Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 25 травня 2013 року між ними укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 40 (серія [NUMBER] ). Від сумісного проживання в шлюбі мають [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини з відповідачем фактично розірванні. Спільного господарства не ведуть. Шлюб має формальний характер. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення не потрібно. З огляду на викладене, просила позов задовольнити, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Прізвище залишити без змін. Ухвалою судді в справі відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнає, заперчень щодо їх задоволення не має. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 25 травня 2013 року [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 40, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", підтверджено свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 7). В шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , підтверджено свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 17.05.2016 року, актовий запис № 62 (а.с. 8). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (стаття 24 СК України). Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, між сторонами склалися напружені стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують і не мають бажання дійти примирення. Питання про примирення сторонами не ставиться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права. Оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, відповідач погодився на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову немає, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що позов може бути задоволено, а тому, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] в позові не ставиться. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила суд після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", що підтверджено квитанцією, які згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України, слід стягнути на її користь. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі даного позову.

Outcome: approved