Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] ; судові витрати, стягнути з відповідача. Позов мотивований тим, що у липні 2020 відповідач виїхала з належного йому будинку, та більше в ньому не проживає, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися, шлюб між ними розірвано у судовому порядку 13.05.2021. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача у встановлений судом термін було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідач вказала на те, що у неї були поважні причини не проживати в будинку [ADDRESS] , оскільки боялась застосування фізичного насильства відносно неї з боку чоловіка. Позивач у судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідач з 2020 року по 2022 рік проживала за межами України в Польській Республіці, на цей час шлюбні відносини між сторонами припинились, і на його думку це не є поважною причиною не проживання відповідача у будинку, що належить позивачу на протязі більше року. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, зазначила, що під час воєнного стану не зможе зареєструвати належним чином місце свого проживання. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився надав до суду заяву про слухання справи без його участі, не заперечує в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Корюківськогму районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис 42. Згідно з рішенням Корюківського районного суду від 13.05.2021 року у справі № 736/315/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. До липня 2020 року [PERSON] та [PERSON] разом проживали в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними домової книги [PERSON] зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] . Як свідчить довідка про склад сім`ї, видана Корюківською міською радою від 27.05.2022 № 1176 у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їхня дочка [PERSON] . Згідно рішення Корюківської міської ради від 11.12.2015 «Про затвердження переліку вулиць та провулків в населених пунктах, які підпорядковані Корюківській міській раді» назва вулиці в м. Корюківка саме «[ADDRESS]», а не «[ADDRESS]». Як свідчить відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] відповідач виїхала з території України на територію Польської Республіки 12.11.2020, в`їхала вона у зворотному напрямку 11.06.2022. Тобто в цей проміжок часу [PERSON] не проживала в будинку [ADDRESS] , а отже більше року. Будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування будинку серії АВЕ № 816938 зареєстрованого в реєстрі за № 2500. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд враховує наступне. У відповідності до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи, те що відповідач не проживає в будинку [PERSON] більше року, доказів про досягнення між сторонами домовленості про інше суду не надано, доказів поважності причин, які не дали змогу відповідачу проживати у будинку, в якому вона зареєстрована, зокрема доказів застосування позивачем до неї фізичного насилля суду надано не було, а тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне: Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Загальцем О.М. (копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги додано до матеріалів позовної заяви) було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до виконаних робіт адвокатом складено акт виконаних робіт від 23.08.2022, в якому наведено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги. [PERSON] сплачено за надані послуги адвоката 4000,00 грн., що посвідчується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15.08.2022. Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, а також те, що відповідач заперечень проти суми винагороди адвоката не навела, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню за рахунок відповідача. Крім того, згідно квитанції № 1017316728 від 02.07.2022 позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання до суду позовної заяви, що також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного статтями 10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

Outcome: approved