Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині одного покупця, переведення прав покупця. Позивач в своїй позовній заяві зазначала, що на початку 2015 року у неї з чоловіком [PERSON] різко погіршилися сімейні стосунки, почалися розмови про розлучення, поділ майна. Влітку 2015 року, позивач назбиравши необхідну суму грошових коштів, вирішила придбати квартиру в м. Бровари, щоб на випадок розлучення їй було де проживати. Проте, проконсультувавшись з юристом, вона зрозуміла, що після розлучення з чоловіком він зможе претендувати на половину придбаної нею квартири. Юрист порадив придбати квартиру або повністю на іншу людину, або хоча б частково вписавши в договір купівлі-продажу якогось із близьких людей, яким вона довіряє. Позивач поспілкувалася\~зі своєю\~дочкою [PERSON] ,\~пояснивши ситуацію\~та поради\~юриста,\~і запропонувала\~їй виступити\~співпокупцем квартири,\~яку мала\~намір придбати.\~Відповідач спочатку\~відмовилась,\~пояснивши це\~тим,\~що не\~хоче приймати\~участі в такому договорі, що їй це не цікаво і в неї саме головне немає коштів. Натомість позивач пояснила відповідачу, що їй не потрібні кошти, всі гроші за квартиру сплачу я особисто, а вона лише буде вказана в договорі співвласницею половини квартири. Подумавши певний час, відповідач сказала позивачу, що погодиться на її пропозицію, якщо вона дозволить їй там прописатися та проживати. В свою чергу позивач сказала, що згодна на її умови, якщо вона через 2-3 роки подарує належну їй частку квартири. Домовившись відповідним чином, позивач обрала квартиру в м. Бровари, і 23 жовтня 2015 року ними було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А. За придбання вказаної квартири всі кошти сплатила особисто позивач, вказану обставину відповідач завжди визнавала. Відповідач повністю усвідомлювала той факт, що вона лише формально значиться в договорі як покупець, а фактичним реальним покупцем квартири є позивач. Тобто оскаржуваний правочин було ними вчинено з метою приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто, в розумінні ст. 235 ЦК України оскаржуваний правочин в частині відповідача, як покупця, є удаваним і про наслідки удаваного правочину відповідачу було відомо від нотаріуса. На виконання своїх обов`язків позивач дозволила відповідачу проживати у спірній квартирі та зареєструвати там своє місце проживання. Врешті-решт стосунки з чоловіком налагодилися, позивач не розлучилася і питання оформлення спірної квартири перестало бути актуальним. Проте, в 2019 році позивач з чоловіком вирішили продати дану квартиру і придбати будинок в селі, щоб вести господарство. Позивач звернулася до відповідача і попросила її подарувати їй 1/2 частку спірної квартири, як вони про те домовилися в момент придбання квартири. Проте, відповідач відмовила позивачу в такій угоді, без будь-яких пояснень. Позивач продовжувала неодноразово звертатися до відповідача з аналогічним проханням і просити її виконати свою частину їхньої домовленості. Проте чула від неї лише відмови, а врешті-решт їх розмови перейшли на сварки і все це призвело до гострого конфлікту між ними. Позивач зрозуміла, що відповідач не виконає домовленість подарувати їй Ѕ квартири, а тому, оскільки вона не могла нормально користуватися спірною квартирою, через те, що в ній мешкає відповідач, позивач вирішила продати свою частку в квартирі і таким чином забути про цю ситуацію. Вчергове вже попросила у відповідача згоду на продаж її частки, на що теж отримала відмову. З огляду на вказану ситуацію позивач звернулася до юриста за консультацією, пояснила всю ситуацію і він порадив їй перейти в письмове спілкування з відповідачем, щоб отримати від неї пропозицію в письмовому вигляді, яку потім можна буде використовувати. В липні 2021 року позивач підготувала лист на ім?я відповідача і направила їй. В листі нагадала про їх домовленості і попросила хоча б згоду на продаж її частки. В серпні 2021 року позивач отримала письмову відповідь на лист від відповідача, в якому зазначено, що вона пам?ятає про домовленості, і що мала намір повернути позивачу кошти за Ѕ частки квартири, хоча сторони про це не домовлялися. Натомість додатково було зазначено, що відповідач мала намір подарувати позивачу частину квартири лише тоді, коли придбає собі житло, а про такі умови сторони не домовлялись. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Наталією Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 4609, в частині покупця [PERSON] . Перевести всі права покупця [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Наталією Анатоліївною, на покупця [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] \~не з`явилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~повідомлялося належним\~чином. Надала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.10.2015 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., було нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири громадянками [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі ними квартири [ADDRESS] (реєстр. № в реєстрі 4609) по Ѕ частині права власності кожній (а.с. 8-9). 11 червня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.06.2020 р. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до звернення про надання згоди на продаж частини спільного майна від 24.07.2021 р., [PERSON] зверталася до [PERSON] про надання згоди на продаж частки квартири, в зв?язку із невиконанням вимог домовленості [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно відповіді на лист від 02.08.2021 р., [PERSON] зазначила, що вона ніколи не оспорювала того факту, що квартиру вони купили за кошти [PERSON] , пам?ятає про домовленості, і що мала намір повернути [PERSON] кошти за Ѕ частки квартири. Додатково зазначила, що мала намір подарувати позивачу частину квартири лише тоді, коли придбає собі житло (а.с. 14-15). Ч.1 ст.15, ч.1 ст.16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановлює, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно. Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним і з підстав, що насправді покупцем є інша особа, буде встановлено, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Суд при розгляді аналогічної справи\~№ 466/8968/19 провадження№ 22-ц/811/1574/20\~в постанові від 22 грудня 2020року\~також дійшов висновку, що : «При цьому, суди зобов`язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, … а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі. Зазначене відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 19.01.2019 справа № 521/17654/15-цпровадження № 61-2858св18.». Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц провадження № 61-2858св18 зазначив, що удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. Визнання правочину удаваним в частині визначення особи покупця не суперечить приписам статті 235 ЦК України, оскільки удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось із учасників. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (далі\~Закон № 340-IX) внесено зміни до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Дослідивши докази в їх сукупності, а також враховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved