Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Описова частинами Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30.04.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося з причини втрати взаєморозуміння та почуття любові і поваги один до одного. Почали виникати суперечки, постійні конфлікти та непорозуміння, не зійшлись характерами. Спільне господарство між ними не ведеться, шлюбні та сімейні відносини припинені. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. В травні 2022 року між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі в забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживає окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Ці обставини передбачені договором від 27.05.2022 року, що укладено між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. Домовлено, що [PERSON] , [INFO] , буде перебувати на утриманні батька [PERSON] , виховуватись ним та проживатиме разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] буде перебувати на утриманні матері [PERSON] , виховуватись нею та проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Однак між сторонами на сьогодні виник спір, щодо фактичного проживання сина [PERSON] . На підставі викладеного позивач просила суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 30.04.2004 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, а також визначити проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 22.07.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі 727/5391/22 та призначено справу до розгляду. 28.07.2022 року позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи без їх участі. 28.07.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що сімейне життя позивача з відповідачем не склалося з причини втрати взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.04.2004 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 30.04.2004 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 414. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.09.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено актовий запис №1773. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , про що складено актовий запис №2942. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідкою №Д1527 від 30.05.2022 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з договором про визначенням місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 27.05.2022 р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. за реєстром №3005 [PERSON] та [PERSON] домовились про місце проживання дітей та участі у їх утриманні і вихованні. Мотивувальна частина З позовної заяви вбачається, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені. Таким чином, судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та він не бажає примирення з відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо залишення проживання разом із батьком [PERSON] , [INFO] , неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони бажають розірвати шлюб. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, діти залишились проживати окремо: син із батьком, а донька із матір`ю. Вихованням дітей займаються батьки. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей: син із батьком, а донька із матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 7399-8508-9421-7275 від 30.05.2022 про сплату судового збору у сумі 496,20 грн., квитанцією № 5786-8017-5213-5106 від 08.06.2022 про сплату судового збору у сумі 496,20 грн., квитанцією № 3851-699-8143-3763 від 21.07.2022 про сплату судового збору у сумі 992,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 992,40 грн., а 50 відсотків судового збору у сумі 992,40 грн. віднести за рахунок держави.

Outcome: approved