Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про відшкодування шкоди за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на забезпечення особистого немайнового права на життя, права на забезпечення особистого немайнового права на безпечне для життя і здоров`я довкілля та інших прав шляхом надання матеріальної допомоги та запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] » та просив: - зобов`язати Національну поліцію України відкрити провадження на підставі статті 172 та 364 Кримінального кодексу України за фактом бездіяльності чи навмисних дій посадових осіб державних органів влади щодо невиконання ними своїх повноважень спрямованих на забезпечення екологічних прав громадян, інтересів держави в енергетичній, екологічній, економічній, оборонній сфері шляхом запровадження у виробництво альтернативних джерел енергії - « [INFO] ©», які виключають викидання шкідливих речовин в атмосферу Землі та знижують вартість виробництва енергії практично до експлуатаційних витрат, що призвело до того: що лише для закупівлі імпортних енергоносіїв громадяни України сплачують щоденно, починаючи з 2006 року, кошти у розмірі 56,94 доларів США задля отруєння та щоденної смерті 249 людей від онкологічних захворювань, пов'язаних з викидами шкідливих речовин у повітря при виробництві енергії, та задля відновлення і забезпечення мого особистого немайнового права на життя та особистого немайнового права на безпечне для життя і здоров`я довкілля; - зобов`язатиПівденно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати [PERSON] безоплатну вторинну правову допомогу задля захисту у суді його прав, на підставі статті 59 Конституції України, частини 2 та частини 3 статті 13, пункту 1 частини 1 статті 14 закону України «Про безоплатну правову допомогу» та Рішення Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30.09.2009; - відшкодувати моральну шкоду на підставі ст. 56 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», ст. 1173 ЦК України, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а саме душевні та моральні страждання, причиною яких є порушення при розгляді його звернення БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року Кабінетом Міністрів України, яку він визначає у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; -відшкодувати моральну шкоду на підставі ст. 56 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», ст. 1173 ЦК України, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а саме душевні та моральні страждання, причиною яких є порушення при розгляді його звернень БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року Міністерством соціальної політики України, яку він визначає у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; -відшкодувати моральну шкоду на підставі ст. 56 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», ст. 1173 ЦК України, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а саме душевні та моральні страждання, причиною яких є порушення при розгляді його звернення БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, яку він визначає у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; -відшкодувати моральну шкоду на підставі ст. 56 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», ст. 1173 ЦК України, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а саме душевні та моральні страждання, причиною яких є порушення при розгляді його звернення БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яку він визначає у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з боку відповідачів відсутній контроль відповідно до ст. 28 Закону України «Про звернення громадян» стосовно розгляду його звернення БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року та останні не вчиняють дії, спрямовані на розвиток економіки України шляхом запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] ». Безпідставна відмова відповідачів у запровадженні у виробництво запатентованої технології [PERSON] « [INFO] » та « [INFO] » принижують його ділову репутацію як співавтора вказаної технології, яка дозволяє при її використанні заощаджувати бюджетні кошти, знижувати, а не підвищувати тарифи для населення та підприємств, що в свою чергу дозволяє знижувати вартість виробництва вітчизняних товарів і послуг, підвищувати їх конкурентну здатність, створювати додаткові роботі місця, збільшувати надходження до бюджету, виключити енергетичну та економічну залежність України та забезпечити конституційні права громадян на добробут та безпечне для життя і здоров`я довкілля. Протиправні дії відповідачів впродовж 2006-2020 років нанесли йому матеріальну та моральну шкоду, яка згідно ст.56 Конституції України відшкодовується за рахунок держави. Крім того, своїми діями відповідачі порушили його права, встановлені ст. 8 Закону України «Про енергозбереження», ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 10 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», внаслідок чого бездіяльність відповідачів призвела до того, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека від голоду та холоду, так як місячну норму газу, без надання на 77 році життя пенсіонеру матеріальної допомоги з боку держави для утеплення будинку, заміни вікон, дверей, перепроектування та переобладнання опалювальної системи будинку, заміни котла та для запровадження технології [PERSON] « [INFO] », скорочено від 599,7 куб.м, згідно повідомлення від 07 листопада 2017 року, до 291,24 куб.м, згідно з повідомленням від 12 грудня 2018 року розмір субсидії для оплати за газ скорочено від 4069,62 грн. до 2170,51 грн., обов`язкова плата від 103,23 грн. збільшена до 319,27 грн., ціна на газ збільшена на 23 відсотки, а розмір пенсії на 6,30 грн., що складає 0,27 відсотків, при цьому в результаті травми та похилого віку у позивача відсутня можливість заробляти собі на життя. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2020 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 54). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 року цивільну справу розподілено для розгляду судді Остапчук Т.В. (т. 1 а.с. 59). Ухвалою суду від 27.11.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (т.1 а.с.60). Після усунення недоліків (т. 1 а.с. 63-117) ухвалою судді від 22.02.2021 року справу прийнято до свого провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче провадження на 21.03.2021 року (т. 2 а.с. 15). 23.09.2021 року представником відповідача 2 - Міністерства соціальної політики України Суярко С. до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів, які підтверджують протиправність дій чи бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді звернення позивача [PERSON] БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року, що могло бути підставою для встановлення факту завдання шкоди позивачу протиправним діянням відповідного органу. 27.01.2022 представником відповідача 1 - Кабінету Міністрів України Мусійчук Ю. до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів, які підтверджують протиправність дій чи бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді звернення позивача [PERSON] БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року, що могло бути підставою для встановлення факту завдання шкоди позивачу протиправним діянням відповідного органу. Міністерство соціальної політики України не порушував права та інтересів позивача та не допускав неправомірних рішень, дій та бездіяльності у його відношенні. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність вини відповідача 2 та причинно-наслідкового зв`язку між діянням та завданою йому шкодою. Крім того, сума стягнення у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за спричиненням [PERSON] душевних чи моральних страждань відповідачами є необґрунтованою та безпідставною, у позові відсутні докази, які б підтверджували правильність та обґрунтованість заявленої позивачем суми компенсації. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, одночасно просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів та третіх осіб до судового засідання не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та Законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки і а обороноздатності. Міністерство соціальної політики України відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту населення. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Згідно з п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц. Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з боку відповідачів відсутній контроль відповідно до ст. 28 Закону України «Про звернення громадян» стосовно розгляду його звернення БЛ-10395422/Д1 від 16.03.2020 року та останні не вчиняють дії, спрямовані на розвиток економіки України шляхом запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », що спричинило йому моральні страждання. При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідачів, суду не надано. Так, позивачем на надано належних та допустимих доказів направлення та отримання вказаних звернень відповідача та відсутність контролю останніх за ними. Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому матеріальної шкоди та моральної шкоди та їх обґрунтованого розміру, та не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, а доводи позивача про заподіяння йому шкоди є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, Кабінет Міністрів України діє відповідно до чинного законодавства України та в межах своїх повноважень, які закріплені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, а тому Кабінет Міністрів України не може самостійно здійснити фінансування проекту « [INFO] » та запровадити у державі технологію [PERSON] « [INFO] », як наслідок фінансування проекту, а відтак відповідачі ніяким чином не порушували законних прав та інтересів позивача. Посилання позивача, що впровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] » підтримано Державним підприємством Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні не є доказом протиправних дій відповідачів та завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, суд звертає увагу, що значна кількість доводів позовної заяви зводиться до пояснень суті технології [INFO] , що ніким чином не підтверджує завданої позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачів. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачами права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про відшкодування шкоди за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на забезпечення особистого немайнового права на життя, права на забезпечення особистого немайнового права на безпечне для життя і здоров`я довкілля та інших прав шляхом надання матеріальної допомоги та запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed