Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1269. Свої вимоги мотивує тим, що 09.08.2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Спільне сімейне життя між сторонами не склалося, подальше збереження шлюбу є не доцільним. Від шлюбу народилися діти: син, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . Спроби для примирення не призвели до позитивних результатів. Сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження неможливе. Крім того, просить суд залишити проживати дітей з ним, оскільки відповідачка часто виїзжає по справах до м.Києва та не має можливості належним чином забезпечити догляд за дітьми, а він створив їм належні умови для проживання, піклується про них та забезпечує всім необхідним. Позивач в поданій заяві позов підтримав, просив проводити розгляд справи у його відсутності та вказав, що змінює позовні вимоги в частині залишення проживати сина [PERSON] , [INFO] з матірю [PERSON] .. В решті позов підтримує та просить розгляди у його відсутності. Відповідачка у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності та вказує про те, що позов визнає частково в частині залишення проживати сина [PERSON] , [INFO] з нею, в решті позов визнає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 10.08.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 18.08.2022 року позивач подав заяву у якій вказав,що позов підтримав, просив проводити розгляд справи у його відсутності та вказав, що змінює позовні вимоги в частині залишення проживати сина [PERSON] , [INFO] з матірю [PERSON] .. В решті позов підтримує та просить розгляди у його відсутності. 18.08.2022 року відповідачка подала заяву, у якій вказала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності та вказує про те, що позов визнає частково в частині залишення проживати сина [PERSON] , [INFO] з нею, в решті позов визнає. Частиною 1 статті 206\~ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачкою та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 09.08.2013 року, який зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1269, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий 09.08.2013 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві (а.с.4). Як вбачається зі світлокопії свідоцтв про народження, за час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). У відповідності до Акту ТзОВ «Управляюча компанія`Комфорт-Дім» від 17.08.2022 року [PERSON] зареєстрований та проживає разом із дитиною [PERSON] ,2016 року народження по [ADDRESS] .Умови проживання задовільні. У відповідності до Акту ТзОВ «Управляюча компанія`Комфорт-Дім» від 17.08.2022 року [PERSON] зареєстрована та проживає разом із дитиною [PERSON] ,2014 року народження по [ADDRESS] .Умови проживання задовільні. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112\~СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо і практично крім шлюбу їх нічого не зв`язує. Відповідачка заперечень з даного приводу не заявляла, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У пункті 14 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, у разі наявності спору щодо встановлення місця проживання дітей батьки не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Водночас судом звертається увага на те, що під час розгляду цієї справи не вирішується питання саме про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Матеріали дійсної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання однієї дитини з батьком, а іншої з матірю, не позбавляють батьків приймати участь у вихованні та розвитку спільних дітей. Враховуючи вищезазначене, вік неповнолітніх дітей, а також ту обставину, що фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дитини, [PERSON] ,2016 року народження проживати з батьком, а сина [PERSON] ,2014 року народження - з матір`ю є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, в судовому засіданні не встановлено, враховуючи, що у відповідності до актів обстеження побутових умов неповнолітня дитина [PERSON] ,2016 року народження проживає саме з батьком, якому він створив задовільні умови для життя,а син [PERSON] ,2014 року народження - з матір`ю, якому вона створила також задовільні умови для проживання,спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не існує, враховуючи також приписи Декларації про права дитини, міжнародних актів, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національного законодавства, суд дійшов висновку, що залишення проживання неповнолітньої дитини [PERSON] ,2016 року народження саме з батьком, а сина [PERSON] ,2014 року народження - з матір`ю є правомірним. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та залишити проживати неповнолітню дитину [PERSON] ,2016 року народження саме з батьком, а сина [PERSON] ,2014 року народження - з матір`ю. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved