Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, процентів за користування позикою та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму загального боргу в розмірі 63237 грн., що включає в собі суму позики в розмірі 60000 грн., проценти за користування коштами в розмірі 3237,54 грн., а також судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги\~підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до\~ст.280\~ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно розписки від 05 листопада 2021 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 60000 грн., в якій останній зобов`язувався повернути борг до 30 квітня 2022 року. Боргові зобов`язання (суму позики) позичальник отримав у присутності свідка - [PERSON] (а.с.12). Починаючи з травня 2022 року відповідач допустив прострочення боргового зобов`язання. Оскільки прострочення боргових зобов`язань відбулось у період воєнного стану втрати від інфляції та 3% річних не розраховувались, а розрахована відсоткова ставка, встановлена національним банком України та яка діє у період воєнного стану не підвищувалась (ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Відповідачем в повному обсязі не виконано зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості...(ст. 1046 ЦК України). В ч. 2 ст. 640 ЦК України: «Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії». Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (розпискою). Одностороння відмова від виконання зобов`язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто строк загальної позовної давності не порушений та розпочався з 01.05.2022 року. Згідно до абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтями 524 та 533 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Спеціальні положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлюють цей розмір процентів «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Економічна сутність позики, як такої, відмінна від фінансового кредиту, де метою є одержання фінансовою установою прибутку (у вигляді процентів) від надання коштів. В той час, як позика, відповідно до ст. 1048 ЦК України, тільки надає право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.9 Положення «Про основи процентної політики Національного банку України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 року №277, Національний банк щодня публікує розмір облікової ставки в засобах масової інформації та/або оприлюднює через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації, у тому числі на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку що викладений на офіційному веб-сайті Національного банку України. Розмір відсотків розраховано станом на 25.05.2022 року з урахуванням облікової ставки річного відсотка Національного банку України. В загалом за весь період позики, починаючи з 05.11.2021 року розмір загальної заборгованості відповідача перед позивачем склав 63237 грн. 54 коп., що включає в собі: тіло кредиту станом на 25.05.2022 року - 60000,00грн; несплачені відповідачем відсотки за користування позикою та які підлягають поверненню щомісячно (абз.1 ч.1 ст.1048 ЦК України) - 3237,54грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved