Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У квітні 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Кочерженко М.А. з позовом до Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (БСМ Чайна) Компані Лтд.], Товариства з обмеженою відповідальністю «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.10.2017 року [PERSON] уклав з Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (БСМ Чайна) Компані Лтд.] Трудовий контракт моряка, відповідно до якого [PERSON] працював на посаді другого помічника капітана на судні «RAFFLES QUAY» (IMO №9287998, прапор Республіки Сінгапур, далі- судно). Посередником при працевлаштуванні [PERSON] до Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (БСМ Чайна) Компані Лтд.] виступало ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА». 03.02.2018 року під час знаходження судна в порту [PERSON] випав за борт судна. За свідченням членів екіпажу 02.02.2018 року о 01:50 год. за місцевим часом [PERSON] самовільно залишив судно. 02.02.2018 року о 21:10 год. [PERSON] був доставлений на борт судна у супроводі поліції, імміграційних представників, суднового агента та представника компанії судновласника. Згідно з заявою капітана від 03.02.2018 року, у зв`язку із ознаками неврівноваженості психічного стану здоров`я [PERSON] йому було викликано швидку допомогу для здійснення огляду та надання допомоги. 03.02.2018 року близько 00:23 год. за місцевим часом (після прибуття швидкої допомоги) [PERSON] при сходженні на берег у супроводі чотирьох осіб, несподівано відштовхнув одного з супроводжуючих та пробігши до борта судна здійснив стрибок у воду за борт судна. По сьогоднішній день відсутня інформація, чи знайдено тіло моряка, а також немає жодної відповіді офіційних представників влади Китайської Народної республіки/представників поліції щодо зазначеного випадку. Позивач вказала, що капітан судна діагностував у [PERSON] неврівноважений психічний стан здоров`я, однак всупереч вимогам Міжнародного медичного посібника для суден не надав належної медичної допомоги, що стало прямою підставою для настання наслідків у вигляді нещасного випадку з [PERSON] на борту судна. Як зазначає позивач, відповідно до додатку 1 (стр. 13) Трудового контракту моряка від 25.10.2017 року, сума компенсації у разі смерті моряка офіцерського складу становить 100\~000 доларів США. Відповідно до даних щодо найближчих родичів [PERSON] визначив, що у разі його смерті під час перебування на вищезгаданому судні, компенсація сплачується його матері [PERSON] . Позивач також вказав, що відповідно до ч. 1. ст. 38 Закону України «Про зайнятість населення», суб`єкт господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, несе відповідальність згідно із законодавством за погіршення умов трудового договору, укладеного між особою та іноземним роботодавцем. У зв`язку з чим позивач вважає, що ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» несе солідарну відповідальність з Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (БСМ Чайна) Компані Лтд.] за шкоду, завдану смертю [PERSON] . На підставі вищенаведеного, позивач просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь компенсацію шкоди, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 100\~000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2019 року складає 2\~671\~390,00 грн. Ухвалою від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.11.2019 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та просив приєднати до матеріалів справи завірену копію листа Генерального консульства України в Шанхаї № 61514/71-540-188 від 07.02.2018 року та копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Ухвалою від 02.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про звернення до центрального органу Китайської Народної Республіки (Ministry of Justice, People's Republic of China (No. 33, Pinganli Xidajie Xicheng District, BEIJING 100035, People's Republic of China) з судовим дорученням про вручення Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. (1-3f Block No. 7, 1690 Cai Lun Road, Zhang Jiang, Pu Dong, Shanghai 201203, China) копії позовної заяви з додатками до неї, повідомлення про час та місце проведення підготовчого засідання та копії ухвали про відкриття провадження по справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позов чи заяву про визнання позову. Ухвалою від 18.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив суд справу слухати за його відсутності. Представник відповідача 1, Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (BSM China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (БСМ Чайна) Компані Лтд.], адвокат Котляр Ю.О. у судове засіданні не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив суд справу слухати за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач 1 не скористався. Представник відповідача 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна», адвокат Сергєєв Ю.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив суд справу слухати за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. До суду надійшов відзив від відповідача 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна». Відзив подано з дотриманням вимог, визначених у\~ст. 178 ЦПК України. У відзиві ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» зазначило, що не погоджується з доводами позивача, оскільки не є належним відповідачем у справі. ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» здійснює господарську діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном у відповідності до чинного законодавства України, зокрема, до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року за № 1060. ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» є лише посередником у працевлаштуванні моряків за кордоном, не є їх роботодавцем. На виконання вимог вищезазначених Ліцензійних умов між ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 2224 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 25.10.2017 року. За результатами наданих послуг сторонами був підписаний Акт наданих послуг до Договору № 2224 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 25.10.2017 року, згідно якого сторони підтвердили факт надання послуг у повному обсязі та відсутність жодних претензій. ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» виконало всі свої зобов`язання як посередник у працевлаштуванні моряків за кордоном, передбачені чинним законодавством України. Трудовим контрактом моряка [PERSON] не передбачено обов`язку ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» сплатити компенсацію/відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] . Трудовий контракт моряка [PERSON] взагалі не містить посилань на ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна». ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» не несе солідарної відповідальності за позовними вимогами та не має жодного відношення до зазначеного спору, вважає вимоги необґрунтованими та просить відмовити у позові у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні, тому суд вважає можливим розгляд справи в українському суді. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша ст. 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», зазначено, що для правильного визначення фактів, які необхідно встановити для вирішення спору за участю іноземної особи, судам необхідно з`ясувати, право якої країни повинно застосовуватися. Суд може застосовувати не тільки іноземні закони, але й звичаї та судову практику в тих межах, в яких останні визнаються джерелами права у відповідних державах. При визначенні норм законодавства, що підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами спору, суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 48 Закону України «Про міжнародне приватне право», \~до недоговірних зобов`язань, що виникають внаслідок дії однієї сторони, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Відповідно до статті 49 згаданого Закону права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави. Право іноземної держави не застосовується в Україні, якщо дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди, за законодавством України не є протиправною. Сторони зобов`язання, що виникло внаслідок завдання шкоди, у будь-який час після його виникнення можуть обрати право держави суду. Враховуючи, що предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , відсутність заперечень сторін та посилань на необхідність застосування іноземного законодавства при вирішенні спору, відсутність заперечень наявності у українських судових органів юрисдикції щодо вирішення спору по суті, а також те, що як вбачається з позовної заяви, позивач обрав застосування права України, суд доходить висновку про застосування до правовідносин з відшкодування шкоди норм законодавства України. Судом встановлено, що 25.10.2017 року [PERSON] уклав з Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] Трудовий контракт моряка, відповідно до якого [PERSON] був працевлаштований на посаду другого помічника капітана на судно «RAFFLES QUAY» (IMO №9287998, прапор Республіки Сінгапур, далі - судно). Строк працевлаштування 5 місяців. Загальна заробітна плата 4200 доларів США на місяць. Як встановлено з листа Генерального консульства України в Шанхаї № 61514/71-540-188 від 07.02.2018 року, 02.02.2018 року другий помічник капітана судна «Raffles Quay» (прапор Сінгапур) [PERSON] близько 01:50 за місцевим часом самовільно залишив судно та територію порту Баошан (Шанхай). Назад на судно він був доставлений у супроводі поліції та портових імміграційних властей близько 21:10 год. за місцевим часом того ж дня. 03.02.2018 року близько 00:23 за місцевим часом [PERSON] при сходженні на берег у супроводі чотирьох осіб, несподівано відштовхнув одного з супроводжуючих та, пробігши до борту судна, здійснив стрибок у воду за борт судна. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] (серія [NUMBER] ), виданого Генеральним консульством України в Шанхаї 03.12.2018 року, датою смерті [PERSON] є [INFO] , місце смерті: місто Шанхай, район Баошань, Китайська Народна Республіка. Інформацію про причини смерті [PERSON] позивачем суду не надано. Пунктом 1 Розділу 12 «Страхування, втрата працездатності та смерть» Трудового контракту моряка [PERSON] від 25.10.2017 року визначено, що роботодавець організовує страхування для покриття відповідальності перед моряком у разі смерті в результаті нещасного випадку чи втраті постійної працездатності в результаті нещасного випадку, причому обидва випадки не повинні бути результатом навмисних дій самого моряка чи незаконних дій відповідно до Трудового контракту моряка. Смерть з природної причини або смерть внаслідок самогубства не підпадають під таке страхування. Пунктом 3 розділу 12 «Страхування, втрата працездатності та смерть» Трудового контракту моряка [PERSON] від 25.10.2017 року визначено, що будь-яка компенсація щодо постійної втрати працездатності, спричиненої нещасним випадком під час та внаслідок працевлаштування здійснюється виключно відповідно до умов Трудового контракту моряка та відповідно до ТАБЛИЦІ, що додається у Додатку 1 до цього документа, та на підставі довідки лікаря страховика із зазначенням ступеня такої тимчасової чи повної втрати працездатності. Роботодавець не несе відповідальності перед [PERSON] або його спадкоємцями за будь-які претензії, що перевищують суми, зазначені в цьому Трудовому договорі. Проте, умови Колективного договору замінять згадані положення про компенсацію. Судом встановлено, що Трудовий контракт моряка [PERSON] від 25.10.2017 року не визначає для Роботодавця, Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.], зобов`язань сплатити компенсацію у зв`язку зі смертю, а лише встановлює для Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] необхідність організувати страхування на випадок смерті моряка. Трудовий контракт моряка [PERSON] від 25.10.2017 року не містить переліку страхових випадків, конкретних сум страхових виплат, порядку їх розрахунку та отримання. Позивачем суду не надано копію договору страхування, а також полісу страхування, які могли б визначити, чи відноситься смерть [PERSON] до переліку страхових випадків. Колективний договір позивачем суду не надано. Оскільки судом не встановлені умови договору страхування, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ч.ч.1, 2\~ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4\~ст.12 ЦПК України). Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, ч. 3 ст. 82 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем 1, Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.], зобов`язань, визначених у розділі 12 «Страхування, втрата працездатності та смерть» Трудового контракту моряка [PERSON] від 25.10.2017 року. Позивач не надав суду доказів того, що смерть [PERSON] є наслідком нещасного випадку, який пов`язаний з роботою [PERSON] на судні. Посилання позивача не необхідність дотримання капітаном судна Міжнародної конвенції про підготовку та дипломування моряків та несення вахти 1978 року, Манільських поправок до додатку до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти (ПДНВ) 1978 року, Міжнародного кодексу по охороні суден та портових засобів, вимог третього видання Медичного посібника для суден саме по собі не є належним та допустимим доказом незабезпечення Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] належного медичного нагляду за [PERSON] , який перебував у нестабільному стані, та наявності причинного зв`язку зі смертю [PERSON] . Позивач не надав суду доказів того, що капітаном судна не були дотримані вимоги вищезазначених документів. В даному випадку, позивач не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди, завданою смертю [PERSON] , в розумінні ст.ст.76, 81 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд не вбачає причин вважати, що смерть [PERSON] сталась внаслідок незабезпечення відповідачем 1, Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] належного медичного нагляду, належних умов праці, внаслідок інших винних дій відповідача 1, Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.], та його персоналу (інших членів екіпажу, тощо). Також відхиляються судом посилання позивача на неналежне здійснення розслідування факту смерті [PERSON] з огляду на недотримання порядку, визначеного законодавством України, оскільки умовами укладеного між [PERSON] та компанією Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.], Трудового контракту моряка від 25.10.2018 року не передбачено застосування законодавства України. Як визначено у розділі 18 «Юрисдикція» Трудового контракту моряка [PERSON] від 25.10.2017 року, Трудовий контракт моряка регулюється законами Сінгапуру. Посилання позивача на порушення норм трудового законодавства України та незабезпечення відповідачем 1, Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.], безпечних умов праці та належного медичного нагляду, є цілком безпідставним, оскільки до таких трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст. 52 Закону України "Про міжнародне приватне право"). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» з цього приводу зазначалось, що вибір законодавства для регламентації трудових відносин на транспорті, наприклад, на морському, зумовлює типова колізійна прив`язка - закон прапора; на річковому, повітряному - місця реєстрації судна; на автомобільному - особистий закон перевізника. Якщо вибір відносно законодавства не здійснено, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої є, була робота або вона повинна була бути виконаною. Враховуючи, що [PERSON] за трудовим договором працював на морському транспорті під прапором Сінгапуру, то норми трудового законодавства України не регулюють ці правовідносини. Таким чином, дотримання трудового законодавства України та відповідних процедур, визначених законодавством України щодо розслідування смерті [PERSON] як нещасного випадку на виробництві, не було для Компанії Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] обов`язковим. Належних та допустимих доказів того, що під час праці на судні під прапором Сінгапуру [PERSON] зазнав порушень норм трудового законодавства Сінгапуру так, що цей вплив був настільки вирішальним, що призвів того, що [PERSON] здійснив самостійний стрибок у воду, що, ймовірно, виявилось причиною його подальшої смерті, суду надано не було. Тоді як згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК\~України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.\~611\~ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. За загальним правилом, передбаченим\~ст. 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. З системного аналізу положень статті 1166 ЦК України, а також Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 та Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, вбачається, що відповідальність за заподіяння шкоди настає лише за наявності таких умов, сукупність яких є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди (склад цивільного правопорушення): шкода; протиправність поведінки заподіювана шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вина заподіювача шкоди. Враховуючи, що предметом спору є відшкодування у деліктному правовідношенні матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого, позивач зобов`язаний довести наступний склад цивільного правопорушення: протиправну дію, наслідки протиправної дії та безпосередній причинний зв`язок між протиправною дією та наслідками. Вина особи, яка завдала шкоду, презюмується, але ця презумпція може бути спростована відповідачем в загальному порядку. Під виною у зобов`язаннях про відшкодування шкоди мається на увазі негативне психічне ставлення особи до її протиправного діяння та його наслідків. Вина можлива у формі умислу та необережності. Умисел означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала настання шкоди. Однією з головних умов для виникнення зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є неправомірний характер дій, що спричинили майнову шкоду, за наявності вини особи. Однак, в даній справі ані судом, ані іншим компетентним органом влади будь-якої держави не була встановлена наявність у діях та/або бездіяльності та/або рішеннях відповідачів ознак неправомірності. Жодними доказами в матеріалах справи не підтверджується та не встановлюється вина відповідачів (їх службових, посадових осіб) за смерть [PERSON] , що є необхідним елементом складу цивільного правопорушення для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). З урахуванням вищевказаного, відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої смертю, на підставі статей 1166, 1195 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення відповідачів. Щодо солідарної відповідальності відповідачів судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідач 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА», здійснює господарську діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року за № 1060. Послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном надаються клієнту лише після укладення з ним договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг. 25.10.2017 року [PERSON] уклав з відповідачем 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА», договір № 2224 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, у п.1.1. якого зазначено, що Посередник надає Клієнту комплекс безкоштовних послуг з посередництва в його працевлаштуванні за кордоном, а Клієнт уповноважує Посередника здійснити для нього пошук роботи за кордоном. Як зазначено у п. 2.2.3 вищевказаного договору, Клієнт має право у разі підтвердження працевлаштування у іноземного роботодавця, отримати від Посередника проект індивідуальної Трудової угоди, завірений іноземним роботодавцем. Як зазначено у п.7.6 договору, Клієнту відомо про те, що після укладення ним Трудового договору з іноземним роботодавцем, саме іноземний роботодавець несе відповідальність щодо обов`язків, які виникають між ним та Клієнтом відповідно до умов укладеного Трудового договору. Відповідно до п.7.1 договору № 2224 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 25.10.2017 року, виконання даного договору оформляється Актом наданих послуг, який підписується обома сторонами. Пункт 5.1. договору № 2224 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 25.10.2017 року передбачає, що за невиконання обов`язків за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Судом встановлено, що відповідач 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА», надав, а [PERSON] , прийняв комплекс безкоштовних послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, послуги були надані в повному обсязі, сторони не мали претензій одна до одної, що підтверджується Актом наданих послуг до Договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном №2224 від 25.10.2017 року. Суд не погоджується з доводами позивача, що відповідач 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА», має нести солідарну відповідальність із Компанією Bernhard Shulte Shipmanagement (China) Company Ltd. [Бернхард Шульте Шипменеджмент (Чайна) Компані Лтд.] за шкоду, що завдана смертю [PERSON] , як суб`єкт господарювання, який надав послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, та відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про зайнятість населення» має відповідати за погіршення умов трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про зайнятість населення», суб`єкт господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, несе відповідальність згідно із законодавством за погіршення умов трудового договору, укладеного між особою та іноземним роботодавцем, копія якого зберігається у такого суб`єкта протягом трьох років. Відповідальність за порушення законодавства про зайнятість населення встановлена у ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення». Позивачем не надано суду доказів погіршення умов трудового договору, укладеного [PERSON] за посередництвом ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА». Із матеріалів справи вбачається, що відповідач 2, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна», не укладав трудовий контракт моряка [PERSON] . Судом встановлено, що у Трудовому контракті моряка [PERSON] від 25.10.2017 року відсутній обов`язок ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА» сплатити відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР УКРАЇНА» не є роботодавцем [PERSON] відповідно до Трудового контракту моряка від 25.10.2017 року. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції\~Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна» є неналежним відповідачем по справі, тому вимоги позивача до нього є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Суд дійшов висновку про те, що пред`явлення позовних вимог позивача до неналежного відповідача, ТОВ «БСМ КРЮІНГ СЕРВІС ЦЕНТР Україна», є підставою для відмови у задоволенні вимог до цієї особи, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Згідно з ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст.\~6\~та ст.\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі\~Голден проти Сполученого королівства) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі\~Христов проти України\~суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі Надточій проти України та п.23 рішення ЄСПЛ у справі\~Гурепка проти України № 2\~наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі\~Краска проти Швейцарії\~встановлено:\~Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути\~почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Враховуючи викладене, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed