Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] в якій було зареєстровано [PERSON] остання в квартирі не проживає з 2019 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в квартирі не має і взагалі даним житловим приміщенням не цікавиться, перешкод в користуванні житлом позивач не чинила. Весь тягар по підтриманню квартири в належному стані лежить на [PERSON] .. Тому в зв`язку з вищевикладеним, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2006 року встановлено, що [PERSON] придбала квартиру, що розташована в [ADDRESS] , загальною корисною площею, 31,8 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м. (а.с. 18). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів №3080885 від 27.10.2006 року встановлено, що [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру,яка знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Романченко Ю.В. (а.с. 19). Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30660084 від 19.07.2011 року встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 31,8 кв. м., житловою площею 17,8 кв.м. на праві приватної власності на підстав договору купівлі-продажу належить [PERSON] (а.с.20). Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 року встановлено, що [PERSON] позбавлено батьківських прав, щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-17) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради №81 від 20.01.2022 року встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані Донька [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради № 23 від 20.01.2022 року встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , і має склад сім`ї онука [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі викладеного вважаю, що Відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеному будинку не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] в своїй квартирі. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1\~ст.317 ЦК України\~передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,\~ст.321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved