Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

14.12.2021\~року позивач\~АТ «УНІВЕРСАЛ\~БАНК» звернувся\~до Бабушкінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з\~вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що банк та [PERSON] , в рамках нового проекту банку monobank, уклали договір кредиту шляхом підписання 23.11.2017 року Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, де спеціальним платіжним засобом є платіжна картка monobank. Своїм підписом відповідач прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг. На підставі чого відповідачу через мобільний додаток смартфону було відкрито рахунок та видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом у розмірі 18\~000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу доступ до коштів на її картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратила та не повертає. Внаслідок цього, за нею утворилася заборгованість, яка станом на 20.08.2021 року становить 57 330 грн. 40 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2270 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 20.06.2022 року надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності. У відзиві відповідач зазначила, що в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія кредитного договору, оскільки такий договір ніхто не укладав та неяких кредитних коштів вона не отримувала. У неї відсутня електронна адреса та електронний ключ, що унеможливлює укладання договорів в електронному вигляді. Розписка на отримання кредитної пластикової картки в матеріалах справи також відсутня, Умови обслуговування рахунків фізичних осіб нею не підписувались та з ними вона не ознайомлювалась. Анкета-заява до договору про надання банківських послуг фіктивна, оскільки вона таку Анкету не підписувала та не укладала, позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. 27.06.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та користувалась кредитною карткою. У підписаній Анкеті-заяві відповідач підтвердила, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом. Успішно пройшовши процедуру ідентифікації, відповідач 23.11.2017 року успішно пройшов процедуру верифікації та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг MONOBANK. Вказав, що без погодження у мобільному застосунку «monobank» з Умовами і правилами надання банківських послуг не є можливий вхід у головне меню застосунку «monobank» жодна особа не може перейти далі у головне меню застосунку; без переходу у головне меню жодна особа не має технічної можливості проводити будь-які фінансові операції, у тому числі отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту. Використання кредитних коштів підтверджується випискою, отже відповідач погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «monobank». Банк неодноразово інформував відповідача про заборгованість та її повернення, що підтверджується пуш-повідомленнями. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку кредитний ліміт боржника складає 18\~000 грн. Відповідно до виписки про рух коштів баланс складає - 39\~330 грн. 40 коп. Тобто заборгованість складає 57\~330 грн. 40 коп. Ця заборгованість складається з повністю використаного кредитного ліміту у сумі 18\~000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить - 39\~330 грн. 40 коп. В Анкеті відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, де значиться, що позовна давність складає 30 років. Наданий розрахунок заборгованості не вказує на те, що заборгованість почалась з 23.11.2017 року. Відповідач допустив порушення виконання зобов`язань по кредитному договору з 31.10.2019 року. Станом на 31.01.2020 року у відповідача прострочення зобов`язань із сплати щомісячного мінімального платежу сягнуло 90 днів, а сума 57\~330 грн. 40 коп. була нарахована станом на 20.08.2021 року. Таким чином, Банком не пропущений строк позовної давності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.11.2017 року відповідач, шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, уклала кредитний договір, де спеціальним платіжним засобом є платіжні картки monobank та обслуговування банком здійснюється дистанційно. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг, на підставі чого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмір 18\~000 грн., спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку, за відповідачем станом на 20.08.2021 року утворилася заборгованість за наданим кредитом у сумі 57 330 грн. 40 коп., з яких: 50\~678 грн. 88 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6\~651 грн. 52 коп. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1\~ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1\~ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст.\~3,\~6,\~11,\~525,\~627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.\~1054,\~1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3\~ст. 642 ЦК України\~встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами\~ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав їй у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратила, після чого їх кредитору не повернула. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , і реалізував це право, звернувшись до суду. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Однак, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50 678 грн. 88 коп. є недоведеною через те, що наданими доказами підтверджується факт видачі кредиту лише на суму 18 000 грн. Про це зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту збільшення кредитного ліміту відповідачу та його використання відповідачем, позивачем суду не надано, а тому позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту саме в розмірі 18 000 грн. Наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та правилами, а також доказом погодження сторонами інших істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України. Враховуючи відсутність підпису відповідача, наданий позивачем витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не є доказом того, що саме такі умови та правила розумів відповідач, ознайомився і погодився із ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а також те, що вказані документи, на момент отримання їх відповідачем, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та штрафів за порушення строків виконання зобов`язання із повернення кредиту, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Так, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19 Верховним Судом викладена правова позиція про неможливість застосування до аналогічних спірних правовідносин норм, що викладені у ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк», як з моменту виникнення спірних правовідносин, так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В даному випадку Анкета-заява позичальника не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов`язання. Внаслідок наведених вище норм матеріального права та правових позицій Верховного Суду, вважати розмір пені та комісії, що визначені у наданих суду витягах із Умов та правил надання банківських послуг, неможливо. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів погодження розміру відсоткової ставки не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру. Через недоведеність факту погодження сторонами розміру базової відсоткової ставки, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення пені та комісії задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідач у відзиві зазначає, що момент виникнення заборгованості припадає на 18.01.2018 року і саме з цього дня повинно розпочатися строк позовної давності. Суд не може погодитись з таким твердженням оскільки згідно з рухом коштів по картці від 24.06.2022 року, наданим суду представником позивача, вбачається, що останнє поповнення картки відбулось через термінал IBOX 26.10.2019 року і саме з цього часу у Банку виникло право вимоги повернення кредиту. З відповідним позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду 14.12.2021 року, тобто в межах строку зазначеного у ст. 257 ЦК України, у зв`язку з чим клопотання відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеної суми позовних вимог, що становить 31,39% від ціни позову, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача розраховується судом наступним чином: 2270 грн. х 0,3139 = 712 грн. 55 коп. На підставі викладеного

Outcome: partial