Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Адвокат Ніколенко М.Є., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 16 лютого 2022 року, в якій просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . 05 лютого 2016 року позивач зареєструвала в квартирі місце проживання [PERSON] як цивільного чоловіка її доньки. Фактично він в квартирі не проживає з 01 квітня 2016 року, виїхавши на постійне місце проживання за кордон. Його особисті речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово-комунальних послуг він ніколи не приймав та не приймає наразі, дійсне його місце проживання та перебування їй не відомі. Перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідача в позасудовому порядку вона не має можливості, в той час як реєстрація відповідача обмежує її права як співвласника житлового приміщення, та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які за нього нараховуються, що виключає можливість отримання субсидії, тому адвокат Ніколенко М.Є., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду за захистом її прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09 травня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18 липня 2022 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (а.с.30). Правом на участь в судовому засіданні представник позивача не скористався, подавши клопотання про розгляд справи без участі позивача та його як представника. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином, однак не з`явився, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволенні позовних вимог не заперечував. Враховуючи викладене, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09 квітня 1999 року (а.с.9). Право спільної сумісної власності зареєстроване за ними в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР в реєстровій книзі за №171П-149 (а.с.27). Як слідує з довідок Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №1441 від 25 січня 2022 року та №3777 від 24 лютого 2022 року (а.с.7, 18), Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.13-зворот), у житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання 4-х осіб, у тому числі з 05 лютого 2016 року [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Хама, Сирійської Арабської Республіки, громадянина України. Зі змісту позовних вимог слідує, що місце проживання [PERSON] позивач зареєструвала в належній їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі як члена їх сім`ї, а саме співмешканця її доньки. При цьому, фактично в квартирі він не проживає з 01 квітня 2016 року та станом на момент ухвалення рішення, що підтверджується актом від 15 лютого 2022 року, засвідченим підписами сусідів та ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.8). Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2, ст..5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». У даній справі відповідач вселився та був зареєстрований у квартирі, належній позивачеві та третій особі [PERSON] як член їх сім`ї. Таким чином, відповідач набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналіз глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо майна. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що відповідач в належному [PERSON] та [PERSON] житловому приміщенні не проживає понад 1 рік, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, тому його право користування чужим майном фактично є припиненим. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача наразі створює позивачеві перешкоди у володінні та розпорядженні належною їй власністю, обмежуючи майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої нею вимоги негаторного позову та необхідність її задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд зауважує, ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак дане рішення після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 992 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.5).

Outcome: approved