Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом Дніпровської районної ради Дніпропетровської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та суми компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та стягнення моральної шкоди,\~в якому\~просила суд\~постановити рішення\~яким стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з листопада по грудень 2021 року у розмірі 42 460 грн. 49 коп. (з відрахуванням всіх податків та зборів сума до видачі складає 24 876 грн. 89 коп.); стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] компенсацію у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з листопада 2021 року по грудень 2021 у сумі 254 грн. 75 коп.; стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Дніпровської районної ради Дніпропетровської області за довіреністю Довженко О.В.(а.с.57) у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, заперечував щодо розміру моральної шкоди, надано відзив на позовну заяву(а.с.50-171). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Судом встановлено, що Розпорядженням Голови Дніпропетровської районної ради [PERSON] з 14 червня 2006 року призначена за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділу соціально-економічного розвитку територій, здійснення економічних реформ виконавчого апарату районної ради(а.с.12). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та їх районів» у зв`язку зі зміною географічної назви Дніпропетровського району Дніпропетровської області змінено назву органу місцевого самоврядування «Дніпропетровська районна рада» на «Дніпровська районна рада». 01 жовтня 2021 року [PERSON] переведена на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку територій та комунальної власності, як така, що перебувала в кадровому резерві на цю посаду. В подальшому, а саме 01 січня 2022 року [PERSON] переведена на посаду головного спеціаліста з питань комунальної власності виконавчого апарату районної ради, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] виданою на ім`я позивачки(а.с.13-19). Відповідно до Довідки №6 за вих. №22-24/0/2-22 від 18 січня 2022 року заборгованість Дніпровської районної ради Дніпропетровської області перед [PERSON] по заробітній платі за період з листопада по грудень 2021 року складає 42 460 грн. 49 коп. (з відрахуванням всіх податків та зборів сума до видачі складає 24 876 грн. 89 коп.)(а.с.20). Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача визнав позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та надав пояснення, згідно яких заборгованість виникла внаслідок дефіциту бюджету районної ради, та в якості доказів надано низку листів направлених до різних інстанцій(а.с.66-164). У зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати підприємства, установи та організації всіх форм власності мають здійснювати нарахування сум компенсації працівникам у разі її несвоєчасної виплати. Компенсація провадиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІИ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Саттею 237-1 КЗпП України передбачено,що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237і КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Суд приймає до уваги викладені у позовній заяві доводи позивачки та надані нею докази щодо існування обставин, які внаслідок не виплати заробітної плати призвели до додаткових зусиль для організації її життя, однак суд не погоджується з розміром заявлених вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково, та стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з листопада по грудень 2021 року у розмірі 42 460 грн. 49 коп. (з відрахуванням всіх податків та зборів сума до видачі складає 24 876 грн. 89 коп.), стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] компенсацію у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з листопада 2021 року по грудень 2021 у розмірі 254 грн. 75 коп., виходячи з розрахунку: за листопад 2021 року 13 942 грн. 50 коп.(нарахована заробітна плата) х 0,6(приріст індексу споживчих цін) : 100 = 83 грн. 65 коп. та за грудень 2021 року за аналогічною формулою : 28 517 грн. 99 коп. х 0,6 :100 = 171 грн. 10 коп. та стягнути з Дніпровської районної ради Дніпропетровської області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. 00 коп., оскільки відповідач поставив позивача в скрутне матеріальне становище та змусив докладати зусиль для організації свого життя, що є достатньою та справедливою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди. Оскільки позивачкою було сплачено судовий збір за вимоги щодо стягнення моральної шкоди, та сплачено судовий збір у розмірі 3000 грн., однак судом зазначену позовну вимогу було задоволено частково, то з відповідача підлягає стягненню 992 грн. 40 коп. сплаченого позивачкою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір за інші позовні вимоги підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial