Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про усунення недоліків нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 20.02.2019 року був укладений Договір купівлі-продажу машиномісця, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашкевич Л.Г. Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач продав, а позивач прийняв у власність об`єкт нерухомості - гараж, машиномісце у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2 Договору ціна машиномісця була повністю сплачена позивачем. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що позивач набув право власності на машиномісце з моменту державної реєстрації нотаріусом права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом із реєстру від 20.02.2019 року. Згідно із п. 4.2 Договору відповідач гарантував, що немає незастережних недоліків, які знижують цінність або можливість використання машиномісця за цільовим призначенням; від позивача не приховано обставин, які мають істотне значення та можуть вплинути на волю щодо укладення цього Договору; усі інженерні комунікації знаходяться у робочому стані і функціонують за призначенням. Але у подальшому позивачем були виявлені приховані недоліки, які не дозволяють належним чином використовувати машиномісце за цільовим призначенням, тобто для зберігання автомобіля. Влітку 2021 року позивач помітив, що вода з поверхні затікає у систему вентиляції підземного паркінгу. Над придбаним машиномісцем № 49 розташована одна з вентиляційних труб паркінгу, а тому вода, яка потрапляє до вентиляційної системи, у подальшому протікає на автомобіль. Наприкінці літа 2021 року під час дощу вода, змішана з піском та камінням, потрапляє вниз у вентиляцію підземного паркінгу і через вентиляційну трубу над машиномісцем позивача виливається на автомобіль, пошкоджує його лакофарбове покриття. Каміння продовжує провалюватися в систему вентиляції, в результаті чого ним заповнений вентиляційний канал, його внутрішня частина може обвалитися на автомобілі та/або людей. Восени 2021 року про дану ситуацію було повідомлено Київську міську раду. Відповідно до доручення Київської міської державної адміністрації фахівцями будівельної лабораторії КП «Київжитлоексплуатація» було проведено обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій підземного паркінгу, про що складено відповідний Акт від 06.12.2021 року № 211/49. Відповідно до висновків, викладених в Акті, при обстеженні приміщень паркінгу було встановлено, що в місцях прокладання металевих коробів вентиляційної системи відбувається зволоження огороджувальних конструкцій паркінгу та попадання поверхневих вод в приміщення паркінгу. При обстеженні прилеглої території було встановлено, що крен однієї з вентиляційних шахт становить близько 200 мм. Біля вентиляційної шахти на площі близько 2 кв.м. відбулося просідання грунту на глибину до 300 мм. Вертикальне планування прилеглої території сприяє скупченню поверхневих вод біля вентиляційної шахти. Відповідно до висновків, викладених в Акті, зволоження конструкцій підземного паркінгу обумовлене попаданням поверхневих вод в підземний паркінг внаслідок неякісного відведення поверхневих вод з території, що розташована над паркінгом, та неякісного ущільнення грунтів біля вентиляційних шахт; одна з вентиляційних шахт, що має значний крен, знаходиться в аварійному стані - категорія 2, вентиляційна шахта потребує її перекладання; для запобігання зволоження конструкцій підземного паркінгу рекомендується провести наступні роботи: 1) виконати вертикальне планування прилеглої території, біля вентиляційних шахт влаштувати глиняні замки, влаштувати на прилеглій території зливову каналізацію. Позивач звертався із відповідними листами до Київської міської ради та до відповідача з приводу вирішення даної ситуації, але до цього часу ситуація не змінилася, недоліки не усунуто. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» безоплатно усунути недоліки об`єкта нерухомого майна - гаражу, машиномісця у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] , а саме усунути зволоження конструкцій підземного паркінгу, обумовлене попаданням поверхневих вод у підземний паркінг, наступним шляхом: 1) виконати вертикальне планування прилеглої території; 2) перекласти вентиляційну шахту підземного паркінгу, яка знаходиться в аварійному стані; 3) влаштувати глиняні замки біля вентиляційних шахт підземного паркінгу; 4) влаштувати на прилеглій території зливову каналізацію. 17.06.2022 року від представника відповідача до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що підземний паркінг по [ADDRESS] був введений в експлуатацію у 2010 році, у гредні 2011 року паркінг передано на обслуговування ДП «Гаражне підприємство-1». В ході комісійного прийняття передачі вищезазначеного об`єкта фахівцями обслуговуючої організації будь-яких зауважень стосовно збудованих інженерних мереж, обладнання і конструктивів та прибудинкової території не виявлено. Також не надходило будь-яких звернень від експлуатуючої організації та власників паркомісць з приводу недоліків в межах гарантійного терміну. Також представник вказує, що паркінг експлуатується вже близько 12 років і всі гарантійні строки на виконання робіт з монтажу інженерних мереж, обладнання і конструктивів та прибудинкової території вже закінчились і є підставою для звільнення від відповідальності. Крім того, сторона відповідача вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених у позові фактів, а наданий позивачем Акт відповідач не визнає, оскільки він був складений без повідомлення та участі компанії, а вказані в Акті висновки не підтверджують, що причиною затікання було неякісне будівництво. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. 29.07.2022 року до суду надійшла Відповідь на відзив позивачки, в якій вона наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові. Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 20.02.2019 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу машиномісця, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашкевич Л.Г. Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач продав, а позивач прийняв у власність об`єкт нерухомості - гараж, машиномісце у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2 Договору ціна машиномісця була повністю сплачена позивачем. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що позивач набув право власності на машиномісце з моменту державної реєстрації нотаріусом права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом із реєстру від 20.02.2019 року. Згідно із п. 4.2 Договору відповідач гарантував, що немає незастережних недоліків, які знижують цінність або можливість використання машиномісця за цільовим призначенням; від позивача не приховано обставин, які мають істотне значення та можуть вплинути на волю щодо укладення цього Договору; усі інженерні комунікації знаходяться у робочому стані і функціонують за призначенням. Але у подальшому позивачем були виявлені приховані недоліки, які не дозволяють належним чином використовувати машиномісце за цільовим призначенням, тобто для зберігання автомобіля. Влітку 2021 року позивач помітив, що вода з поверхні затікає у систему вентиляції підземного паркінгу. Над придбаним машиномісцем № 49 розташована одна з вентиляційних труб паркінгу, а тому вода, яка потрапляє до вентиляційної системи, у подальшому протікає на автомобіль. Наприкінці літа 2021 року під час дощу вода, змішана з піском та камінням, потрапляє вниз у вентиляцію підземного паркінгу і через вентиляційну трубу над машиномісцем позивача виливається на автомобіль, пошкоджує його лакофарбове покриття. Каміння продовжує провалюватися в систему вентиляції, в результаті чого ним заповнений вентиляційний канал, його внутрішня частина може обвалитися на автомобілі та/або людей. Восени 2021 року про дану ситуацію було повідомлено Київську міську раду. Відповідно до доручення Київської міської державної адміністрації фахівцями будівельної лабораторії КП «Київжитлоексплуатація» було проведено обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій підземного паркінгу, про що складено відповідний Акт від 06.12.2021 року № 211/49. Згідно із висновками, викладеними в Акті, при обстеженні приміщень паркінгу було встановлено, що в місцях прокладання металевих коробів вентиляційної системи відбувається зволоження огороджувальних конструкцій паркінгу та попадання поверхневих вод в приміщення паркінгу. При обстеженні прилеглої території було встановлено, що крен однієї з вентиляційних шахт становить близько 200 мм. Біля вентиляційної шахти на площі близько 2 кв.м. відбулося просідання грунту на глибину до 300 мм. Вертикальне планування прилеглої території сприяє скупченню поверхневих вод біля вентиляційної шахти. Відповідно до висновків, викладених в Акті, зволоження конструкцій підземного паркінгу обумовлене попаданням поверхневих вод в підземний паркінг внаслідок неякісного відведення поверхневих вод з території, що розташована над паркінгом, та неякісного ущільнення грунтів біля вентиляційних шахт; одна з вентиляційних шахт, що має значний крен, знаходиться в аварійному стані - категорія 2, вентиляційна шахта потребує її перекладання; для запобігання зволоження конструкцій підземного паркінгу рекомендується провести наступні роботи: 1) виконати вертикальне планування прилеглої території, біля вентиляційних шахт влаштувати глиняні замки, влаштувати на прилеглій території зливову каналізацію. З висновків, викладених в Акті, вбачається, що причиною затікання води у підземний паркінг, є неякісне виконання робіт ще під час будівництва відповідачем житлового комплексу, а саме не було зроблено відведення поверхневих вод з території над паркінгом, неякісно ущільнено грунти біля вентиляційних шахт, не влаштовано зливову каналізацію. З листа заступника голови Київської міської державної адміністрації від 17.12.2021 року вбачається, що на запит КМДА відповідач повідомив, що у грудні 2011 року підземний паркінг передано ним на обслуговування ДП «Гаражне підприємство-1». Це підприємство, згідно з публічною інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є 100 % дочірнім підприємством відповідача. Як встановлено при розгляді справи, на момент придбання машиномісця та протягом перших років користування позивач не міг визначити візуально приховані недоліки щодо неналежного відведення поверхневих вод, без проведення обстеження спеціалістами. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 статті 698 ЦК України визначено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Згідно із ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Враховуючи, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів господарської діяльності відповідача є купівля та продаж власного нерухомого майна, а позивач є фізичною особою, яка придбала машиномісце для цілей, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, укладений між сторонами Договір вважається договором роздрібної купівлі-продажу, на який поширюється законодавством про захист прав споживачів. Правова позиція, що на спори, що виникають на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, поширюється законодавство про захист прав споживачів, підтримана судовою практикою, зокрема у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 161/17534/19. Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Згідно із ч. 2 ст. 673 ЦК України у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Частиною 1 статті 679 ЦК України визначено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Згідно із ч. 2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Положеннями ч. 1 ст. 678 ЦК України визначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Аналогічна норма викладена також і у ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону. Згідно із ч. 2 ст. 680 ЦК України якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо встановити день передання нерухомого майна неможливо або якщо покупець володів нерухомим майном до укладення договору, зазначені строки обчислюються від дня укладення договору. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Як вбачається з п. 4.2 Договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, відповідач надав позивачу гарантії щодо якості, а саме він, як продавець, гарантував, що незастережних недоліків, які знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням майна (машиномісця), немає; від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення та можуть вплинути на волю щодо укладення цього Договору; усі інженерні комунікації знаходяться у робочому стані і функціонують за призначенням; самовільних переобладнань немає; майно не визнане аварійним або таким, що підлягає зносу, внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Проте відповідачем не було дотримано вказаних гарантій, оскільки з часом було виявлено,що машиномісце має недоліки, які не дозволяють належним чином його використовувати за цільовим призначенням, оскільки відбувається залиття машиномісця внаслідок неякісного відведення поверхневих вод з території над підземним паркінгом та неякісного ущільнення грунтів біля вентиляційних шахт. Наявність недоліків проданого відповідачем товару знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, був доведений належними та допустимими доказами, а також не заперечувався самим відповідачем у відзиві на позов. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що до паркінгу, де розташоване машиномісце позивача, потрапляє вода через вентиляційні системи. Також зазначили, що аналогічна проблема була з їх машиномісцями, але після пред`явлення претензії до Київміськбуду їм було надано машиномісця в іншому паркінгу. Таким чином, зважаючи на те, що підземний паркінг, де розташоване машиномісце позивача, використовувався за призначенням, не зазнавав будь-яких аварій, природних катаклізмів, інших впливів, які могли б настільки погіршити його технічний стан, очевидним є те, що вказані приховані недоліки виникли внаслідок первісно неякісного будівництва, що свідчить про їх існування на момент укладення Договору між сторонами, що свідчить також про недотримання відповідачем гарантій, визначений п. 4.2 Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки об`єкта нерухомого майна. При цьому суд зазначає, що відповідач для усунення недоліків може самостійно визначати, які саме роботи йому слід провести, а тому у частині визначення переліку робіт для відповідача суд вважає позовні вимоги безпідставними, а тому у цій частині відмовляє у задоволенні позову. Що стосується заперечень відповідача про те, що позивачем пропущений термін звернення до суду, у зв`язку із закінченням гарантійного строку, то слід зазначити наступне. Норми статті 884 ЦК України, на які посилається відповідач, про гарантії якості у договорі будівельного підряду, не підлягають застосуванню до правовідносин сторін. Вказана стаття, що міститься у Главі 61 ЦК України «Підряд», регулює правовідносини не сторін даної судової справи, а відносини замовника і підрядника за договором будівельного підряду. За таким договором підрядник зобов`язується збудувати і здати в установлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Але ж між сторонами не існувало відносин будівельного підряду, а виникли правовідносини за договором купівлі-продажу, які врегульовані нормами Глави 54 ЦК України «Купівля-продаж». У цих правовідносинах позивач та відповідач виступають не як замовник і підрядник будівництва, а як покупець та продавець товару. Той факт, що відповідач виступив не тільки продавцем машиномісця, але й замовником будівництва всього житлового комплексу з підземним паркінгом, де розташоване машиномісце, не повинен призводити до невірного змішування різних за своєю природою і правовим регулюванням відносин. Як замовник будівництва відповідач виступає у відносинах із своїми підрядниками, а не з позивачем. Таким чином, твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не можуть бути взяті судом до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial