Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 20.09.2008 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. В даному шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та повагу один до одного. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2019 року шлюб розірвано. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2019 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позов задоволено повністю, вирішено стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , в розмірі Ѕ частини усіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Із липня 2018 року неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем. Спору щодо місця проживання дитини немає. Проте, коли дитина перебувала у відповідачки на літніх канікулах, в подальшому [PERSON] не відпускала дитину зі свого будинку додому, та не дозволяла позивачу бачитись з дитиною. [PERSON] неодноразово усно просив колишню дружину, щоб дитина повернулась проживати до нього, проте це не дало результату, тому позивач змушений звернутись до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Із врахуванням наведеного, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з ним, батьком дитини. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовільнити, а справу розглядати і вирішити у відсутності його та позивача. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала заяву, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи просила проводити без її участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що в сторін у справі за час перебування в шлюбі народилась одна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2019 року відомо, що шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2019 року, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, позов задоволено та вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини усіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11). Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання від 23.02.2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 12), а саме за місцем реєстрації позивача [PERSON] , батька дитини (а.с. 3-4). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29.11.2017 року справа № 344/17748/15-ц, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Враховуючи наведене в сукупності, зокрема те, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає з позивачем, де їй створені всі умови для проживання, виховання та утримання; позивач піклується про дитину; беручи до уваги інтереси дитини, визнання позову відповідачкою, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними у повному обсязі та такими, які підлягають до задоволення.

Outcome: approved