Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа: [PERSON] , про розірвання кредитного договору №0703/0608/71-124 від 19.06.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] , у зв`язку з його виконанням, та зняти усі похідні обмеження, пов`язані з даним кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.06.2008 між нею та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», було укладено кредитний договір №0703/0608/71-124. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором\~\~\~між нею та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого була придбана за кредитні кошти квартира, також між банком і [PERSON] було укладено договір поруки. ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2014 було задоволено. В рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на майно позивачки та обмежено її право на виїзд за кордон. В ході виконання рішення, за досягнутою домовленістю, ТОВ «Кредитні Ініціативи» 12.02.2019 зареєструвало за собою право власності на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] . Після цього позивачці було видано довідку, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» претензій до [PERSON] за кредитним договором не має, заборгованість за договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Однак державний виконавець на підставі цієї довідки відмовився закрити виконавче провадження, скасувати арешт та обмеження виїзду за кордон. ТОВ «Кредитні Ініціативи» відмовило [PERSON] видати довідку, яка б містила всю необхідну інформацію для закриття виконавчого провадження. Оскільки ТОВ «Кредитні Ініціативи» забрало квартиру, а кредитний договір закривати (розривати) не бажає, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 05.08.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений ЦПК України строк ТОВ «Кредитні Ініціативи» подало відзив на позовну заяву, не спростовуючи фактичні обставини справи, зауваживши, що рішення ТОВ «Кредитні Ініціативи» про реєстрацію за собою права власності на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] , оспорюється у суді, у позові просить відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні 20.01.2021 суд розпочав розгляд справи по суті. 09 серпня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява від імені [PERSON] про уточнення позовних вимог, заявник з наведених раніше підстав просить відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вважати припиненим кредитний договір у зв`язку з виконанням, зняти всі обмеження, пов`язані з кредитним договором. Заява [PERSON] від 09.08.2021 за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, однак подана до суду без дотримання вимог ч.ч. 7, 8 ст. 43 ЦПК України та з порушенням вимог ст. 49 ЦПК України, тобто після початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Згідно ч.5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. З огляду на викладене, заява [PERSON] від 09.08.2021 не прийнята судом до розгляду. В судовому засіданні позивачка надала пояснення щодо обставин справи, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити справу на підставі наданих доказів. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив ухвалити рішення про їх задоволення. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, у позові просить відмовити з підстав, викладених у відзиві і додаткових пояснення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підстави звільнення від доказування визначені ст. 82 ЦПК України, згідно положень якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 19.06.2008 ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] уклали кредитний договір №0703/0608/71-124, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 77300,00 доларів США під 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 19.06.2033. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно розділу 2 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань позичальника по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником, а саме, квартири [ADDRESS] . Між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] 19.06.2008 було укладено договір іпотеки. 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», був укладений договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 були відступлені ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». В свою чергу, згідно договору від 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 ТОВ «Кредитні Ініціативи». Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 і іпотечним договором, яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору. З листа Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 15.11.2019 №11/50463667 вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2014 було задоволено позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» до [PERSON] , стягнуто з відповідачки заборгованості за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 у сумі 906015,08 грн. У Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №334/9312/14-ц, виданого 16.03.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» 906015,08 грн. (ВП50463667). Наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. 12 лютого 2012 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» зареєструвало за собою право власності на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності 30318193). Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, індексний номер: 45553497 від 15 лютого 2019 року, право власності на квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Тобто, ТОВ «Кредитні Ініціативи» в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористалося своїм правом та задовольнило свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008. Рішення про реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні Ініціативи» на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008, в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оспорюється в суді, наразі на стадії касаційного перегляду (справа №334/2028/20). При цьому, [PERSON] 16.10.2019 звернулась до Дніпровського ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття обмежень у виді арешту майна та обмеження виїзду за кордон, надавши листа ТОВ «Кредитні Ініціативи» від 11.07.2019 №110719/4 щодо відсутності претензій до [PERSON] за кредитним договором у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Заява була залишена без задоволення через відсутність у довідці ТОВ «Кредитні Ініціативи» відомостей щодо номеру справи/виконавчого листа, яких стосується зазначена інформація, роз`яснено порядок зняття арешту з майна боржника. На повторні запити [PERSON] ТОВ «Кредитні Ініціативи» надало довідки аналогічного змісту. Вказані обставини зазначаються в заявах сторін по суті справи, поясненнях учасників справи, підтверджуються матеріалами справи. З метою захисту порушених прав, викликаних бездіяльністю кредитора ТОВ «Кредитні Ініціативи», який забрав квартиру та не бажає закривати/розривати кредитний договір, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У відповідності в частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді. Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. В обґрунтування підстав позову позивачем не зазначено жодної підстави для розірвання кредитного договору, встановленої договором або законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та виконання зобов`язань за договором не є підставою для розірвання кредитного договору. Законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов`язання/договору». Зазначені поняття не е тотожними через відмінні підстави їх виникнення ти юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору треба розглядати як один з видів припинення договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору унормовані частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тож, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору (пункт 77 постанови ВП ВС від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц). Разом з тим, в обґрунтування позову позивачка посилається на те, що внаслідок позасудового врегулювання вимоги кредитора припинилося зобов`язання боржника за кредитним договором. Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Одним зі способів припинення зобов`язання є його виконання (частина перша статті 599 ЦК України). За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням. Отже, за встановлених у цій справі обставин позивач та підстав позову позивач має право заявити позов про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягненням на предмет іпотеки). Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, такий спосіб захисту є належним і за своєю суттю є позовом про визнання відсутнього права (постанова від 22 лютого 2022 року, справа № 761/36873/18, провадження № 14-121цс21). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Кредитні Ініціативи» про розірвання кредитного договору №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 у зв`язку з його виконанням не ґрунтується на вимогах закону, позивачем обрано не належний спосіб захисту, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Не підлягають\~задоволенню і\~вимоги позову\~про скасування\~обмежень,\~пов`язаних з\~кредитним договором.\~В ході\~розгляду справи\~встановлено,\~що \~такими обмеженнями\~є арешт\~майна боржника\~і тимчасове\~обмеження у\~праві \~виїзду за\~межі України,\~які були\~застосовані державним\~виконавцем в\~рамках виконавчого\~провадження з\~примусового виконання\~рішення суду\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості за\~кредитним договором.\~Позивачем не\~надано суду\~жодних доказів\~на підтвердження\~ існування\~зазначених заходів\~забезпечення на\~час розгляду\~справи.\~Доводи позову\~стосуються незгоди\~з діями/рішеннями\~державного виконавця,\~які підлягають\~оскарженню в\~порядкуст. 441 ЦПК України, розділу VII ЦПК України. Щодо арешту майна суд додатково зауважує, що питання про зняття арешту з майна підлягає вирішенню у порядку, встановленому ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Обставин, які б свідчили про наявність підстав для вирішення питання про скасування арешту з майна у позовному провадженні, позивачем не наведено і судом не встановлено. На підставі викладеного, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed