Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

заявниця, в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі - [PERSON] , яка народилась [INFO] , місце народження - Україна, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, у матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України та батька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що 12.07.2017 року заявник уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований окупаційною владою АР Крим. [INFO] у них народилась дочка в м. Сімферополь АР Крим, про що окупаційною владою АР Крим видано свідоцтво про народження. Також, після народження на дитину оформлена реєстрація місця проживання в м. Сімферополі АР Крим та поліс медичного страхування, заведена медична документація. 05.08.2022 року заявник та [PERSON] уклали шлюб на території України. Орган, який видав свідоцтво про народження, розташований на окупованій території України, а тому видане ним свідоцтво є недійсним та не створює правових наслідків. Без належної реєстрації акту цивільного стану - народження дитини, її мати не може реалізувати свої батьківські права на території України. Заявник в судове засідання не прибув, його представник надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Оболонський районний у місті Києві відділ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено таке. Заявник є громадянином України, що підтверджується паспортом. 22 червня 2019 року на тимчасово окупованій території України (АР Крим) видане свідоцтво про укладення шлюбу 22.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії паспорта, [PERSON] є громадянкою України. 01 квітня 2020 року на тимчасово окупованій території України (АР Крим) на бланку Російської Федерації видано свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Сімферополь АР Крим. Матір`ю вказана [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний [PERSON] , [INFO] . Згідно зі свідоцтвом № [NUMBER] , виданим окупаційною владою АР Крим, 01.04.2020 року зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . На тимчасово окупованій території на дитину [PERSON] оформлений поліс медичного страхування, заведена історія хвороби дитини. 27.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом ДРАЦС у місті Мукачеві Закарпатської області зареєстровано шлюб на території України та видано свідоцтво про шлюб від 05.08.2022 р., актовий запис № 460. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підставі п. 7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд, як виняток, приймає до уваги дані про народження дитини (дату, місце, дані про батьків), які зазначені у документах, виданих на окупованій території, а саме у свідоцтві про народження, у свідоцтві про реєстрацію місця проживання та у медичних документах. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оскільки заявником по справі отримано свідоцтво про народження дитини на тимчасово окупованій території України, то підставою для державної реєстрації народження дитини може бути рішення суду про встановлення факту народження дитини в певний час. Також, з огляду на зазначення заявника батьком дитини у наданих суду документах, та враховуючи, що заявник визнає себе батьком і сам звернувся із такою заявою, суд вважає можливим зазначити відомості про заявника, як батька дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України. Водночас, в частині вимог про внесення відомостей про ім`я та прізвище дитини, суд зазначає, що такі вимоги виходять за межі справи про встановлення факту народження, та заявником не доведено, що для внесення таких відомостей необхідно рішення суду.

Outcome: partial