Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Янчишин В.Й. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просила: стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття; стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 червня 2022 року та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з 12 вересня 2020 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Уданому шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Натепер вона з відповідачем проживають окремо, син проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Наразі вона перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, жодних доходів окрім соціальної допомоги не отримує, а тому не має змоги самостійно матеріально забезпечувати себе та дитину. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки є фізично здоровим та працездатного віку, має можливість працювати та сплачувати аліменти. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Крім цього, просила стягнути з відповідача в її користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Янчишин В.Й. подав заяву про розгляд справи без його та позивачки участі. Вказав, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить задоволити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації та телефонограмою. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що 12 вересня 2020 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 вересня 2020 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис за №1513. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 червня 2021 року. Син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою за №15-05/2022 від 31 травня 2022 року, виданою ОСББ «Новий Світ 16» та актом обстеження умов про фактичне проживання від 31 травня 2022 року. Відповідач проживає окремо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та будь-яких доводів на спростування тверджень позивачки суду не подав. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з вимогами частини першої ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог частини першої ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог частини першої ст. 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров`я не має можливості працювати та матеріально утримувати свою дитину [PERSON] . Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача інших утриманців окрім дитини [PERSON] . Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, може працювати та відсутні дані про незадовільний стан здоров`я останнього, інших утриманців крім дитини [PERSON] не має, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів забезпечить потреби та нормальні умови життя малолітнього сина сторін [PERSON] . При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, вік та потреби дитини, для забезпечення її гармонійного розвитку, відсутність у відповідача інших утриманців. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку слід зазначити наступне. В силу вимог частин першої та четвертої статті 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно частин другої та четвертої статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Судом установлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В свою чергу, як вже зазначалось судом, відповідач є працездатним та доказів незадовільного стану здоров`я останнього судом не здобуто. Таким чином, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання останньої у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 червня 2022 року та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив будь-яких доказів на спростування доводів позивача та неможливості сплати аліментів у розмірі визначеному судом. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Як увбачається з договору про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року, укладеного між [PERSON] (Клієнт) та Янчишин В.Й. (Адвокат), Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення про надання Клієнту юридичної допомоги, а саме представництво та захист законних прав та інтересів Клієнта з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, адміністративних, провоохоронних, господарських та інших органах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах державної влади та управління, органах внутрішніх справ та прокуратури, в органах юстиції (в тому числі відділах державної виконавчої служби), податкової служби, банківських установах, з усіх питань що стосуються Клієнта особисто, в судах всіх інстанцій і здійснювати професійну діяльність Адвоката відповідно до умов даного Договору зі всіма правами представника, (захисника) які передбачені чинним законодавством України; написання необхідних заяв, позовних заяв, скарг, клопотань та інших документів. Відповідно до умов п. п. 4.1., 4.2. вказаного договору, встановлено погодинну оплату, якості порядку обчислення гонорару адвоката. Вартість години роботи адвоката становить 1000 грн. Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату вартість правничої допомоги до 25 грудня 2022 року. Повноваження адвоката Янчишина В.Й. підтвердженні договором про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО за №1036353 від 06 червня 2022 року. Відповідно до акту виконаних робіт за №01 від 06 червня 2022 року та детального опису робіт за №1 від 06 червня 2022 року, підписаних адвокатом Янчишин В.Й. та [PERSON] , адвокат Янчишин В.Й. надав [PERSON] послуги з правової допомоги на загальну суму 8000 грн. Перелік та об`єм наданих послуг узгоджений сторонами у вказаному акті та описі робіт, а саме: 1) підготовка та подача позовної заяви із додатками про стягнення аліментів та утримання дитини й дружини до досягнення дитиною трьох років від 06 червня 2022 року (6 год. х 1000 грн = 6000 грн); 2) представництво адвокатом Філіпчук К.С. під час судових засіданнях у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області (2000 грн). Разом з тим, згідно з вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четверної даної цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 цієї статті ЦПК). Відповідно до вимог пункту першого частини другої ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з вимогами частини третьої ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Разом з тим, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу наведені в акті виконаних робіт, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, який здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахування наведеного та вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обгрунтованим та співмірним є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, який підлягає стягнення з відповідача в користь позивача. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач в силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved