Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

03 грудня 2021 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зареєстрований за № 50994 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 005-14923-090413 від 09 квітня 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] .. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Будь-яких договорів, зокрема кредитного (який був би нотаріально посвідчений) та на підставі яких могли виникнути грошові зобов`язання перед відповідачем не укладав. Будь-яких претензій чи заяв про наявність заборгованості, а також про її погашення від відповідача, чи приватного нотаріуса позивач не отримував. Окрім того, позивач вказує, що він не був повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні та нотаріусом не було з`ясовано питання щодо пропуску відповідачем строку позовної давності. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. перебуває виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.Сю за № 50994 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості в розмірі 82278,71 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 28 жовтня 2020 року ВП № 63438734 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №50994 виданого 25 вересня 2020 року. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII(в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першоїстатті 34 Закону № 3425-XIIнотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 статті 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Зі змісту оскаржуваного у цій справі виконавчого напису слідує, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є: кредитний договір, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», договір купівлі-продажу прав вимог, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ПАРІС» від 23 квітня 2020 року. Судом встановлено, що кредитний договір № 005-14923-090413, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» не був нотаріально посвідчений. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року у сумі 82826,71 грн, яка складається з: суми заборгованості за кредитом\~49959,61 грн. 27 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 31192,10 грн., строкової заборгованості за штрафами в розмірі 1125 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 550 грн. За приписами частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає позивач із сумою заборгованості перед ТОВ «ФК «ПАРІС» він не погоджується. З виконавчого напису слідує, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року в розмірі 82276,71 грн., в той час як згідно кредитного договору позивач отримав кредитні кошти в розмірі 2500 грн. з обов`язком сплати відсотків в розмірі 0,0001 річних. Відповідачем ж не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року заборгованості [PERSON] в розмірі 82276,71 грн. Відтак сума заборгованості [PERSON] за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року у сумі 82276,71 грн. 00 коп. не є безспірною, тому не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17). Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань у певне число місяця, що слідує за наступним днем. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаному кредитному договору минуло не більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 23.04.2020 по 23.04.2020 року. Проте з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений 09 квітня 2013 року строком на 364 календарних днів. Таким чином право звернутись з вимогою про стягнення заборгованості у стягувача виникло в квітні 2014 році і тривав три роки, тобто до квітня 2017 року. В той час як виконавчий напис вчинено 25 вересня 2020 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, відповідно до приписів частини першої статті 141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved