Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідачів та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 8 червня 2019 року, кадастровий номер: 3521981300:02:000:5603, загальною площею 2 га, зареєстрований у реєстрі за № 423. Позов мотивує тим, що 12 січня 2019 року ним було видано довіреність [PERSON] та [PERSON] . За цією довіреністю [PERSON] та [PERSON] мали в його інтересах оформити документи на земельну ділянку для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та здійснити пошук особи орендаря для цієї земельної ділянки. 12 жовтня 2019 року [PERSON] скасовано видану довіреність від 12 січня 2019 року, оскільки дізнався про на його думку неправомірні дії цих осіб. Пізніше позивач дізнався, що на підставі виданої ним довіреності отримав у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що у подальшому була відчужена шляхом укладення спірного договору купівлі-продажу на користь [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] та матір`ю іншого повіреного [PERSON] . На думку позивача вищезазначене є підставою для визнання спірного правочину недійсним. Відповідачі відзиви на позовну заяву до суду не надіслали. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень щодо позову до суду також не надіслала. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фермерського господарства «Паросток» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 12 січня 2019 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. посвідчено довіреність, що зареєстрована в реєстрі за № 57 (далі - Довіреність, а. с. 12). За цією Довіреністю [PERSON] усвідомлюючи значення своїх дій та згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає його внутрішній волі як учасника правочину на підставі укладеного з повіреними усного договору доручення, цією довіреністю уповноважує [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що можуть діяти самостійно та окремо один від одного, бути його представником, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських, селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах, перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержреєстру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надає право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка тощо, представники вправі визначати самостійно згідно з їхніми попередніми домовленостями. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 травня 2019 року № 11-2530/14-19-СГ, надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі: рілля площею 2 га (кадастровий номер: 3521981300:02:000:5603) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (тепер Гурівської сільської ради). Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 40344660 від 12 жовтня 2019 року, до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис про припинення дії довіреності посвідченої 12 січня 2019 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 57 (а. с. 22). Відповідно до договору купівлі-продажу від 8 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 423, з однієї сторони [PERSON] , який діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. 12 січня 2019 року за реєстровим № 57 від імені [PERSON] (далі - Продавець) та з другої сторони [PERSON] (далі - Покупець), уклали цей договір про таке: За цим договором Продавець (в особі представника за довіреністю) передає земельну ділянку площею 2 га у власність Покупця, а Покупець приймає та сплачує за неї обговорену грошову суму. Місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада. Кадастровий номер земельної ділянки: 3521981300:02:000:5603. У пункті 3.7 цього Договору передбачено, що чоловік Покупця - [PERSON] подав заяву про згоду дружині [PERSON] на купівлю майна, що є предметом цього договору, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу 11 травня 2019 року за реєстровим № 313 (а. с. 23-26). За змістом чч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). За змістом чч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України). Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 ЗК України). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 78 ЗК України). Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (п. «в» ч. 1 ст. 5 ЗК України). Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пп. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Статтею 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст. 236 ЦК України). Положеннями ст. 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Змістом статей 244, 245 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За змістом пунктів 19, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК (435-15) необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Вчиняючи спірний договір купівлі-продажу від 8 червня 2019 року [PERSON] діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 12 січня 2019 року, що дійсна до 12 січня 2024 року, за якою наділений повноваженнями представляти інтереси [PERSON] у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представник вправі визначати на власний розсуд; після чого надає право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка тощо, представник вправі визначати самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей. Вищезазначена довіреність на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 8 червня 2019 року була чинною та правомірною в силу ст. 204 ЦК України. Продаж [PERSON] в інтересах [PERSON] земельної ділянки не свідчить про його зловмисну домовленість з покупцем земельної ділянки, а навпаки свідчить про реалізацію ним прав та обов`язків позивача за його правомірною довіреністю від 12 січня 2019 року, оскільки надаючи йому такі повноваження він цього свідомо бажав, а доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. З матеріалів справи відомо, що [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] відчужив за спірним договором купівлі-продажу від 8 червня 2019 року належну позивачеві земельну ділянку на користь [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 12 жовтня 1985 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 97-99). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У цій справі [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] та укладаючи зі своєю дружиною [PERSON] спірний правочин, надав їй згоду на купівлю майна, що є предметом цього договору, про що суд вище зазначав. Отже, [PERSON] будучи представником [PERSON] під час вчинення спірного правочину діяв у своїх інтересах, оскільки за цим правочином став співвласником земельної ділянки, що прямо суперечить вимогам ч. 3 ст. 238 ЦК України та в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. До таких самих по суті висновків доходив Верховний Суд України у постанові від 23 вересня 2014 року № 3-110гс14, Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 393/98/18. З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку про задоволення цього позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі поніс судові витрати, що складаються з 908 грн сплаченого судового збору, що підлягають стягненню з відповідачів на його користь у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved