов здійснив, у спірному домоволодінні будівництво, добудував до житлового будинку «А-1» прибудову «А-1-1» яка складається з таких приміщень: кухня 2 пл 7,3 кв.м . ванна 3 пл. 3,2 кв.м, передпокій 4 пл. 8,7 кв.м , житлова кімната 5 пл. 7,4 кв.м , житлова кімната 6 пл. 21,7 кв.м , тамбур 111 пл. 1,9 кв.м. Після смерті [PERSON] даними приміщеннями володіє та користується [PERSON] . Оскільки йому не було відоме про те , що дана прибудова не є самочинною, то [PERSON] звернувся до виконкому з проханням надання дозволу на експлуатацію та добудови до будинку за адресою [ADDRESS] та відповідно до Акту про «Надання дозволу на експлуатацію добудови до будинку » від 09.07.2007 р. було винесене рішення виконавчим комітетом Октябрської районної у м. Полтаві ради » Про введення в експлуатацію закінченого будівництвом житла » від 10.07.2007 р. Прибудова літ » А-1-1 » не є спадковим майном та не підлягає розподілу між спадкоємцями. Фактично відповідачі по справі отримали за рахунок Полтавської міської ради взамін належної їм житлової площі квартири . [PERSON] відмовився від отримання квартири та компенсації у зв`язку з тим , що він за власні кошти добудував добудову А-1-1- до будинку А-1 , кв. № 3 . В будинку » А-1 » та » А-1-1 » з 1997 р. нічого не добудовувалося та не переобладнувалося. Свідоцтво про право на спадщину за законом , видане [PERSON] підлягає скасуванню , оскільки нотаріусом не була врахована вся спадкова маса та не вірно визначена частка спадкового майна. Таким чином , в будинку літ » А-1» частка [PERSON] в спадщині складає 1\\2 частину та частка [PERSON] та [PERSON] складає 1\\2 . Газифікація будинку була виконана у 1976 р. згідно заяви [PERSON] .. [PERSON] у 2007 р. надала згоду [PERSON] згоду на реєстрацію на його ім`я прибудови літ «А-1-1» (а.с. 23 т.2) тобто вона погоджувалася, що до даного майна вона не має відношення. Те, що відповідачі не користувалися квартирою № 2 підтверджується і постановою слідчого Октярського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2012 р. про те, що невстановлена особа проникла до квартири № 2 , де мешкає [PERSON] та викрала гроші (а.с. 20 т.2). Відповідно до висновку проведеної будівельно-технічної експертизи ідеальна частка в домоволодінні квартири № 1 складає 21/100, квартири № 2 -15\\100 , квартири № 3 -33\\100 . Ідеальні частки співвласників по житловому будинку змінилися у зв`язку з будівництвом [PERSON] та [PERSON] квартири № 3 і становлять: [PERSON] 74\\100 частин будинку, [PERSON] 22/100, [PERSON] - 4/100. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Стосовно зустрічного позову слід зазначити наступне. Відповідачі не надали жодного письмового доказу про те, що майно створили до 1968 р. [PERSON] та його батько [PERSON] , але і не заперечують той факт, що майном квартирою № 3 користується позивач [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] вважають, що частка померлого [PERSON] повинна перейти до [PERSON] , оскільки останній будував житловий будинок. Однак, не враховують трудовий внесок [PERSON] . Жодного письмого доказу про те, що [PERSON] створювала нове майно разом з чоловіком суду не надано. Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання права власності на майно померлих[PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а саме: домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Відповідно до пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, коло спадкоємців за законом, відмова від спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року "Перша черга спадкоємців за законом" ч.1 - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, - при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно до положень ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 561 ЦК 1963 р. було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому,

Outcome: approved