Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

10\~серпня 2022\~року [PERSON] \~звернулася до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська із\~заявою,\~в якій\~заінтересованою особою\~вказала Синельниківський\~міськрайонний відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~про встановлення\~юридичного факту\~(факту\~смерті). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 11 серпня 2022 року відкрито провадження у справі (а.с. 14). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року замінено первісну заінтересовану особу Синельниківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області на Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 20 23). У поданій заяві [PERSON] посилається на те, що до недавнього часу вона проживала в м. Сєвєродонецьку Луганської області, була змушена переїхати до м. Дніпра, наразі проживає за адресою: [ADDRESS] . Чоловік заявниці - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Сєвєродонецьку Луганської області, про що видано лікарське свідоцтво про смерть № 220 Сєвєродонецької багатопрофільної лікарні від 22 березня 2022 року. Однак зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку заявниця не може. Після переїзду до м. Дніпра вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті свого чоловіка, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки подала лікарське свідоцтво про смерть № 220, видане 22.03.2022р. Сєвєродонецькою багатопрофільною лікарнею Луганської області. Встановлення факту смерті необхідно для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. У поданій заяві просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , громадянина України, уродженця м. Харкова та жив по день смерті за адресою: вул. Кварт. МЖК Мрія м. Сєвєродонецьк Луганської області, місце смерті Україна, м. Сєвєродонецьк Луганської області. В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала просила їх задовольнити, надала під час розгляду справи пояснення про те, що її чоловік [PERSON] 10.03.2022р. відвіз її у м. Дніпро та повернувся назад у м. Сєвєродонецьк 11.03.2022р. Коли чоловік їхав додому, казав, що у нього погано із серцем. Їй зателефонував знайомий, сусід [PERSON] і повідомив, що горить їхня квартира у м. Сєвєродонецьку (це було у березні приблизно о 21 год. 00 хв.). [PERSON] з дружиною пішли до квартири, двері були замкнені з середини, вони зламали замок, увійшли у квартиру, затушили пожежу і знайшли труп чоловіка. Заявниця вважає, що можливо із чоловіком стався серцевий напад і він не зміг вибратися із квартири. [PERSON] з дружиною займалися похованням, а заявниця сплачувала за послуги поховання, сплатила 5500,00 грн. за ритуальні послуги. З похоронного бюро їй 07.04.2022р. об 11 год. 07 хв. надіслали на телефон (на Вайбер) копію лікарського свідоцтва про смерть. Повідомили, що поховали чоловіка біля монастиря «Лісова дача». Заявниця телефонувала до поліції, але їй повідомили, що виїжджати ніхто не буде на місце. Наступного дня їй зателефонував син [PERSON] , він звернувся до поліції м. Києва і поліція передала відомості до поліції м. Сєвєродонецька. У судовому засіданні заявниця надала електронні докази. 22.08.2022р. заявниця подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами. Заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, надала додатково протокол свого допиту у якості свідка від 08.08.2022р. у кримінальному провадженні (а.с. 35 - 37). Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 23 24). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч. 1). Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч. 2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4). Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] . Фактом підтвердження родинного зв`язку є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 14 квітня 2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі (а.с. 6). [INFO] в м. Сєверодонецьку Луганської області помер [PERSON] , [INFO] , від хронічної серцевої недостатності. Факт смерті\~заявниця підтверджує\~лікарським свідоцтвом\~про смерть\~№ 220\~від 22.03.2022р.\~та довідкою\~про причину\~смерті від\~22.03.2022р.,\~виданими КНП\~«Сєвєродонецька міська\~багатопрофільна лікарня»\~Сєвєродонецької міської\~ради.\~Вказані свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, інші документи заявниця отримала на меседжер «Вайбер» на свій телефонний номер, надала суду для огляду свій телефон для перевірки електронних доказів (а.с. 8 10, 25 - 32). Встановлення факту смерті необхідно заявниці для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з такого. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015р. визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей,\~в яких\~відповідно до\~Закону України\~«Про особливий\~порядок місцевого\~самоврядування в\~окремих районах\~Донецької та\~Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Таким чином, зазначене місце смерті чоловіка заявниці є територією, що не підконтрольна державній владі України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). Таким чином, сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені. Порядок встановлення факту смерті та її причин, встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженою наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання (ч. 3 ст. 17 Закону). За заявами громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Одночасно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УІІ від 20.10.2014р. передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (за формою № 106/о) або фельдшерська довідка про смерть (за формою № 106-1/о) та інше, що видаються закладами охорони здоров`я. Наявні в матеріалах справи копії лікарського свідоцтва про смерть № 220 від 22.03.2022р. та довідки про причину смерті від 22.03.2022р., видані КНП «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради, підтверджують той факт, що [PERSON] помер [INFO] . Крім того, заявниця надала до суду Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 12022131370000339, відповідно до якого 16.03.2022р. до ЧЧ Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що сталася пожежа за адресою: [ADDRESS] , внаслідок якої загинув його батько [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). В межах кримінального провадження № 12022131370000339 від 17.03.2022р., яке перебуває у провадженні Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області була допитана у якості свідка - [PERSON] , яка пояснила, що у неї є чоловік [PERSON] , [INFO] , з яким вона у шлюбі з 1977 року. З 24 лютого 2022 року політичне керівництво та представники військового командування Російської Федерації, застосували засоби ведення війни, заборонені Міжнародним правом, а саме військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації та учасники контрольованих РФ незаконних збройних формувань. 10 березня 2022 року заявницею та її чоловіком прийнято рішення, що потрібно виїжджати з м. Сєвєродонецька, де вона мешкали з чоловіком [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] до м. Дніпра. Подружжя приїхали до м. Дніпро приблизно о 14:00 год. Її чоловіком прийнято рішення щодо виїзду до м. Сєвєродонецьк, так як він не хотів залишати їх квартиру. На наступний день вранці чоловік заявниці вже був дома в м. Сєвєродонецьку, за вищезазначеною адресою. Після того, як по м. Сєвєродонецьку були сильні обстріли чоловік заявниці [PERSON] прийняв рішення приїхати до дружили у м. Дніпро, 14.03.2022р. о 15:00 год. заявниця останній раз спілкувалась зі своїм чоловіком, який повідомив їй, що 15.03.2022р. вранці планує виїжджати з м. Сєвєродонецька до м. Дніпра, та що він буде лягати спати, щоб рано виїхати. 14.03.2022р. у вечірній час, приблизно о 21:00 год. на мобільний номер заявниці зателефонував її сусід [PERSON] , якій повідоми, що коли почались обстріли він та ще 15 чоловік спустились до підвалу будинку, але чоловіка заявниці там не було (чоловік заявниці [PERSON] до підвалу будинку не спускався, так як після операції на тазостегновому суглобі ліва нога стала на 10 см коротшою за праву ногу, у зв`язку з чим в нього був дискомфорт при ходьбі), та коли вони почули запах диму піднялись з підвалу та побачили дим з квартири заявниці та її чоловіка, [PERSON] дала згоду на те, щоб зламали їх вхідні двері в будинок. Через деякий час заявницю повідомили про те, що знайшли тіло її чоловіка біля вікна без ознак життя. Через деякий час зателефонували до ритуальної служби «Вісла», яка на той момент працювала, щоб поховати чоловіка заявниці. Коли приїхала « [PERSON] » та забрала тіло її чоловіка, відвезли його до ЛОБ СМЕ, де виписали лікарське свідоцтво про смерть №220 від 22.03.2022р., за закордонним паспортом чоловіка заявниці. І7.03.2022р. син заявниці [PERSON] , [INFO] , зателефонував до поліції для фіксації даного факту. До матеріалів справи заявницею долучена копія письмових пояснень мешканців [ADDRESS] , які є її сусідами та очевидцями подій, [PERSON] та [PERSON] . Пояснення свідків за своєю суттю є ідентичними поясненням і свідченням [PERSON] (а.с. 9 10). Крім того, на обґрунтування своєї позиції [PERSON] продемонструвала в судовому засіданні на електронному носії (смартфоні) повідомлення на офіційному телеграм каналі Сергія Гайдая/Луганська ОДА про загибель викладача Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля Ганжи С.М. Скріншоти вказаного повідомлення долучені до матеріалів справи (а.с. 25 31). До матеріалів справи долучена також копія квитанції про оплату витрат на поховання (а.с. 32). Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з п. 18 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За викладених обставин, суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харкова, який помер [INFO] в м. Сєвєродонецьку Луганської області від хронічної серцевої недостатності, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту смерті) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved