Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

21.04.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкове майно, в якому просила суд змінити черговість одержання права на спадкування після [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] [INFO] , право на спадкування, як спадкоємцю першої черги за законом, яке залишилось після померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , це підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.11.2020 року. [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] , це підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.12.1956 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.1958 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.05.1982 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.02.1978 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.05.1982 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.01.2006 року. Після померлої [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,1 кв.м. Та належала померлій на праві власності, це підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 14.11.1994 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.03.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18763510 від 07.03.2014 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.09.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98443137 від 26.09.2017. Заповіту [PERSON] не залишила. В установлений законом шестимісячний термін Позивачка звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , звернувся також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] , яка була рідною сестрою спадкодавці та матір`ю позивачки померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.04.2011 року) Позивач та Відповідач є єдиним спадкоємцями, які залишилися після померлої [PERSON] . Позивачка вважає себе такою, що має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, тому що протягом тривалого часу через тяжку хворобу спадкодавці, яка перебувала у безпорадному стані (інвалід І групи), оскільки у 2013 році їй було ампутовано дві нижні кінцівки і вона була змушена пересуватися на інвалідному візку, опікувалася нею, купувала ліки, супроводжувала під час лікування, була поряд з нею та надавала фізичну допомогу, моральну підтримку, несла матеріальні витрати протягом усього часу хвороби, з 2013 року та на момент подання позову сплачує вартість житлово-комунальних послуг та доглядає за квартирою, готувала їжу, прала, вела домашню роботу, а після смерті [PERSON] хоронила її за власний кошт. Позивач вказує, що вище зазначені обставини підтверджуються наступними доказами, копії яких надаються: лікарське свідоцтво про смерть № 020-2523 від 07.11.2020 року, договір про надання представницьких та інших необхідних послуг при організації та проведенні поховання померлого № 01-20/502 Пз від 06.11.2020 року, копія індивідуальної програми реабілітації інваліда № 697/13 від 22.05.2013 року, копія виписки з протоколу ЛКК від 25.04.2017 року, квитанція про сплату житлово-комунальних послуг з 2013 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 30.06.2021 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій він вказав, що позивачкою пред`явлено безпідставний позов та предмет спору взагалі відсутній, тому що позивач і відповідач є спадкоємцями ІІ черги після смерті [PERSON] та мають право на Ѕ частину спадкового майна кожен. Вказував, що норма передбачена ч. 2 ст. 1259 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки спадкоємців першої черги немає та відповідно позивачка не може одержати право на спадкування разом з першою чергою спадкоємців. Докази на підтвердження надання позивачем померлій допомоги ніяким чином не підтверджується. Тому просив відмовити позивачу у задоволенні позову. 21.07.2021 року позивачем через канцелярію суду зареєстровано відповідь на відзив відповідача, в якому вона зазначила, що в установлений законом шестимісячний термін позивачка звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщин, де дізналася, що [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] звернувся також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачка вказувала, що вважає себе такою, що має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, тому що протягом тривалого часу через тяжку хворобу спадкодавці, яка перебувала у безпорадному стані (інвалід І групи), опікувалася нею, купувала ліки, супроводжувала під час лікування, була поряд з нею та надавала фізичну допомогу, моральну підтримку, несла матеріальні витрати протягом усього часу хвороби, з 2013 року та до сьогоднішого дня сплачує вартість житлово-комунальних послуг та доглядає за квартирою, готувала їжу, прала, вела домашню роботу, а після смерті [PERSON] хоронила її за власний кошт. Тому просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 11.08.2021 року завідувачем першої Київської державної нотаріальної контори Мотицьким І.Л. через канцелярію суду зареєстровано копію спадкової справи № 1404/20202 до майна померлої [INFO] [PERSON] на 22 аркушах. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 1404/20202 до майна померлої [INFO] [PERSON] , вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За життя спадкодавцем [PERSON] заповіт не складався, спадкування відбувається за законом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, Законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): - перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; - друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; - третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; - четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; - п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина перша статті 1259 ЦК України). Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року у справі № 552/8452/17 (провадження № 61 - 48561св18). Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. У своїй позовній заяві позивач просить суд змінити черговість спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Підставами для зміни черговості спадкування позивач вважає спільне проживання з померлою, поховання померлої, та догляд за нею. Щодо витрат на поховання суд вважає це не таким фактом, який в силу закону породжує правові наслідки у вигляді зміни черговості спадкування, тому подібні доводи позову слід визнати необґрунтованими. Крім того, матеріали справи не містять доказів догляду за [PERSON] позивачем, не доведено належними і допустимими доказами наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які остання зазначає у позовній заяві. Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях самого позивача. Так як згідно квитанції про сплату комунальних послуг доданих до позову платником виступала [PERSON] . Будь яких інших доказів, таких як акт депутата чи показання свідків, на підтвердження викладених у позовній заяві обставин [PERSON] суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надала суду доказів в розумінні вимог процесуального закону, про те, що вона (позивач) протягом тривалого часу здійснювала опіку над спадкодавцем тобто надавав їй нематеріальні послуги (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо), матеріальне забезпечення; надання будь-якої іншої допомоги, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, а тому у задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування необхідно відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога відповідачу у справі надавалась адвокатом Кривошей О.Ю., який здійснює свою адвокатську діяльність у складі Адвокатського бюро «КРИВОШЕЙ І ПАРТНЕРИ». У встановлений ЦПК України строк, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 02.04.2021 року, укладений між Відповідачем та Адвокатського бюро «КРИВОШЕЙ І ПАРТНЕРИ»; Протокол погодження договірної ціни від 17.06.2021 року, Додаткова угода № 1 від 17.06.2021 року до договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 року, звіт про надання послуг від 24.06.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 24.06.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 06/24 від 24.06.2021 року. Досліджуючи надані представником відповідача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги відповідачу у даній справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved