Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом, розмір вимог по якому збільшила, до комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В заяві зі збільшеними позовними вимогами (а. с. 38-40) зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 18 серпня 2004 року по 17 березня 2021 року, працюючи покоївкою. Наказом № 15-к від 17.03.2021 року звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення охоплювала період з 1 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року та обчислювалася сумою в 47151 грн. 78 коп., які позивач не отримала до часу звернення до суду, як не отримала і компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6587 грн. 24 коп. Оскільки відповідач у порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення належні позивачеві суми не виплатив, в силу ст. 117 КЗпП України він зобов`язаний сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Обчислений таким чином заробіток становить 47302 грн. станом на день уточнення позову, а саме: на 30 червня 2022 року, який просить стягнути з відповідача на свою користь позивач. Крім вказаної суми просить стягнути на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», в сумі 1549 грн. 83 коп., а також 50000 грн. моральної шкоди. Моральну шкоду пояснює емоційними переживаннями через позбавлення її права на отримання заробітку за виконану роботу, які посилюються через усвідомлення неможливості за вказаних обставин організовувати гідну життєдіяльність в умовах фінансової самостійності, через виникнення потреби докладати додаткових зусиль для організації якості життя, вимушені звернення до родичів і сторонніх осіб за отриманням позики. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення доказів, позову судом не застосовувались. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, в судове засідання не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не з`явився з невідомих причин, заяви про розгляд справи у його відсутність або про відкладення судового розгляду суду не надав, проте надав суду письмовий відзив, який містить прохання про вирішення справи без участі представника комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З відзиву відповідача випливає, що з 3 квітня 2020 року комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради перебуває в стані простою, у зв`язку з чим співробітникам нараховувалась заробітна плат в розмірі 2/3 частин щомісячно, а з лютого 2020 року заробітна плата працівникам не виплачується через нездійснення підприємством господарської діяльності. Просить про вирішення спору на розсуд суду. Оцінивши доводи заяв по суті, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з таких міркувань. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 18 серпня 2004 року по 17 березня 2021 року, працюючи покоївкою. Наказом № 15-к від 17.03.2021 року звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення охоплювала період з 1 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року та обчислювалася сумою в 47151 грн. 78 коп., розмір компенсації за невикористану відпустку становив 6587 грн. 24 коп., які позивач на момент звільнення не отримала (а. с. 15-18). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Заборгованість підприємства перед позивачем за період 1 лютого 2020 року по 16 березня 2021 року, тобто на день звільнення, з виплати нарахованої заробітної плати становить за вирахуванням фактично сплачених 1500 грн. 47151 грн. 78 коп. (а. с. 16)., як випливає з наданої відповідачем довідки, тому її належить стягнути з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. Присудженню позивачці підлягає і грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 6587 грн. 24 коп. Вирішуючи вимоги позову про стягнення з відповідача компенсації заробітної плати за час затримки розрахунку під час звільнення, суд виходить з такого. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ \~ \~ \~В силу частини другої ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з наведених положень законодавства про працю і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України позивачеві належить присудити всю суму відшкодування за час затримки розрахунку з моменту звільнення по день ухвалення рішення в справі, оскільки спір про розмір належних позивачеві сум між сторонами відсутній. Розрахунок, наведений позивачкою, зроблений нею на підставі п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, за яким середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на два сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Сума, що підлягає стягненню з 18 березня 2021 року по 29 серпня 2022 року (день ухвалення судового рішення) вираховується шляхом множення вартості середньогодинного заробітку на кількість робочих годин в цьому періоді і становить 52950 грн. (17 грн. 65 коп. середньогодинної заробітної плати х 3000 робочих годин). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача належить 47151 грн. 78 коп. нарахованої, але не сплаченої заробітної плати, 6587 грн. 24 коп. компенсації за невикористану відпустку, 52950 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд також знаходить ґрунтовною і погоджується з наведеним у позові розрахунком. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх ґрунтовними, оскільки в силу ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Емоційні переживання позивача, зумовлені неможливістю отримання заробітку, на який вона вправі розраховувати, необхідністю докладання додаткових зусиль для організації гідної життєдіяльності, неможливістю захистити своє право, окрім як в судовому порядку, перебувають у прямому причинному зв`язку з діями відповідача, проте суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. є домірною компенсацією психологічних страждань позивача і відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості. \~ \~ \~ \~Судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить присудити відповідачеві, стягнувши його в доход держави.

Outcome: partial