Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», які розташовані на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0221419, виданого 20 серпня 1996 року Носівською РДА Чернігівської області, який 20 серпня 1996 року зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 419. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачеві. На момент смерті [PERSON] разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок із земель колишнього КСП «Мічурінець», що знаходяться на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, площею 1,1107 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0038 та площею 2,1979 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0266, що належали покійній на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 625312, цільове призначення яких: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також до складу спадкового майна увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів, що належало померлому [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221419, яке [PERSON] успадкувала після його смерті, але на яке не оформила своїх спадкових прав. На момент смерті матері позивач проживала з нею в одному будинку по [ADDRESS] , постійно до дня смерті здійснювала за нею догляд. Після смерті позивач здійснювала поховання матері. Позивач указує, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні.\~ У липні 2021 року позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після померлої матері, але нотаріус роз`яснив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадкове майно у зв`язку з тим, що відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно та документи, які б підтверджували факт постійного її проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також у зв`язку з тим, що вона не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням: - встановити факт, що вона, [PERSON] , постійно проживала разом із матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , у [ADDRESS] на час відкриття спадщини після її смерті; -\~ визнати\~\~\~ за\~ нею право власності на земельні ділянки площею 1,1107 га, кадастровий номер 742381000:02:002:0038 та площею 2,1979 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0266, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, які на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 625312 належали [PERSON] , яка померла [INFO] , у порядку спадкування за законом після її смерті; - визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», що розташовані на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221419, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 419 від 20 січня 1998 року, належало [PERSON] , який помер [INFO] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 23 листопада 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 31 січня 2022 року. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що її мати [PERSON] проживала та була зареєстрована на день своєї смерті у [ADDRESS] . Позивач же була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживала на момент смерті із матір`ю в [ADDRESS] . Оскільки мати мала поважний вік, поганий стан здоров`я, то не могла обходитися без сторонньої допомоги та догляду, тому позивач за декілька місяців до смерті матері переїхала проживати до її будинку та здійснювала догляд за останньою до самої смерті. Після смерті матері позивач організувала поховання та необхідні поминальні обряди. Наразі доглядає за будинком у с. Ведмедівка. Однак, позивач не звернулася протягом шести місяців після смерті матері до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщина фактично й так належить їй як єдиній дочці та не могла знайти правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оформити спадщину на земельні ділянки та земельний пай, які належали її матері, позивач не може в нотаріальній конторі, оскільки не збереглися оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також вона документально не може підтвердити факт свого постійного проживання з матір`ю на час смерті останньої. Тому в іншому порядку, крім судового, вона не може оформити право власності на спадкове майно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у її змісті, просив їх задовольнити. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку судового розгляду справи по суті направила до суду заяву, у якій указала, що відповідач визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона проживає в с. Ведмедівка Ніжинського району, дружить із позивачем майже все життя, добре знала покійну матір позивача. Свідок достовірно знає, що десь за півроку до смерті [PERSON] позивач переїхала на постійне місце проживання до будинку матері в [ADDRESS] , проживала з матір`ю, доглядала за нею, робила всю роботу по господарству, була з матір`ю в лікарні, адже остання перед смертю хворіла та не могла обходитися без стороннього допомоги. Позивач є єдиною дочкою [PERSON] , хоронила матір і батька. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона працює соціальним працівником, живе в с. Ведмедівка Ніжинського району 30 років, добре знає позивача та знала її покійну матір [PERSON] . Свідок достовірно обізнана про те, що десь за півроку до смерті [PERSON] позивач, хоч і була зареєстрована в м. Київ, однак переїхала на постійне\~\~ місце\~\~\~ проживання\~\~\~ до\~\~\~\~ будинку\~\~\~\~ матері\~\~\~ в [ADDRESS] , щоб здійснювати догляд за хворою матір`ю та вести все господарство. Позивач є єдиною дочкою [PERSON] , здійснювала поховання як матері, так і батька. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець» на території Держанівської сільської ради. На його ім`я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221419, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 419 від 20 січня 1998 року. Вартість земельних ділянок згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) становить 57382,00 грн. Державна реєстрація земельних ділянок та правовстановлюючих документів на них у складі державного реєстру земель, надання відомостей з нього здійснювалися згідно із законодавством до 01 січня 2013 року територіальними органами Держземагенства України за місцем розташування земельної ділянки. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки на гр. [PERSON] до 01 січня 2013 року не реєструвалися. Ці обставини підтверджуються копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-252/112-21 від 04 червня 2021 року (а. с. 9). Судом установлено, що [INFO] в с. Ведмедівка Носівського (нині Ніжинського) району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, яким свій будинок з надвірними будівлями і все майно, що буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав дочці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 8) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 38-39). Судом установлено, що на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , з ним була зареєстрована його дружина [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконкому Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 487 від 19 вересня 2018 року (а. с. 7). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області №6543/01-17 від 13 грудня 2021 року (а. с. 40) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 36). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, спадкоємець за заповітом [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом установлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 7). Отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У\~\~ судовому\~\~ засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] у силу ч. 3 ст.\~ 1268\~\~ ЦК\~\~ України прийняла дружина [PERSON] , оскільки постійно на час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з ним (а. с. 7). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] його спадкоємцю [PERSON] \~\~ стало\~\~ належати\~\~ право\~\~ на\~\~ земельну частку (пай) згідно із сертифікатом серії ЧН № 0221419. Однак, [PERSON] юридично не оформила своїх спадкових прав на земельну частку (пай).\~ Крім цього, судом установлено, що [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 625312 площею 3,3086 га (ділянка № [NUMBER] площею 1,1107 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0038 та ділянка № [NUMBER] площею 2,1979 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0266) із земель колишнього КСП «Мічурінець»\~ на території Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01068560000141 від 10 липня 2006 року, що підтверджується копією повідомлення управління у Ніжинському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а. с. 11), копією витягу з Державного земельного кадастру\~\~ про земельну ділянку площею 1,1107 га № НВ-9900809372021 від 30 червня 2021 року (а. с. 12-14) та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,1979 га № НВ-9900809272021 від 30 червня 2021 року (а. с. 15-17). [INFO] у с. Ведмедівка Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина на вказані вище дві земельні ділянки та право на земельну частку (пай), яке вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , але на яке не оформила юридично свої спадкові права. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 42). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки виконкому Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 492 від 24 вересня 2018 року (а. с. 10). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1\~ ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно\~ з\~\~ матеріалами\~\~ справи\~\~ (а. с. 10) [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна. Однак, судом встановлено, що на час смерті [PERSON] разом із нею за вищевказаною адресою постійно проживала її дочка [PERSON] , оскільки в силу поважного віку та стану здоров`я [PERSON] потребувала допомоги та постійного догляду. [PERSON] забезпечувала матері такий догляд. Ці обставини підтверджуються поясненнями позивача, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , сумнівів у достовірності яких суд не має. Отже, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] уважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:…5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Установлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини необхідне позивачеві [PERSON] для оформлення її спадкових прав на земельну частку (пай) та земельні ділянки, які залишилися після смерті її матері. А тому з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, сукупність досліджених доказів, суд робить висновок, що позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки та права на земельну частку (пай) суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] стали належати земельні\~\~ ділянки площею\~ 1,1107 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0038 та площею 2,1979 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0266, а також право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», які розташовані на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0221419. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки та земельну частку (пай) після смерті матері [PERSON] . Однак, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що [PERSON] не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , а також у зв`язку з відсутністю відповідних документів, які б підтверджували факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної\~\~ нотаріальної\~\~\~ контори\~\~\~ Перев`язко\~\~ Л.М.\~\~\~ про\~ відмову у вчиненні нотаріальної дії № 818/02-31 від 30 липня 2021 року (а. с. 21). Судом встановлено, що оригінал сертифіката на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221419 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 625312 втрачені, що підтверджується оголошенням в місцевій газеті «Носівські вісті» від 15 липня 2021 року (а. с. 10). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Згідно з п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Видача дубліката чи повторного сертифіката на право на земельну частку (пай) законодавством не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) та права власності на земельні ділянки також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 2043,99 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 3,4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved