Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

У травні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що сторони із 03.07.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2013 року у справі № 752/19673/13-ц. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2009 року у справі № 2-3312/09, із відповідача на користь позивача було стягнуто на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі по 500,00 грн., щомісячно, починаючи із 22.04.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. 20.07.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 13851987 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання зазначеного рішеня суду. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року у справі № 752/16177/17, було змінено встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2009 року у справі № 2-3312/09, розмір аліментів та вирішено стягнути із відповідача на користь позивача на утримання сина, аліменти в сумі 2000,00 грн., щомісячно, з їх подальшою індексцією, починаючи із 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що починаючи із квітня 2009 року відповідач не сплачував аліменти взагалі і дитина повністю перебувала на утриманні позивача. Заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів станом на 01.04.2022 року становить суму в розмірі 162000,00 грн. З огляду на неналежну сплату з вини відповідача аліментів, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача пеню в сумі 159020,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі, надіславши до суду заяву про розляд справи без його участі та участі позивача, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач з клопотаннями про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або в порядку спрощеного позовного провадження, однак, із повідомленням викликом сторін, - до суду не звертався. Відзив на позов зі сторони відповідача до суду не надходив, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що із 03.07.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2013 року у справі № 752/19673/13-ц. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Син сторін [INFO] зареєстрований разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проивання особи. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2009 року у справі № 2-3312/09, із відповідача на користь позивача було стягнуто на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі по 500,00 грн., щомісячно, починаючи із 22.04.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконанні в Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністесртва юстиції (м. Київ), перебуває виконавче провадження № 13851987 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання зазначеного рішеня суду. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року у справі № 752/16177/17, позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини, було задоволено частково. Змінено встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2009 року у справі № 2-3312/09, розмір аліментів та вирішено стягнути із відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в сумі 2000,00 грн., щомісячно, з їх подальшою індексцією, починаючи із 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог було відмовлено Позивач вказує, що починаючи із квітня 2009 року відповідач не сплачував аліменти взагалі і дитина повністю перебувала на утриманні позивача, та стороною відповідача наведене належними доказами не спростовано. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, складеної старшим державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністесртва юстиції (м. Київ), заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.04.2022 року становить суму в розмірі 162000,00 грн. Наведений розрахунок відповідачем спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань по сплаті аліментів на утримання сина. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. В ході розгляду справи стороною відповідача не доведено належими доказми, що відповідач не знав про судове рішення про стягнення аліментів, а тому заборгованість по аліментам, на думку суду, виникла з вини відповідача, як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та це право позивача піддягає захисту. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Приймаючи до уваги те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за період із квітня 2009 р. по березень 2022 р., включно, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить суму в розмірі 159020,00 грн., а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України стягненню з відповідача підлягає пеня по сплаті аліментів за вказаний період у розмірі пред`явленій позивачем до стягнення, а саме - 159020,00 грн., що не є більшим за 100 % від суми загальної заборгованості. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід зазначити, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження належної сплати аліментів, спростування твердження позивача щодо наявної заборгованості та наданого суду розрахунку, а тому суд вважає доводи сторони позивача в цій частині обгрунтованими та доведеними. Крім того, доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім, не надано. Враховуючи викладене, а також перевіривши поданий суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи межі заявлених позовних вимог, та відсуність будь-яких спростувань з боку відповідача, суд вважає позові вимоги в частині стягнення неустойки (пені) обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved