Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на повнолітнього сина, інваліда з дитинства ІІ групи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі [PERSON] з 11 липня 1987 року по 08 квітня 2010 року. Від шлюбу у них є спільна дитина [PERSON] [INFO] . Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 2041/2012 від 25 липня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього працездатного сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 11.05.2012 р. На примусовому виконанні в Олександрівському ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МУМЮ (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 35438855 з примусового стягнення аліментів. Також, вказує, що син являється особою з інвалідністю з дитинства, йому було встановлено ІІ-у групу інвалідності з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АД № 023955 від 31.08.2005р. У зв`язку з цим, 17 січня 2012 року Оріхівським районним судом було винесено рішення по справі № 2-о/2012, яким [PERSON] , було визнано піклувальником над [PERSON] , а його визнано обмежено дієздатним. Всі види праці сину протипоказані, а 250 гривень аліментів на місяць, вкрай замало. Відповідач додаткових коштів на утримання сина не надає, в зв`язку з чим вона і змушена звернутися до суду для зміни способу стягнення аліментів. Крім того, стан здоров`я їх з відповідачем сина, який є особою з інвалідністю і знаходиться під постійним стороннім доглядом, передбачає необхідність створення йому умов для проживання, організації побуту, купівлі одягу, взуття та їжі. Позивачка також є особою з інвалідністю ІІІ гр. (інвалід з дитинства), що підтверджується довідкою МСЕ серії 2-18 АБ від 03.04.1995р., отримує державну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 гр., в розмірі 1934 грн., щомісяця, соціальну пенсію в розмірі 1854 грн. Однак, цих коштів не вистачає для забезпечення сину повноцінного життя і забезпечення його усім необхідним. Відповідач є працездатним, працює в дорожній службі м. Вільнянськ, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу сину. А тому, враховуючи вказане вище та те, що відповідач не є особою похилого віку, інших утриманців він не має, при цьому основні витрати по утриманню повнолітнього сина на даний час несе лише позивачка, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього, обмежено дієздатного сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини доходів, щомісячно пожиттєво та стягнути судові витрати. 21 червня 2022 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило, відзиву не надіслав. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 липня 1987 року Вільнянським відділом РАГС, та розірваний ВРАЦ Вільнянського РУЮ Запорізької області 08 квітня 2010 року, актовий запис № 42. Відповідно до свідоцтва про народженні серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , яка після укладення шлюбу10.12.2011 року з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Син сторін є інвалідом з дитинства ІІ групи, у зв`язку з чим, 17 січня 2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , визнано обмежено дієздатним та встановлено піклувальником над ним [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини встановлені рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 2-576/2012. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. За висновком № 108 від 26.09.2012 року лікарської комісії Клінічного відділення Комунального закладу «Оріхівська центральна районна лікарня» Оріхівської районної ради, [PERSON] потребує постійного догляду. Довідка до акту огляду МСЕК серії АД № 023955 видана 31.08.2005 р - безтерміново, містить висновок про протипоказання всіх видів праці [PERSON] , через інвалідність з дитинства. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що повнолітній [PERSON] є такою особою, що потребує матеріальної допомоги на своє утримання, оскільки є інвалідом з дитинства. Тому, в силу ст. 198 СК України, батько [PERSON] зобов`язаний його утримувати, якщо він може надавати таку матеріальну допомогу. З матеріалів виконавчого провадження № 35438855 вбачається отримання відповідачем заробітної плати у ФІЛІЯ "ЗАПОРІЗЬКА ДОРОЖНЬО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ДІЛЬНИЦЯ" ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" (Код 26183668, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ГОРНА, будинок 1) Таким чином, судом встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач на утримання сина сплачує аліменти в розмірі 250,00 грн. на місяць, яких не вистачає на утримання непрацездатного сина через інвалідність, в той час як відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання, а отже є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та таким, що дасть змогу утримувати дитину належним чином, а тому вказані вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень ст. 183 СК Українирозмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на непрацездатних осіб, який з 01.07.2022р. становить 2027,00 грн., рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, довічно. Згідно п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування, позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 1702/2022 від 17 лютого 2022 р., квитанцію № 27 від 13 серпня 2022р. в підтвердження оплати правової допомоги, та розрахунок суми витрат на правничу допомогу. Розмір судових витрат на правову професійну допомогу склав 5000 грн. За змістом ч. 1, 2ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., оскільки вважає, що саме така сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям реальності та розумності їх розміру. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору. Оскільки, позивач при звернені до суду звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved