Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

08.11.2021 представник позивача [PERSON] , - адвокат Іванченко А.В., звернулася до суду із позовною заявою, а 24.01.2022 з заявою про збільшення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті", приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., з вимогами: 1. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 686, вчинений 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М; 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті" на користь [PERSON] , грошові кошти, що були стягнуті у межах виконавчого провадження № 66398082 у сумі 4\~375 грн 94 к.; 3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу області Амельченко В.П., на користь [PERSON] , грошові кошти, що були стягнуті у межах виконавчого провадження № 66398082 у сумі 741 грн 60 к.; 4. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті" та приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. на користь [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказано, що 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., було вчинено виконавчий напис № 686 про звернення стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті" не виплачені в строк грошові кошти, за період з 17.12.2020 по 02.06.2021 включно, у сумі 11\~291 грн 33 к. Про існування вказаного виконавчого напису позивач дізналася 10.08.2021 коли отримала лист приватного виконався виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., з постановою про відкриття виконавчого провадження № 66398082 від 05.08.2021. Представник позивача зазначає, що між [PERSON] та Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" 07.08.2019 було підписано кредитний договір № 010/1647/82/620749, однак, вказаний договір не було посвідчено нотаріально. Крім того, з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що 09.04.2020 та 07.12.2020 було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 010/1647/82/620749 від 07.08.2019, про що позивачу відомо не було. Також [PERSON] не отримувала від ТОВ "ФК "Сонаті" письмову вимогу про усунення порушень щодо погашення боргу. Позивач категорично заперечує вказану у виконавчому написі заборгованість, та зазначає, що ТОВ "ФК "Сонаті" нотаріусу не було надано первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо). Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконаю, оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Крім того, в рамках виконавчого провадження № 66398082 відкритого на підставі оскаржуваного виконавчого напису № 686 вчиненого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було здійснено відрахування з банківського рахунку позивача на суму 5\~117 грн 54 к., з яких: 4\~375 грн 94 к. стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Сонаті" та 741 грн 60 к. на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., які представник позивача просить повернути [PERSON] , як безпідставно отримані відповідачами кошти. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.12.2021. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.11.2021\~задоволено заяву представника позивача адвоката Іванченко А.В. про забезпечення позову та з метою забезпечення даного позову зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. 03.12.2021 та 23.12.2021 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 28.02.2022 розгляд справи не здійснювався з підстав введення воєнного стану в Україні. 03.05.2022 та 25.05.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті", приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна та відкладено судове засідання до 19.07.2022. 19.07.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів. 10.08.2022 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] адвокат Іванченко А.В. надала до канцелярії суду заяву відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позову наполягала в повному обсязі та зазначила, що позивач не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача ТОВ "ФК "Сонаті" про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем знаходження товариства, що зокрема підтверджується відомостями відстежень поштових відправлень, відповідно до яких рекомендовані відправлення з повісткою про виклик до суду вручено відповідальній особі товариства за довіреністю (а.с. 170, 198), крім того повідомлялися шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 167, 176). Про причини своєї неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, не подавали, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі щодо відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко А.В. про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем здійснення діяльності, однак рекомендовані відправлення повернулися до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 194), крім того повідомлявся шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 168, 178). Про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, не подавав, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі щодо відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила, письмових пояснень по суті позовних вимог не надавала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею\~280\~Цивільного\~процесуального кодексу\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль"ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" та [PERSON] , на підставі заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту "Кредитна картка", заяви на приєднання до Договору добровільного страхування 07.08.2019 укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1647/82/620749, згідно умов якого загальна процентна ставка за користування кредитом складає 45,07 % річних, розмір страхового платежу складає 0.7% річних. Поточний ліміт на дату укладання договору становить 10 000 грн 00 к. (а.с. 87-88, 138-141). 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., було вчинено виконавчий напис № 686 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1647/82/620749 від 07.08.2019, укладеним з Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "Ел. Ен. Груп", на підставі договору про відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020, відступлені до ТОВ "ФК "Сонаті", на підставі договору відступлення права вимоги № 07-12/20-Sвід 07.12.2020, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті". Також у виказаному виконавчому написі зазначено, що строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущене прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.12.2020 по 02.06.2021, сума заборгованості складає 10\~991 грн 33 к., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту 10\~714 грн 67 к.; проценти за користування кредитом 276 грн 66 к. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати із стягувача, в розмірі 300 грн 00 к., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 11\~291 грн 33 к. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (а.с. 17, 86, 137). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження № 66398082 на підставі виконавчого напису № 686, виданого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті" заборгованості у загальному розмірі 11\~291 грн 33 к. (а.с. 27, 123). На виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. надано матеріали на підставі яких нею 02.06.2021 було вчинено виконавчий напис № 686. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 Цивільного кодексу України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За результатами аналізу наведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність в сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі № 310/9293/15ц. Факт того, що позивач звернулася до суду одразу після того, як йому стало відомо про те, що відносно неї відрито виконавче провадження № 66398082, відповідно до якого з неї стягується заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, при цьому із зазначеною заборгованістю позивач не погоджується, свідчить про те, що зазначена заборгованість не є безспірною та є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач, у свою чергу, не позбавлений можливості пред`явити свої вимоги в позовному провадженні. Крім того, суд зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідачем ТОВ "ФК "Сонаті" та третьою особою не надано доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. При цьому, виписка з особового рахунку боржника станом на 02.06.2021, яка надана ТОВ "ФК "Сонаті" приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. не є відповідним первинним фінансовим документом, оформленим відповідно до вимог закону, який свідчив би про наявність заборгованості у позичальника. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Також суд враховує те, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі в пункт 2. Тобто, на даний час та на момент винесення оскаржуваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Разом з тим у виконавчому написі № 686 зазначено, що його вчинено на підставі Кредитного договору - Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1647/82/620749 від 07.08.2019, в матеріалах справи наявна копія вказаного договору з якої вбачається, що він нотаріально не посвідчений. Відповідачами та третьою. особою належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною та безспірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована ТОВ "ФК "Сонаті" належним та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення грошових коштів, суд зазначає наступне. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П., за виконавчим провадженням №66398082 з виконання виконавчого напису №686 від 02.06.2021, з позивача стягнуто 5117 грн 54 к., з яких - 319 грн 00 к. витрати виконавчого провадження, 422 грн 60 к. основної винагороди приватного виконавця, 4 225 грн 94 коп. боргу за виконавчим документом, 150 грн 00 к. повернення ТОВ "ФК "Сонаті"авансового внеску (а.с. 130, 131, 132, 133). Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П., 30.11.2021 повернуто стягувачу виконавчий документ - виконавчий напис № 686 виданий 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Сонаті" суму заборгованості, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 126). Відповідно\~до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. \~Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: \~1) повернення виконаного за недійсним правочином; \~2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; \~3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; \~4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: \~1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; \~2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 686 від 02.06.2021 є таким, що не підлягає виконанню, а отже,\~відпала підстава, на якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті фінанс" набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від\~06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Враховуючи, вище викладене вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сонаті"» на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом від 02.06.2021 № 686, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. грошові кошти в розмірі 4 375 грн 94 к. підлягає задоволенню. При цьому, суд не знаходить підстав для стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П., на користь позивача грошових коштів в загальній сумі 741 грн 60 к., як\~витрати на проведення виконавчих дій, оскільки кошти виконавчого провадження мають спеціальний режим регулювання, передбачений Законами "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконанню рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначених\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Статтею 16 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що приватний виконавець - громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень. За приписами статті 31 Закону України ""Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" винагорода сплачується за вчинення виконавчих дій; може стягуватись у фіксованому та відсотковому розмірах - залежно від того, виконується рішення майнового чи немайнового характеру. Винагорода приватного виконавця складається із основної та додаткової. При цьому, основна - безумовно стягується з боржника. Додаткова - сплачується стягувачем та на боржника покладена бути не може. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Таким чином, підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця є відповідна постанова приватного виконавця, яка виноситься в порядку, передбаченому частиною 7 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а також статтями 27, 45 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, законодавець визначив особливий порядок оскарження такої постанови - до адміністративного суду, в порядку статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". Натомість, станом на дату винесення даного рішення у суді відсутня інформація, що відповідна постанова у виконавчому провадженні № 66398082 оскаржувалась. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок повернути майно, яке було набуте безпідставно, або якщо підстава набуття в подальшому відпала. Таким чином, оскільки мова йде про набуття майна, то в кондикційних зобов`язаннях ключовим моментом є саме приріст активів у набувача за рахунок потерпілої особи. Так, Верховний Суд зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно\~збагатився\~за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (статті 1213 Цивільного кодексу України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави (стаття 1214 Цивільного кодексу України). Існування понять "потерпілого" та "безпідставного збагачення" за його рахунок повністю нівелюються у виконавчому провадженні, адже винагорода приватному виконавцю сплачується залежно від вчинення виконавчих дій та їх результату, а не за сам факт існування виконавчого документа. Іншими словами, основна винагорода є платою за роботу приватного виконавця, основним доходом від його професійної діяльності. А оскільки приватний виконавець не може займатись іншою оплачуваною роботою (частина 3 статті 18 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"), то винагорода є його, по суті, єдиним джерелом доходу. У такому разі, додатковою підставою відмовити в позові в цій частині є і положення пункту 1 частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України. Відтак, підстава для стягнення основної винагороди приватного виконавця під час виконання майнового рішення не залежить від факту скасування виконавчого документа, а залежить від обсягу вжитих заходів та досягнутих результатів приватним виконавцем. Розглядаючи позовну вимогу в частині стягнення 319 грн 00 к. витрат виконавчого провадження слід зазначити, що у даному випадку мова не йде про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Як вказано вище, суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно\~збагатився\~за рахунок потерпілого. Однак, поняття витрат виконавчого провадження визначено статтею 42 ЗУ "Про виконавче провадження", а їх склад та розміри - наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5. Здійснюючи примусове стягнення приватний виконавець у будь-якому разі несе витрати. Зокрема: на оренду офісу, оплату заробітної плати помічникам, придбання канцелярії, послуг зв`язку та Інтренет, доступу до єдиних та державних реєстрів тощо. Саме тому законодавець розділяє поняття винагороди приватного виконавця (стаття 31 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів") та витрат виконавчого провадження (частини 2, 3 статтті 42 ЗУ "Про виконавче провадження"). Враховуючи вищевикладене, винагорода приватного виконавця - є платою за виконану роботу з примусового стягнення. У той же час стягнуті з боржника суми витрат виконавчого провадження мають компенсаційний, а не прибутковий характер. Отже, відсутній приріст активів у приватного виконавця. Право стягнення витрат з боржника (і, відповідно, обов`язок їх компенсувати) виникає виключно від факту здійснення виконавчого провадження і залежить від обсягу вжитих заходів примусового стягнення. Витрати стягуються на підставі постанови виконавця (пункт 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). Закон не містить положень про повернення боржнику витрат виконавчого провадження, оскільки ця плата не є заробітком виконавця, а є компенсацією. Натомість рішення виконавця щодо їх стягнення може бути оскаржене до адміністративного суду, як це прямо передбачено статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові від 06.06.2018 Велика Палата Верховного Суду у справі №921/16/14-г/\~15\~дійшла висновку про те,\~що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Отже, витрати виконавчого провадження стягуються на підставі саме постанов та розпоряджень приватного виконавця, а не на підставі виконавчого документа. Факт визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не спростовує факту роботи виконавця, вжиття ним заходів примусового стягнення та понесення відповідних витрат. Таким чином, на кошти виконавчого провадження не поширюються положення про кондикційні зобов`язання, оскільки вони мають іншу\~правову природу. Підставою їх стягнення є рішення виконавця, яке має спеціальний порядок оскарження згідно статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". Враховуючи вищевикладене вимога про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в порядку повернення стягнутого що були стягнуті у межах виконавчого провадження № 66398082 у сумі 741 грн 60 к. не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 4\~Закону України\~"Про\~судовий збір"\~на момент\~подачі позову\~до суду судовий збір за даною позовною заявою становив 908 грн 00 к. Оскільки позивач [PERSON] на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнена від сплати судового збору, враховуючи що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом до приватного нотаріуса та у відповідності до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача ТОВ "ФК "Сонаті" на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн 00 к. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову представником позивача було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу, згідно з попереднім розрахунком судових витрат становлять 10 000 грн. Докази, що підтверджують надання адвокатом правничої допомоги будуть надані додатково Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача в заяві від 10.08.2022 зазначила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду додатково та які вона просить стягнути з відповідача шляхом винесення по справі додаткового рішення. Таким чином, суд дійшов висновку про надання позивачу та її представнику строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає шляхом ухвалення додаткового рішення по справі. Згідно частини 7 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial