Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

17.11.2021 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги у якій представник позивача обґрунтовує тим, що 07 липня 2012 року між нею та відповіда\-чем було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, відповідно до якого [PERSON] отримала у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зазначеного жилого будинку посвідчено 07 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за № 3954, та зареєстровано КП «СМБТІ» 17.08.2012 року в реєстро\-вій книзі № Д-1 стор.32 за реєстром № 30/56. Вищевказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - 1224884000:04:004:0263. Земельна ділянка належить відповідачу на праві приватної власності, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 ЯМ 870730 виданого відділом Держкомзему у Синельниківському районі Дніпропетровської області. Державний акт видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування Мар`ївської сільської ради 01.07.2011 року за № 78-6/VІ «Про надання дозволу на складання технічної доку\-ментації із землеустрою по передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд і для ведення особистого селянського господарства». На момент відчуження вищезазначеного житлового будинку технічна документація на земельну ділянку не була виготовлена, сторони домовились, що після її виготовлення ділянка буде передана у власність позивачу. Після виготовлення технічної документації та отримання державного акта на присадибну земельну ділянку відповідач декілька років обіцяв переоформити та передати позивачу у власність земельну ділянку, на якій розташований мій житловий будинок. А нещодавно, в телефонній розмові, категорично відмовився вчиняти будь-які дії для переоформлення та передачі позивачу у власність земельну ділянку, на якій розташований будинок, що належить останній на праві власності. На теперішній час позивач [PERSON] позбавлена можливості розпорядитися своїм майном, оскіль\-ки продати будинок без присадибної земельної ділянки неможливо. Просить визнати за нею, [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер -1224884000:04:004:0263. До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Представник третьої особи Іларіонівської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до копії попереднього договору, посвідченого 02 квітня 2012 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зобов`язались до 05 жовтня 2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. зареєстрованого в реєстрі за № 3954, вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вищевказаним договором, зареєстрованим в Синельниківському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № Д-1 стор.32 за реєстром № 30/56 від 17.08.2012 року. Згідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9901482652021, сформованого 03.09.2021 року, вбачається, що [PERSON] , на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.12.2012 року № ЯМ 870730 є власником земельної ділянки, площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1224884000:04:004:0263. Вищезазначений акт був виданий [PERSON] , на підставі рішення шостої сесії шостого скликання Мар`ївської сільської ради №78-6/VІ від 01 липня 2011 року (а.с.12-14). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. 18 постанови N 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Згідно з цими ж роз`ясненнями до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України, Законом України від 27 квітня 2007 року N 991-У - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набувши право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1224884000:04:004:0263. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved