Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач, Миргородська міська рада Полтавської області, звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до відповідача з відповідною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача зазначив, що відповідачка [PERSON] , набула у власність об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля ресторану « [INFO] » загальною площею, 1135,8 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказана будівля розташована на земельній ділянці площею 0,0774 га. Кадастровий номер 5310900000:50:064:0232 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, яка належить Миргородській територіальній громаді. З моменту виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, до моменту подачі вказаного позову землекористування не оформлено. В зв`язку з не оформлення землекористування та використання земельної ділянки за адерсою [ADDRESS] , площею 0.0774 га, кадастровий номер 5310900000:50:064:0232 без правовстановлюючих документів у період з 16.08.2019 по 09.08.2021 року, позивач недоотримав орендну плату за землю в розмірі 163\~123,30 грн., яку прохав стягнути з відповідача. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.37). У встановлений судом строк представником відповідача [PERSON] , адвокатом Огризковим А.А. подано відзив на позовну заяву. Зокрема, представник зазначив, що стороною відповідача не заперечується факт використання частини площі земельної ділянки, на якій розташований, належний відповідачці, об`єкт нерухомого майна. Однак вказує що за адресою в [ADDRESS] , також знаходиться інше нерухоме майно, власником якого є [PERSON] , що на його думку, є обставиною, що перешкоджає нарахуванню орендної плати. Також, сторона відповідача вважає, що позивач не вірно визначив цільове призначення земельної ділянки 5310900000:50:064:0232, що в подальшому враховується при обчисленні ставки орендної плати. Враховуючи вище викладене, прохав у задоволенні позову відмовити. У встановлений судом строк, представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому зауважив, що зміна цільового призначення земельної ділянки є виключною прерогативою власника, яким являється Миргородська міська рада. На земельній ділянці з кадастровим номером 5310900000:50:064:0232 відсутні інші об`єкти нерухомого майна, які до того ж належали третім особам. Враховуючи вищенаведене, представник позивача прохав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У встановлений судом строк, представником відповідача, адвокатом Огризковим А.А. подано заперечення, в яких зауважено, що з доказів наданих позивачем, вбачається що будівля, яка належна відповідачки, займає 632 кв. м. та є одноповерхою. Однак площа даної будівлі складає 1135,8 кв. м., що на переконання представника відповідача свідчить, що майно [PERSON] на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 5310900000:50:064:0232 відсутнє взагалі. Наполягає на помилковості цільового призначення земельної ділянки, що призвело до непоґрунтованого збільшення як нормативної грошової оцінки земельної ділянки так і до розрахунку позивача щодо розміру недоотриманої орендної плати. Вказує, що у [PERSON] відсутні будь-які договори на землекористування спірною земельною ділянкою, а тому вона не є її землекористувачем. У зв`язку з означеним прохав у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник Миргородської міської ради Полтавської області Пищимухи Н.М. позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про спадщину від 18.11.2013 року [PERSON] набула у власність об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі ресторану « [INFO] » загальною площею 1135,8 який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав. Державна реєстрація права власності проведене 18.11.2013 року. (а.с.10). З набуттям відповідачем цього права, Миргородська міська рада Полтавської області пов`язує необхідність оформлення землекористування, ділянками, на яких розташоване нерухоме майно, належне [PERSON] . Однак використання земельної ділянки, призначеної для обслуговування будівлі, яка перебуває у власності [PERSON] , здійснюється без належного оформлення відносин з приводу такого землекористування. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13). Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України, в ред чинній на момент виникнення правовідносин). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України). За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року за наслідками касаційного перегляду судових рішень у цивільній справа N 629/4628/16-ц. За даними реєстру речових прав, об`єкт нерухомого майна «нежитлова будівля ресторан « [INFO] » має складові частини нерухомого майна, а саме: ресторан «Золотий колос» А-2, загальною площею 1086,3 кв м.; сарай Б загальною площею 16,9 кв м.; гараж В площею 23.9 кв м.; котельня Г загальною площею 7.6 кв м.; вбиральня Ж загальною площею 1.1 кв. м.; споруди № 1-3. Місцерозташування сукупності вказаного майна, зазначено [ADDRESS] . Позивач стверджує, що частина нерухомого майна, яка належить [PERSON] розташована на земельній ділянці площею 0,0774 га. Кадастровий номер 5310900000:50:064:0232 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, комунальної форми власності. Позивачем до суду надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0006293782021 від 26.01.2021. З відповідного витягу вбачається, що відповідна земельна ділянка сформована 22.11.2011 Відділом Держкомзему у м. Миргород Полтавської області, котрий провів її державну реєстрацію. Власником відповідної ділянки зазначено Територіальну громаду м. Миргород в особі Миргородської міської ради. З кадастрового плану вбачається наявність на відповідній земельній ділянці будівлі, площа якої (згідно експлікації земельних угідь) складає 0.0632 кв. м., при цьому решта земельної ділянки зайнята під проїздами проходами та площадками (а.с.12-14). Сторона відповідача заперечує розташування на відповідній земельній ділянці майна [PERSON] з мотивів невідповідності відомостей про характеристику об`єкту нерухомості в різних реєстрах. Однак суд не вважає спроможними такі доводи. Відповідач, будучи власником нерухомого майна, не надав жодних контрдоказів, з приводу місцярозташування об`єкту, де відповідач вважає знаходиться його майно. Слушними є доводи, з проводу розбіжностей в кількості поверхів, будівлі, яка знаходиться у власності [PERSON] (у Державному земельному кадастрі будівля ресторану значиться як одноповерхова, у Державному реєстрі речових прав приміщення ресторану позначено А-2, що свідчить про наявність двох поверхів). Однак, відповідні розбіжності жодним чином не спростовують розміру площі, зайнятої земельної ділянки спірною будівлею, а також зайнятої площі земельної ділянки задля обслуговування такої нежитлової будівлі. Позивачем доведено фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді м Миргород та перебуває у комунальній власності. Доводи сторони відповідача щодо неправильності цільового призначення спірної земельної ділянки та завищеної нормативної грошової оцінки, які за твердженнями сторони відповідача «порушують права [PERSON] » виходять за межі позовних вимог у вказаній справі, а тому сприймаються судом критично. Розрахунок позивача сум пред`явлених до стягнення з відповідача, на переконання суду, є обґрунтованим. Тому загальний розмір безпідставно збережених коштів, котрий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 163 123,30 грн. Відповідно до\~ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2446,85 грн., що є пропорційним розміру задоволених вимог.

Outcome: approved