Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 05.07.2008 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.01.2021 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на тримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 30.11.2020 та до досягнення дітьми повноліття. Діти проживають з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні. Батько з дітьми не проживає, зовсім не спілкується, жодним чином не виконує свої батьківські обов`язки, ніяк не піклується про їх розвиток, не забезпечує здобуття доньками повної загальної середньої освіти, несвоєчасно та не у повному розмірі сплачує аліменти на дітей, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37099,00 грн. [PERSON] є працездатною особою, має стан здоров`я, який дозволяє йому працювати. Інших дітей, непрацездатних дружини, батьків не має, окрім того, має у власності квартиру, тобто має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181, ст. 196 ЦПК України просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) в розмірі 37 099 грн. Рух справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2022 провадження по справі відкрито, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 29.08.2022 [PERSON] та її представник адвокат Булдигіна М.С. до суду не з`явилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судові засідання 30.06.2022, 02.08.2022, 29.08.2022 не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є позивач та відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 03.05.2022 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1600 та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про народження виданим повторно 03.05.2022 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1209. 29 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 30.11.2020 і до досягнення дітьми повноліття. Неповнолітні [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, проживають разом з позивачкою, про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи № 04-28/7-1141, № 04-28/7-1143, № 04-28/7-1142 та довідка ОСББ «Затишок26-А» від 17.05.2022. За період з листопада 2020 року по квітень 2022 року відповідач не у повному розмірі сплачував аліменти на утримання дітей, в зв`язку з чим станом на 01.05.2022 у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 37 099 грн., що підтверджується довідкою Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі від 10.05.2022 та розрахунком заборгованості за виконавчим листом № 336/7283, виданим 21.07.2021 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с.16,17) Згідно наданого розрахунку позивачем та перевіреного судом, пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період, становить 92880,00грн. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. 3а цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу з дня подання такої заяви. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює спосіб стягнення, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач винний у виникненні заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, заборгованість утворилася без поважних причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. Вимоги позивача про стягнення пені по аліментам є обґрунтованими належними та допустимими доказами, та такими що підлягають задоволенню. Судом враховані вимоги ст. 196 СК України щодо стягнення пені не більше 100% заборгованості. Окрім того, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути в дохід Держави судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved