Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

У липні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] - Ішутко С.Ю. з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» [PERSON] від 28.05.2021 № 672-к про звільнення [PERSON] з посади Директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за п. 1 ст. 40 КЗпП України (далі - КЗпП); поновити [PERSON] на займаній посаді директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021 по день поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом відповідача № 688-к від 17.12.2010 він прийнятий на роботу на посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботиДП «НАЕК «Енергоатом». Вказує, що добросовісно та професійно виконував свої трудові обов`язки на займаній посаді, проте, наказом відповідача від 28.05.2021 № 672-к його звільнено з роботи із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. При цьому пояснив, що наказом № 798 від 05.10.2020 «Про затвердження організаційної структури (додаток 1 до наказу) та штатного розпису (додаток 2 до наказу) ДП «НАЕК «Енергоатом» проведено зміни в організаційній структурі та штатному розписі Дирекції відповідача. Однак, позивач вважає, що фактичного скорочення штату та його посади не відбулось. Крім того, зазначив, що відповідачем порушено порядок розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки на підприємстві були наявні вакантні посадиза його професійною спеціальністюта ним надано згоду на переведення на одну з таких посад, проте, його на обрану ним посаду не працевлаштовано. Більш того, в порушення ст. 43 КЗпП звільнення відбулося без попередньої згоди профкомуДирекції підприємства, при цьому, профкомом не надано згоду на таке звільнення. Крім того, звертає увагу, що наказ № 798 від 05.10.2020 надійшов до Дирекції з контрольно-ревізійної роботи та до Департаменту з проведення контрольних заходів, який він очолював, без додатку 2 - «Штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», від загального відділу (вх. № 202 від 05.10.2020), про що свідчить його письмове застереження на наказі. При цьому зазначив, що при здійсненні 22.03.2021 попередження про наступне вивільнення, його ознайомлено з Наказом № 798, проте, такий наказ був наданий йому на ознайомлення без додатку- 2 (штатний розпис) до нього, про що ним зроблено письмове застереження на Попередженні. За таких обставин, вважає, що, оскільки, він не був у встановленому порядку ознайомлений із додатком 2 (штатний розпис), що затверджений Наказом № 798, відтак, був позбавлений можливості переконатися, що дійсно у відповідача відбулося скорочення чисельності або штату працівників. В той же час, позивач вважає, що зміст вказаного Попередження та Наказу № 798 не відповідають суті проведених змін, зокрема, по Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, який він очолював. Таким чином, вважає, що оскільки відповідач його звільнив без законних на те підстав, то відповідно до положень ст. 235 КЗпП зобов`язаний поновити його на попередній займаній посаді та при поновленні на роботі виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021 по день поновлення на роботі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 06.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які позивач усунув 13.07.2021. Ухвалою суду від 16.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.09.2021 до суду надійшов відзивна позовну заяву, в якому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними та просив суд відмовити в повному обсязі в їх задоволенні. Відзив обґрунтовано тим, що Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом від 05.10.2020 № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом», з 05.10.2020 затверджено та введено в дію організаційну структуру та штатний розпис ДП «НАЕК «Енергоатом». Внаслідок змін в організаційній структурі та штатному розписі у ДП «НАЕК «Енергоатом» відбулася ліквідація структурного підрозділу - Дирекція з контрольно-ревізійної роботи», в якому працював позивач. Пояснив, що згідно штатного розпису, який діяв до видання відповідного наказу, функції з контрольно-ревізійної роботи виконувала Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, яка за штатним розписом налічувала 17 штатних посад, зокрема директора, заступника директора, директора департаменту, а також 3-х відділів. В той же час, згідно з організаційною структурою та штатним розписом, введеним в дію наказом від 05.10.2020 № 798, функції з контрольно-ревізійної роботи виконуються Департаментом з контрольно-ревізійної роботи у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, який за штатним розписом налічує 12 штатних посад, зокрема, директора Департаменту, заступника директора Департаменту, 2 відділи та група методології та звітності, тобто, фактично кількість штатних одиниць зменшилась на 5 посад - з 17-ти до 12-ти. Таким чином, з посиланням на ст. 64 ГПК України, п. 1 ст. 40 КЗпП та постанови Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18 та від 07.08.2019 у справі № 367/3870/16-ц зауважив, що прийняття рішення щодо організаційної структури та штатного розпису є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи. При цьому, суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників,оскільки вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). З урахуванням наведеного, вважає доводи позивача про те, що у відповідача не відбулося скорочення штату, безпідставними. Крім того, вважає помилковим твердження позивача про порушення відповідачем порядку розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП під час звільнення позивача, зазначивши, що відповідачем було дотримано процедуру розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП під час звільнення позивача, а саме: позивач був повідомлений про майбутнє звільнення під розпис 22.03.2021, тобто за два місяці до дати звільнення, та одночасно з попередженням про звільнення позивачу були запропоновані наявні вакансії станом на 22.03.2021, з яким позивач ознайомився під розпис 22.03.2021. Також, 26.05.2021 на прохання позивача на його електронну пошту направлено список вакансій станом на 20.05.2021. Щодо не призначення позивача на посаду, яка була обрана останнім, зазначив, що при розгляді зазначеної заяви були враховані кваліфікація, досвід, ставлення до роботи позивача та інші критерії, які слугували підставою незгоди призначення позивача на обрану ним посаду. При цьому, зазначив, що право визначати рівень кваліфікації і продуктивності належить роботодавцю. Отже, вважає, що відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства при вивільненні працівників за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Також, звернув увагу, що не відповідають дійсності твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП стосовно відсутності згоди Профспілкового комітету Дирекції відповідача на звільнення позивача, оскільки на виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП відповідачем направлялися до Профспілкового комітету Дирекції підприємства подання від 23.04.2021 № 290-01/07 та від 19.05.2021 № 313-01/07 про надання згоди на звільнення позивача за скороченням штату згідно з п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП. Проте, відповідно до протоколів засідання Профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11.05.2021 № 22 та від 24.05.2021 № 24 вирішено згоду на звільнення позивача не надавати. Однак, звернув увагу, що протоколи не містять правових обґрунтувань прийняття відповідних рішень, а тому, на підставі ч. 7 ст. 43 КЗпП, відповідач мав право звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, отже, відповідачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП. Оскільки решта позовних вимог є похідними від вимоги про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, та враховуючи законність звільнення, вважає, що вони не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач заперечив щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правову допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які орієнтовно складають 60000,00 грн, оскільки є неспівмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. При цьому, зазначив, що грунтовні заперечення надасть після отримання від позивача детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 12.10.2021, засобами поштового зв`язку, від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив залишити аргументи, наведені у відзиві, без уваги та задовольнити позов у повному обсязі. 19.10.2021 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких останній наголосив на позиції, викладеної у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову. 23.02.2022 представником позивача до суду надані письмові пояснення у справі. 28.06.2022 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів судових витрат. 01.07.2022 у судовому засіданні представником відповідача подано та судом долучено до матеріалів справи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з посиланням на необґрунтованість розміру зазначених витрат на правничу допомогу, які значено завищені враховуючи складність справи, часу, витраченого на написання кожного документу та не відповідають критеріям реальності, розумності та обґрунтованості. У судовому засіданні 18.08.2022 позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечували, просили суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом відповідача № 688-к від 17.12.2010 позивач прийнятий на роботу на посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом», що також підтверджується випискою з трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи. Наказом відповідача № 798 від 05.10.2020 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою оптимізації адміністративних та виробничих витрат в умовах реалізації Закону України «Про ринок електричної енергії» відповідно до затвердженого фінансового плану Компанії та з урахуванням погодженої Міністерством енергетики України загальної організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом»: 1. затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 1 до цього наказу). 2. затверджено та введено в дію штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 2 до цього наказу), складений з урахуванням організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з п. 1 цього наказу (далі - наказ № 798 від 05.10.2020). При цьому, як стверджував позивач, Наказ № 798 від 05.10.2020 надійшов до Дирекції з контрольно-ревізійної роботи та до Департаменту з проведення контрольних заходів, який він очолював, без додатку № 2 від загального відділу за вх. № 202 від 05.10.2020, про що свідчить письмове застереження на цьому наказі. 22.03.2021 позивача ознайомлено із Попередженням про наступне вивільнення, згідно змісту якого, відповідно до наказу № 798 від 05.10.2020 попереджено про вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Дирекції відповідача, запропоновано розглянути вакантні посади, які є в наявності у Компанії та у разі відмови продовжити роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» трудовий договір буде розірвано згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП спливу двомісячного строку з дати одержання цього попередження. При цьому, на Попередженні позивачем зроблено письмове застереження наказ № 798 від 05.10.2020 був наданий йому на ознайомлення без додатку- 2 (штатний розпис) до нього. Директором з управління людськими ресурсами [PERSON] направленням № 245/01-07 від 29.03.2021 директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики [PERSON] направлено претендента [PERSON] на вакантні посади, відповідно до списку вакансій Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 22.03.2021. 23.04.2021 т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» [PERSON] направлено подання № 290-01/07 Профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», в якому останній просив надати згоду на звільнення позивача за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Однак, за рішенням профкому вказане подання повернуто роботодавцю без розгляду у зв`язку з неможливістю його розгляду за відсутності працівника з поважних причин та закінчення строку його розгляду, що підтверджується витягом з протоколу профкому працівників Дирекції відповідача від 11.05.2021 № 22. У подальшому, 18.05.2021 Директором з управління людськими ресурсами [PERSON] повторно надіслано директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики [PERSON]. [PERSON] направлення № 308/01-07, яким направлено [PERSON] на вакантні посади із зазначенням, що останній згоден на посаду Начальника відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» Департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, відповідно до списку вакансій станом на 18.05.2021. У зв`язку з цим, 18.05.2021 позивачем засобами поштового зв`язку надіслано т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» [PERSON] письмову заяву з проханням перевести його на зазначену вакантну посаду, а також повідомлено про те, що він не відмовляється продовжити роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» на вказаній або іншій рівнозначній посаді, яке вручено відповідачу 20.05.2021, про що свідчить відповідне поштове відправлення, копія якого долучена до матеріалів. Натомість, 19.05.2021 виконавчим директором з персоналу [PERSON] направлено Профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» листа № 313-01/07 від 19.05.2021 з проханням вдруге розглянути питання про надання згоди на звільнення позивача за скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП України. 24.05.2021 відбулося засідання Профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на порядок денного якого винесено питання про надання згоди (відмови в наданні згоди) профкому на звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку зі скорочення штату працівників, що підтверджується Витягом з протоколу засідання профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24.05.2021 № 24, за результатами розгляду якого вирішено не надавати згоду на звільнення позивача за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з наявністю вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився. При цьому, зауважено, що про результат розгляду заяви позивача від 18.05.2021 з проханням перевести його на вакантну посаду, працівнику не повідомлено. Однак, Наказом тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» [PERSON] від 28.05.2021 № 672-к Про звільнення [PERSON] , позивача звільнено з роботи із займаної посади 31.05.2021, у зв`язку зі скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати згідно зі ст. 44 КЗпП України. Також, зобов`язано бухгалтерію виплатити позивачу грошову компенсацію за 58 календарних днів невикористаної ним щорічної відпустки за період роботи з 20.12.18 по 31.05.21. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 22.03.2021. З відповідним наказом позивач був ознайомлений 31.05.2021 у день звільнення, з яким останній не згоден. Відповідно до ст. 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Підстави для припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП України. Однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, ст. 40 КЗпП України, яка регулює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. За п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18), при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 641/5330/16-ц зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до штатного розпису Дирекції ДП НАЕК Енергоатом від 14.09.2020,який діяв до видання Наказу від 05.10.2020 № 798, функції з контрольно-ревізійної роботи виконувала Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, яка за штатним розписом налічувала 17 шт.од.:директора з контрольно-ревізійної роботи - 1 шт.од.; заступника директора з контрольно-ревізійної роботи - 1 шт.од.; директора Департаменту з проведення контрольних заходів, а також, 3-х відділів: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів ВП «Складське господарство» та ВП «Атом комплект» - 6 шт. од.; відділ контрольних заходів неосновного виробництва - 5 шт.од.; відділ методології, аналізу контрольних заходів та звітності - 3 шт. од. У свою чергу, відповідно до штатного розпису Дирекції відповідача від 05.10.2020, введеним в дію відповідно до наказу від 05.10.2020 № 798, створена Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, яка за штатним розписом налічує 27 шт.од., яку очолює Директор з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики та до складу якої входять новостворені Департамент з контрольно-ревізійної роботи, який налічує 12 шт. од. та Департамент економічної безпеки та комплаєнс політики, який налічує 14 шт.од.: директор Департаменту, відділ економічної безпеки та комплаєнсу - 11 шт. од., група забезпечення роботи уповноваженого з антикорупційної діяльності - 2 шт. од. Функції з контрольно-ревізійної роботи виконуються новоствореним Департаментом з контрольно-ревізійної роботи, до штату якого входять:директор Департаменту - 1 шт. од.; 2 відділи: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект»: заступник директора департаменту - начальник відділу - 1 шт. од., провідний бухгалтер-ревізор - 4 шт.од.; відділ контрольних заходів неосновного виробництва: начальник відділу - 1 шт. од., провідний бухгалтер-ревізор - 3 шт. од.; група методології, аналізу контрольних заходів та звітності - 3 шт. од. та група методології аналізу контрольних заходів та звітності -2 шт. од. Таким чином встановлено, що проведеними у жовтні 2020 року змінами згідно з наказом від 05.10.2020 № 798, відбулася ліквідація структурного підрозділу - Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, у якому працював позивача та замість Дирекції з контрольно-ревізійної роботи у кількості 17 шт. од., створена нова Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики у загальній кількості 27 шт. од. Статтею 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За таких обставин, суд вважає, що питання доцільності зміни організаційної структури або скорочення чисельності або штату працівників на підприємстві не може бути предметом з`ясування під час розгляду судом спору про незаконність звільнення, оскільки це є виключним правом роботодавця, яке ним реалізується на власний розсуд як складова права на управління діяльністю підприємством, що й було ним реалізовано. З пояснень позивача, які підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, у судовому засіданні встановлено, що посаду яку він займав - директор Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, безпосередньо підпорядковувалася директору Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, в свою чергу, Директору Департаменту безпосередньо підпорядковувалися: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів та відділ контрольних заходів неосновного виробництва, про що свідчить п. 5 посадової інструкції Директора департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ІП-К.6.14.003-17, затвердженої президентом відповідача 21.06.2017. При цьому, створена Група методології, аналізу контрольних заходів та звітності, є по суті трансформованою з відділу методології у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи. Поряд з цим, відділ методології, аналізу контрольних заходів та звітності до червня 2020 року, перебував в безпосередньому підпорядкуванні директора Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, а з червня 2020 року вказаний відділ методології перебував в безпосередньому підпорядкуванні заступника директора з контрольно-ревізійної роботи, посаду якого введено у червні 2020 року на підставі заявки на організаційну зміну від 18.06.2020 № 1, що підтверджується посадовою інструкцією заступника Директора з контрольно-ревізійної роботи ІП-К.6.14.019-20, копія якої міститься в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач здійснював керівництво Відділом методології у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, виконуючи обов`язки директора Дирекції з контрольно-ревізійної роботи на час його відсутності, а також тимчасово виконував обов`язки заступника директора з контрольно-ревізійної роботи під час перебування останньої у відпустці, у період з 24.12.2020 по 06.01.2021, що підтверджено наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 28.12.2020 № 1422-к. Як вказував відповідач, функції з контрольно-ревізійної роботи виконуються новоствореним Департаментом з контрольно-ревізійної роботи у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики. При цьому, як вже встановлено судом, позивач обіймав посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи відповідача. З огляду на викладене вище, а також, виходячи зі штатних розписів Дирекції відповідача від 14.09.2020, від 05.10.2020, можна дійти висновку, що підрозділ, з якого звільнили позивача та посада, яку він обіймав, фактично залишилися, а отже, достатніх підстав для звільнення не вбачалося. При цьому, слід звернути увагу, що у наявних списках вакансій новоствореної Дирекції відповідача станом на 22.03.2021, 18.05.2021, 31.05.2021, які запропоновані позивачу, відсутня вакантна посада директора Департаменту з контрольно-ревізійної роботи та його заступника. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем порушено ч. 1 ст. 43 КЗпП, оскільки, профкомом Дирекції відповідача не надано згоду на його звільнення, в той же час, відповідач вказує на відсутність у зазначеному рішенні профспілки правового обґрунтування відмови в надані згоди на звільнення позивача, а відтак, відповідачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП. Так, згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно тієї ж статті, роботодавець, не пізніш як через місяць з моменту отримання погодження має розірвати трудовий договір з працівником. Окрім того, роботодавець має право на звільнення працівника не бравши до уваги відмову профспілкової організації у разі, якщо вона є необґрунтованою або не відповідає вимогам чинного законодавства. Аналогічні приписи містяться, також, у ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якою визначено порядок надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, відповідно до зазначеного якого, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником та повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття, а у разі його пропуску вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. При цьому, Верховний Суд в постанові від 01.10.2018 у справі № 487/2756/17 зазначив, що з аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України), а також, лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Схожу позицію висловив ВС у постанові від 20.06.2019 у справі № 226/1664/18, вказавши, що розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Отже, рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника не є абсолютним та не є обов`язковим як для суду так і для власника або уповноваженого ним органу. Суд, оцінює рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника на предмет його обґрунтованості. Я вже встановлено судом, 18.05.2021 позивача направлено на вакантну посаду Начальника відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» Департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, відповідно до списку вакансій станом на 18.05.2021. Того ж дня, позивач погодився на зайняття вакантної посади, про що власноруч зазначив на Направленні № 310/01-07 від 18.05.2021. Рішенням Профкому від 24.05.2021 відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП на підставі наявності вакантної посади на підприємстві, на яку працівник був направлений та погодився на неї. При цьому, з Витягу з протоколу засідання Профкому від 24.05.2021 № 24, зокрема, вбачається, що Профспілковим комітетом зауважено, що відмітку про результат розгляду направлення № 308/01-07 від 18.05.2021 керівником вказаного підрозділу не проставлено та про результат розгляду заяви позивача від 18.05.2021 про переведення його на зазначену у заяві вакантну посаду, останньому не повідомлено. Крім цього, обґрунтовуючи звільнення позивача, окрім необґрунтованості рішення профспілкового комітету, відповідач вказував, що при розгляді заяви позивача від 18.05.2021 про призначення на вакантну посаду, яка була обрана останнім, були враховані його кваліфікація, досвід, ставлення до роботи та інші критерії, які слугували підставою незгоди призначення позивача на обрану ним посаду, а також звернув увагу на переважне право роботодавця визначати рівень кваліфікації і продуктивності. Частиною 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. Отже, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП обов`язок запропонувати працівнику, посада якого скорочується, вакантні посади на підприємстві покладається на власника підприємства з дня попередження про вивільнення і до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівнику були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 727/827/18. З огляду на викладене та зважаючи на вказані приписи закону, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що відмова Профспілкового комітету в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, у зв`язку з наявністю вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився, достатньо обґрунтована та містить посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. В той же час, посилання відповідача на невідповідність кваліфікації, досвіду, ставлення до роботи та інші критерії, які слугували підставою незгоди призначення позивача на обрану ним посаду, є необґрунтованими зважаючи на обов`язок відповідача не лише запропонувати вакантні посади, а й працевлаштувати позивача, зважаючи на те, що він погодився на працевлаштування на запропоновану йому посаду. При цьому, також, слід звернути увагу, що позивач, перебуваючи на посаді Директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, відповідно до наказу відповідача № 1422-к від 28.12.2020, тимчасово виконував обов`язки Заступника Директора з контрольно-ревізійної роботина час перебування останньої у відпустці. Крім цього, запропонована відповідачем та обрана позивачем вакантна посада є підпорядкованою посаді директора такого Департаменту, яку раніше обіймав позивач та є нижчою за кваліфікацією той, яку обіймав позивач - Директор Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи. Також, про добросовісність, високий професіоналізм, сумлінну багаторічну працю, значні трудові досягнення, а також, значний особистий внесок у розвиток та функціонування атомної енергетики України свідчать подяка та грамота, якими нагороджений позивач Міністром енергетики та вугільної промисловості України та відповідачем. За викладених обставин, суд вважає доводи відповідача про те, що кваліфікація позивача не відповідала обраній ним посаді зі списку запропонованих позивачу вакансій, що слугувало підставою незгоди призначення позивача на обрану ним посаду, безпідставними. Відповідно до ст. 235 КЗпП в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, з огляду на вище викладене, суд вважає, що існує достатньо правових підстав вважати, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог чинного трудового законодавства, відтак, суд вважає, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП НАЕК «Енергоатом» [PERSON] від 28.05.2021 № 672-к про звільнення [PERSON] з посади директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи відповідача за п. 1 ст. 40 КЗпП належить скасувати та поновити позивача на займаній посаді. При цьому, чинним законодавством встановлена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки відповідача № 145/15 від 31.05.2021 середньоденна заробітна плата, обчислена згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (із змінами) за 2 місяці (березень-квітень 2021 року) складає 3745,36 грн, середньомісячна заробітна плата складає 82397,92 грн. Таким чином, відповідно до вимог обчислення середньої заробітної плати, враховуючи день звільнення позивача - з 31.05.2021 до моменту ухвалення судом рішення, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без відрахування обов`язкових платежів) складає 1194769,84 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача, представником позивача - адвокатом Ішутком С.Ю. до матеріалів справи долучено копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 від 13.03.2020, ордера серії КС № 186530 від 25.06.2021, Договору про надання правової допомоги № 210601 від 01.06.2021 (далі - Договір), укладеного між [PERSON] та Адвокатським Об`єднанням «ЮРІСВЕСТ», Додаток №1 до Договору, Акт № 1 надання правової допомогивід 24.06.2021, квитанція № 1 від 25.06.2021 про сплату позивачем 28000,00 грн згідно Акту № 1 надання правової допомогивід 24.06.2021. Відповідно до п. 1 Додатку № 1 до Договору сторонами досягнуто згоди, що вартість надання правої допомоги Адвокатським об`єднанням становить 2000,00 грн без ПДВ за 1 годину. За п. 2 Додатку № 1 до Договору, сторони погодили, що орієнтований обсяг годин, які АО витрачає на надання основних видів правової допомоги в залежності від обсягу та складності, зокрема, у цивільній справі складає: - ознайомлення з матеріалами справи, формування попередньої правової позиції та надання консультацій і роз`яснення з правових питань: від 2 год до 20 год; - складання: адвокатського запиту; звернень, заяв, скарг та інших документів у позасудовому порядку; заяв клопотань та пояснень у судовій справі від 2 год. до 10 год; - складання позовної зави від 5 год до 15 год; - складання відповіді на відзив від 5 год до 20 год; - представництво інтересів у суді під час участі у судовому засіданні від 1 год до 8 год. За п. 3 Додатку № 1 до Договору клієнт зобов`язаний оплачувати АО правову допомогу не пізніше 5 календарних днів з дня звернення клієнта із запитом (завданням) про надання правової допомоги у порядку передбаченому п. 2.2 Договору у розмірі, що буде вказана у рахунку-фактурі та розрахована АО орієнтовно виходячи з приблизного розрахунку часу необхідного для забезпечення її надання визначеного п. 2 та вартості, що передбачена у п. 1 даного Додатку. Остаточна оплата вартості наданої правничої допомоги здійснюється клієнтом протягом 5 календарних днів з дати підписання Акту про надання правничої допомоги. При цьому, клієнт зобов`язаний оплатити різницю між вартістю, що була визначена та оплачена у порядку, що передбачений п. 3 даного Додатку та вартістю правничої допомоги, що була фактично надана та надана в Акті про надання правничої допомоги (п. 4 Додатку № 1 до Договору). 24.06.2021 між позивачем та АО «ЮРІСВЕСТ» підписано Акт № 1 надання правової допомоги відповідно до якого, відповідно до Договору та на виконання завдань клієнта АО надана наступна правова допомога: - ознайомлення з матеріалами справи, формування попередньої правової позиції та надання консультації і роз`яснення з правових питань клієнту - 2 год; - складення та направлення адвокатського запиту від 02.06.2021 № 210601/1 на адресу відповідача щодо надання документів, необхідних для належного надання правової допомоги - 2 год; - складення позовної заяви та направлення її до суду - 10 год. Відповідно до п. 2 Акту № 1, на надання правової допомоги, що вказана у п. 1 даного Акту, АО витрачено 14 годин на загальну суму 28000,00 грн без ПДВ. Позивачем сплачено 28000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1 від 25.06.2021 згідно Акту № 1 надання правової допомогивід 24.06.2021. В той же час, представником позивача до суду подано клопотання про понесені судові витрати у розмірі 24000, грн, про що надано копії Акту № 2 надання правової допомоги від 21.06.2022, укладеного між [PERSON] та Адвокатським Об`єднанням «ЮРІСВЕСТ» та квитанції про оплату правової допомоги від 21.06.2022. Відповідно до п. 1 Акту № 2 відповідно до Договору та на виконання завдань клієнта АО надана наступна правова допомога: - складення та направлення адвокатського запиту від 06.07.2021 № 210601/3 на адресу відповідача щодо надання документів, необхідних для належного надання правової допомоги - 2 год; - представництво інтересів у суді під участі у судовому засіданні 24.09.2021- 1 год; - складення відповіді на відзив, направлення її учасникам справи та до суду - 5 год; - складення письмових пояснень від 23.02.2022, направлення її учасникам справи та до суду - 2 год; - складення клопотання 21.06.2022 про приєднання доказів у справі, направлення її учасникам справи та до суду - 2 год; Відповідно до п. 2 Акту № 2 на надання правової допомоги, що вказана у п. 1 даного Акту АО, витрачено 12 годин на загальну суму 24000,00 грн без ПДВ. Разом з цим, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Суд погоджується з обсягом робіт адвоката, наданих позивачу згідно Акту № 1, оскільки, зазначені послуги є фактичними та неминучими, тому, суд дійшов висновку, що витрати на надання правової допомоги, що вказані в Акті № 1 на загальну суму у розмірі 28000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Натомість не є обґрунтованою та співмірною вартість послуг адвоката зі складністю, обсягом та часом витраченим на складення позовної заяви, формування попередньої правової позиції та надання консультації і роз`яснення з правових питань складності щодо складення адвокатського запиту від 06.07.2021, клопотання від 21.06.2022 про приєднання доказів понесених судових витрат у справі, відповіді на відзив, складення письмових пояснень у справі, зважаючи на вартість надання правової допомоги у фіксованому розмірі 2000,00 грн за 1 годину. Зокрема, у відповіді на відзив, представник позивача по суті підтримав зміст викладених у позовній заяві обставин, просив залишити аргументи, наведені у відзиві, без уваги та задовольнити позов у повному обсязі, що свідчить про вже сформовану правову позицію у справі, як то зазначено в Акті № 1. Щодо потраченого адвокатом часу на складення та направлення адвокатського запиту від 06.07.2021 № 210601/3 на адресу відповідача щодо надання документів, то позивач не був позбавлений можливості отримати їх у відповідача самостійно, враховуючи зміст витребуваних документів, при цьому, штатний розпис від 05.10.2020 був доданий представником відповідача до свого відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Поряд з цим, як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також, суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу. Таким чином, враховуючи викладене вище, виходячи із досліджених матеріалів справи та наданих доказів, з огляду на умови Договору про надання правової допомоги та Додатку до нього, враховуючи складність справи, оскільки остання є не значної складності та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, наданих позивачу адвокатом, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим чинним законодавством критеріям, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 28000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved