Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та пені за договором поставки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 квітня 2020 року між ФОП [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач), було укладено Договори поставки №01042020 та №01042020/1 відповідно до яких ФОП [PERSON] прийняла на себе зобов`язання поставити партіями товар, а [PERSON] зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар. На підставі Договору поставки №01042020 від 01 квітня 2020 року згідно з видатковою накладною №0-00000002 від 06 квітня 2020 року було поставлено товар на суму 83250,00 гривень. Умовами даного договору передбачено строк оплати 15 червня 2021 року. Згідно з п. 5.1 даного Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 16 червня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Покупцем своїх зобов`язань. Відповідачем частково було сплачено суму зобов`язань за Договором, зокрема, 17 липня 2021 року на суму 4000,00 гривень згідно з банківською випискою №0-00000019 від 17 липня 2021 року та 19 липня 2021 року на суму 25000,00 гривень згідно з банківською випискою №0-00000020 від 19 липня 2021 року. З урахуванням часткової оплати сума основного боргу станом на 24 грудня 2021 року становить 54250,00 гривень. Позивачем 09 листопада 2021 року було направлено претензію на адресу Відповідача з вимогою про сплату боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені, проте борг сплачено не було. За період прострочки виконання зобов`язання за даним Договором мали місце інфляційні процеси, розмір яких становить 1726,51 гривень, сума 3% річних становить 1001,00 гривень. Відповідно до п. 4.2 Договору встановлено обов`язок сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Згідно з розрахунком сума пені становить 5489,50 гривень. Всього заборгованість за Договором поставки №01042020 від 01 квітня 2021 року станом на 24 грудня 2021 року становить 62467,01 гривень. Крім того, на підставі Договору поставки №01042020/1 від 01 квітня 2020 року згідно з видатковою накладною №0-00000031 від 04 липня 2020 року було поставлено товари на загальну суму 202500,00 гривень. Умовами даного договору передбачено строк оплати 15 червня 2021 року. Згідно з п. 5.1 даного Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 16 червня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Покупцем своїх зобов`язань. Сума заборгованості за вказаним Договором станом на 24 грудня 2021 року становить 202500,00 гривень. Позивачем 09 листопада 2021 року було направлено претензію на адресу Відповідача з вимогою про сплату боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені, проте борг сплачено не було. За період прострочки виконання зобов`язання за даним Договором мали місце інфляційні процеси, розмір яких становить 6136,16 гривень, сума 3% річних становить 3461,92 гривень. Відповідно до п. 4.2 Договору встановлено обов`язок сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Згідно з розрахунком сума пені становить 21851,51 гривень. Всього заборгованість за Договором поставки №01042020/1 від 01 квітня 2021 року станом на 24 грудня 2021 року становить 233949,59 гривень. Таким чином, загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем становить 296416,60 гривень. Заходи досудового врегулювання спору з боку Позивача не дали результату, що змусило Позивача звернутись з вказаним позовом до суду. Відтак, Позивач просить стягнути з Відповідача в її користь заборгованість за Договорами поставки №01042020 та №01042020/1 від 01 квітня 2021 року в розмірі 296416,60 гривень, а також витрати на сплату судового збору в сумі 4446,25 гривень. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 28.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та пені за договором. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 04 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 15 серпня 2022 року не з`явилася, однак в письмовій заяві від 09 червня 2022 року позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Розгляд справи просила проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання 15 серпня 2022 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань, а також відзив на позов не подавав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01 квітня 2020 року Фізична особа-підприємець [PERSON] та фізична особа [PERSON] уклали Договір поставки №01042020 та Договір поставки №01042020/1. Згідно з п. 1.1 даних Договорів, Продавець поставляє Покупцю Товар згідно з накладними на поставку, які є невід`ємною частиною цих Договорів, а Покупець зобов`язується оплатити та отримати Товар. Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №01042020 від 01 квітня 2020 року, Товаром за цим Договором є саджанці полуниці у кількості 45000 штук. Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №01042020/1 від 01 квітня 2020 року, Товаром за цим Договором є саджанці полуниці у кількості 90000 штук. Згідно з п. 2.3 даних Договорів Покупець зобов`язаний вивезти Товар до 30 червня 2020 року. Згідно з 3.2 Договорів Товар оплачується Покупцем не пізніше 15 червня 2021 року шляхом перерахування (або внесення через касу банківської установи) грошових коштів на рахунок Продавця із зазначенням у призначенні платежу реквізитів цього договору. Відповідно до п. 4.1 вказаних Договорів сторона, що порушила зобов`язання зобов`язана відшкодувати протилежній стороні завдані збитки. Згідно з п. 5.1 Договорів, Договори набувають чинності з моменту їх підписання Сторонами і діють до 16 червня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Покупцем своїх зобов`язань. Договори підписані сторонами ФОП [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до умов ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 565 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Приписами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. На виконання умов Договорів Позивачем було належним чином виконано зобов`язання та поставлено Товар у повному обсязі на загальну суму 285750,00 (двісті вісімдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, що підтверджується видатковими накладними: - №0-00000002 від 06 квітня 2020 року на загальну суму 83250,00 гривень; - №0-00000031 від 04 липня 2020 року на загальну суму 202500,00 гривень. Відповідач свої договірні зобов`язання перед позивачем частково виконав та сплатив за поставлений товар 29000 гривень, що підтверджується виписками АТ КБ «ПриватБанк» від 17 липня 2021 року та від 19 липня 2021 року. Відтак, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 256750,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача була направлена претензія за №1 від 03 листопада 2021 року на загальну суму 57398,86 гривень та претензія №2 на загальну суму 220107,33 гривень, яка залишена відповідачем без задоволення. Отже, відповідач не виконав свого обов`язку по оплаті поставленого товару у передбачений чинним законодавством та договором строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до п. 4.2 Договорів поставки №01042020 та №01042020/1 від 01 квітня 2020 року за порушення грошових зобов`язань, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається з розрахунку, наведеного в позовній заяві за Договором поставки №01042020 від 01 квітня 2020 року, загальна сума інфляційних втрат, пені та 3% річних становить 8217,01 гривень, з яких інфляційні втрати - 1726,51 гривень, пеня - 5489,50 гривень, 3% річних - 1001,00 гривень. Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильний період прострочення грошового зобов`язання та суми від якої здійснювались нарахування, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 8217,01 гривень. Як вбачається з розрахунку, наведеного в позовній заяві за Договором поставки №01042020/1 від 01 квітня 2020 року, загальна сума інфляційних втрат, пені та 3% річних становить 31449,59 гривень, з яких інфляційні втрати - 6136,16 гривень, 3% річних - 3461,92 гривень, пеня - 21851,51 гривень. Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильний період прострочення грошового зобов`язання та суми від якої здійснювались нарахування. Однак, здійснюючи розрахунок пені за період з 16 липня 2021 року по 22 липня 2021 року позивачем допущено арифметичну помилку і замість правильної суми 582,53 гривні (здійсненої судом) зазначив 5812,40 гривень. Також, здійснюючи розрахунок пені за період з 10 грудня 2021 року по 24 грудня 2021 року позивачем допущено помилку у зазначенні кількості днів - замість 15 днів зазначено 32 дні. Суд, здійснивши перерахунок пені за вказаний період встановив, що розмір пені становить 1497,95 гривень. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача за Договором поставки №01042020/1 від 01 квітня 2020 року підлягає: 6136,16 гривень інфляційних втрат, 3461,92 гривень - 3% річних та 15012,74 гривень - пені, а всього - 24610,82 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за Договором поставки №01042020 від 01 квітня 2020 року та Договором поставки №01042020/1 від 01 квітня 2020 року (з врахуванням основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені) станом на 10 січня 2022 року становить 289577,83 гривень. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ФОП [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами поставки в сумі 289577,53 гривень. Відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2895,77 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до суду фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до розміру заявлених позовних вимог розмір судового збору, належного до сплати позивачем, становить 2964,16 гривень. Однак, позивачем сплачено 4446,25 гривень. Тобто зайво сплачена сума судового збору становить 1482,09 гривні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. На підставі зазначеного та

Outcome: partial