Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25 травня 2000 року. Відповідач є донькою позивача, та разом з позивачем вона з 08 вересня 2000 року зареєстрована за вказаною адресою. Відповідач вже майже 7 років не проживає за даною адресою, фактичне місце проживання чи перебування відповідача позивачу невідомо. Таким чином, відповідач не проживає за адресою, де вона зареєстрована, житлом не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, речей відповідача у будинку немає. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, відповідач добровільно виїхала з квартири. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки позивач має намір здійснити відчуження своїх прав на квартиру шляхом її продажу, оскільки планує виїхати на постійне проживання за кордон. Враховуючи викладене вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про проведення розгляду справи без участі представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Вислухавши представника позивача [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є донькою позивача (а.с.27). Позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 25 травня 2000 року (а.с.10,47). \~ \~ \~ \~Також в судовому засіданні встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач та відповідач (а.с.11, 22). \~ \~ \~ \~Актами про не проживання від 09 квітня 2021 року, 10 вересня 2021 року, 15 січня 2022 року та 19 квітня 2022 року підтверджено той факт, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] починаючи з травня 2015 року (а.с.12-15). Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Частиною 3 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою сторін у справі приблизно з 2007 року та їй відомо, що відповідач у справі не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з травня 2015 року. Додатково пояснила, що у квартирі позивача буває один раз на тиждень та речей відповідача там не бачила, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою сторін у справі приблизно з 2005 року та їй відомо, що з травня 2015 року відповідач там не проживає. Додатково повідомила, що в квартирі позивача буває один раз на два місяці та речей відповідача там не бачила, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу їй не відомо. \~ \~ \~ \~Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до неї, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с.1).

Outcome: approved