Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

05 листопада 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити для матері [PERSON] участь у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] у такий спосіб: - за бажанням сина [PERSON] у присутності батька [PERSON] кожну третю неділю місяця з 11:00 години до 14:00 години; - за бажанням сина [PERSON] кожну другу п`ятницю місяця за місцем навчання дитини в присутності шкільного психолога протягом однієї години після останнього уроку; - інші дні встановлювати за домовленістю батьків дитини. Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання. 15 лютого 2021 року відповідачем [PERSON] в особі представника - адвоката Нікітіної Т.Г. подано відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Під час розгляду справи по суті просять з`ясувати особисту думку дитини [PERSON] 01 березня 2021 року представник відповідача - адвокат Нікітіна Т.Г. подала заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] . 09 березня 2021 року позивачка [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позову, та просила під час розгляду справи з`ясувати думку дитини [PERSON] 05 квітня 2021 року представник позивача - адвокат Ліфшиць З.О. подала заяву про виклик свідків [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] . 05 квітня 2021 року позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій змінила позовні вимоги, та просила визначити порядок, місця та час спілкування матері [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] наступним чином: 1. - 28 вересня кожного року з 17:00 до 18:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 2. - Великдень кожного року - з 12:00 до 14:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 3. - 08 березня кожного року - з 17:00 до 18:30 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 4. - Різдво - 07 січня кожного року з 12:00 до 14:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 5. - 02 січня кожного року з 12:00 до 14:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 6. - 1 повний вихідний день (субота) на кожних канікулах (літні, осінні, зимові, весняні) з 10:00 до 18:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 7. - кожна третя неділя місяця з 11:00 до 14:00 години за місцем знаходження сина без присутності батька; 8. - відвідування батьківських зборів (в тому числі он-лайн), участь в батьківських чатах; 9. - надання можливості бути присутньою на спортивних змаганнях [PERSON] за місцем їх проведення; 10. - відео дзвінки в мережі Viber, WhatsApp, Telegram тричі на тиждень - понеділок, середа, п`ятниця, тривалістю 20 хвилин з 20:00 по 20:20 годину; 11. - телефонні дзвінки щодня тривалістю 15 хвилин з ранку - з 7:45 по 08:00 годину, та ввечері з 16:00 по 16:15 годину; 12. - відвідування приватного практикуючого психолога в м. Запоріжжя (1-ша та 2-ті субота місяця) без присутності батька, для налагодження та відновлення стосунків між сином та матір`ю, оплату якого візьме на себе позивач [PERSON] ; 13. - 11 серпня кожного року (в день народження дідуся по матері - в м. Покров) 1 повний день з 10:00 до 19:00 години без присутності батька. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року уточнений позов зі збільшеними позовними вимогами прийнято до розгляду. 14 квітня 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на уточнений позов, в якому також просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Під час розгляду справи по суті також просять з`ясувати особисту думку дитини [PERSON] 29 квітня 2021 року представник відповідача - адвокат Ліфшиць З.О. подала відповідь на відзив, в якому наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року у справі закрите підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті. Задоволені клопотання сторін про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спеціаліста [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що з вересня 2016 року їх спільний з відповідачем син [PERSON] , за їх усною домовленістю, став проживати з батьком, поки вона переїжджала до міста Дніпро по роботі. Вони з відповідачем обумовили, що у неї не буде обмежень у побаченнях з сином. Вона приїжджала до сина раз на 1-2 тижні. Коли у [PERSON] з`явилась жінка, почались перепони, і це стало помітно за дитиною. Тоді вона хотіла забрати [PERSON] до себе, але [PERSON] їй відмовив. Зараз вона переїхала до м. Запоріжжя, телефонує дитині, приходить у двір, щоб побачити [PERSON] , але [PERSON] чинить їй перешкоди і навіть викликає поліцію. Зараз вона просить суд дати можливість налагодити відносини з дитиною, і бачитись з сином частіше. Представник позивача - адвоката Ліфшиць З.О., наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування пояснив, що в 2016 році, після розлучення, [PERSON] стала менше цікавитись сином. Спочатку приїжджала, але не приділяла увагу дитині, потім візити стали не регулярні, а згодом вона зникла. В 2017 році вона один раз взяла [PERSON] на день народження дідуся, після знову була відсутня. З`явилась [PERSON] , коли він подав позов про стягнення з неї аліментів і позбавлення батьківських прав, однак після рішення суду знову зникла. Також він звертався до суду із позовом про стягнення пені за несплату аліментів. Наголошує, що 6 років сам займався вихованням дитини. З квітня 2021 року [PERSON] почала проживати в сусідньому будинку, але не намагається зустріти дитину ні на вулиці, ні біля школи. Щодо спілкування позивачки з сином він не проти, і не важливо, за його участі, чи без, але тільки якщо це буде відбуватись за бажанням дитини. У Нікіти до [PERSON] відношення холодно-негативне. Сина проти матері він не настроював, і навіть спочатку намагався виправдати її поведінку. У Нікіти є «коробка пам`яті», де зберігаються його дитячі фотографії, в тому числі і з [PERSON] . Відповідач вважає роль матері у житті дитину вкрай важливою, але позивачка була відсутня занадто довго, і побачення не повинні бути «з-під палки». Представник відповідача - адвокат Нікітіна Т.Г. наполягала на необхідності врахування позиції дитини, яка не бажає зустрічатись з матір`ю, і просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] наполягала на встановленні участі матері у вихованні дитини, відповідно до графіку, встановленого висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. Зазначила, що при прийнятті вказаного висновку, було враховано бажання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2015 року вона працює разом із [PERSON] . Коли [PERSON] був маленький, до 2016 року, [PERSON] часто брала його з собою на роботу в офіс. В 2016 році вони переїхали працювати у м. Дніпро. Туди до офісу Нікіта також приїжджав, але востаннє в 2016 році. Також [PERSON] жалілась їй про труднощі у побаченнях з сином, і вона бачила, як сильно [PERSON] переживає з цього приводу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з вересня 2016 року вона живе однією сім`єю з [PERSON] і [PERSON] . З травня 2017 року [PERSON] став називати її мамою. Біологічна мати [PERSON] , після переїзду до м. Дніпро, відвідувала його рідко. Спочатку раз на місяць, потім рідше, в березні 2017 року брала дитину до м. Покров, а потім зникла. Ні вона, ні [PERSON] ніколи не перешкоджали [PERSON] бачитись з матір`ю і завжди його відпускали. Однак, оскільки [PERSON] перестала приймати участь в житті дитини, у [PERSON] до неї холодне, та навіть негативне відношення. Нікіта каже, що поки був маленький, скучав за [PERSON] , але зараз уже ні. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] , і добре знає відносини між сторонами. Так, за 6-9 місяців до від`їзду, [PERSON] перестала приймати активну участь в житті дитини. Приїжджала перші пів року раз на один-півтора місця. а потім зникла на півтора роки. Встановлений опікою графік побачень [PERSON] не використовувала, а десь в березні 2020 року приходила з поліцією на побачення з сином. Нікіта бачив як поводять себе інші мами і казав, що така йому не потрібна. Вважає, що [PERSON] сприймає поведінку [PERSON] як зраду. Допитана в якості спеціаліста [PERSON] пояснила, що вона є кандидатом психологічних наук, доцентом кафедри психології Запорізького національного університету. Вона проводила 2 зустрічі з дитиною - [PERSON] , і складала 2 висновки в динаміці. Ці бесіди вона проводила без батьків, для отримання максимально неупереджених результатів. Нікіта є дуже розвинутою дитиною, досить дорослим, випереджає одноліток за розвитком, добре вміє узагальнювати і порівнювати, має високий культурний рівень, є самодостатнім і впевненим хлопчиком. Дитина не схильна до «нав`язування» і відстоює свою позицію. [PERSON] згадує період взаємодії з «мамою [PERSON] », коли та поїхала. Пам`ятає, як вона обіцяла звозити його на море, але не виконала, не телефонувала на день народження, тощо. Нікіта знає, що [PERSON] тепер живе в будинку навпроти, однак та не намагається з ним зустрітись на вулиці і поговорити. Вважає, що сама така поведінка матері, сформувала у дитини образу. Наполягає, що при розгляді справи необхідно врахувати думку [PERSON] , оскільки він проходить кризовий емоційний вік, і нехтування його позицією може призвести до емоційного злому. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що живе з батьком і «мамою [PERSON] ». [PERSON] він почав називати мамою через пів року, як почали жити разом, коли йому було сім. Про «маму « [PERSON] » поганих спогадів не має, однак вона зробила йому боляче - не виконувала обіцянки щодо спільного відпочинку, не дарувала подарунків на дні народження, ображала, кричала на нього, обзивала невихованим хамом, через якого вона змушена 3 роки ходити по судам. Коли разом їздили до дідуся - проводила час не з ним, а з подружками. Також вона каже, що хоче з ним спілкуватись, але навіть не дзвонить. Налагоджувати з нею відносини не бажає, оскільки думає, що вона знову може зникнути. Яка справа розглядається в суді - він розуміє, і знає, що рішення суду необхідно виконувати, однак не хоче, щоб його змушували щось робити поза його волею, і бачитись з тим, з ким він не бажає. Заслухавши пояснення учасників, свідків, спеціаліста, заслухавши думку дитини, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 року по 21 квітня 2015 року. [INFO] у вказаному шлюбі народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] і [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №925). Як було встановлено в ході розгляду справи, після розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , неповнолітній [PERSON] залишився проживати з батьком, де живе і на цей час. [PERSON] навчається в ЗЗБНВК №106, де позитивно характеризується вчителями та керівництвом навчального закладу, має ряд подяк за активну участь у громадському житті класу та школи. В 2021 року мав певні особливості розвитку, у зв`язку з чим проходив курси лікувальної фізкультури і масажі. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року у справі ЄУН №337/4713/18 Провадження №2/337/313/2019: - Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задоволено частково; - Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття; - Стягнуто з [PERSON] на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 768,40 грн.; - Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць; - В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено; - У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, про визначення місця проживання дитини - відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку спір між сторонами виник щодо способів участі матері у вихованні дитини та спілкування з нею. До цього, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 12.02.2019 року №66р встановлювались побачення [PERSON] з малолітнім [PERSON] - за бажанням дитини та у присутності батька, кожну третю неділю місяці з 11:00 до 14:00 години, та інші дні та часи за домовленістю між батьками. Проте, незважаючи, що таке рішення не виконувалось, що встановлено із пояснень сторін у справі, а також досліджених відеоматеріалів, [PERSON] зверталась до органу опіки про надання додаткового часу спілкування з дитиною. Під час розгляду справи і вирішенні спору, суд керується положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України). Статтею 161 СК України передбачено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У зв`язку із зазначеним, судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Також суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, було надано висновок у справі про розв`язання спору, згідно якого рекомендують наступні способи участі матері у вихованні дитини: - щороку 28 вересня протягом години без присутності батька за місцем знаходження дитини за попередньою домовленістю з [PERSON] ; - щороку 07 січня протягом двох годин без присутності батька за місцем знаходження дитини за попередньою домовленістю з [PERSON] ; - один вихідний день (субота) з 10:00 години до 18:00 години під час літніх, зимових, весняних та осінніх шкільних канікул без присутності батька за попередньою домовленістю з [PERSON] ; - кожна третя неділя місяця з 11:00 години до 14:00 години без присутності батька за місцем знаходження дитини за попередньою домовленістю з [PERSON] ; - відвідування приватного практикуючого психолога в м. Запоріжжя, для налагодження та відновлення стосунків між дитиною та матір`ю за домовленістю між батьками дитини та за бажанням дитини; - інші дні та часи за домовленістю між батьками. Також суду було надано висновок спеціаліста-психолога за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] від 08 червня 2021 року, згідно висновків якого: - Індивідуальний (емоційно-вольовий, психічний, інтелектуальний) розвиток [PERSON] , [INFO] , відповідає віковій нормі для дітей даного віку, за деякими параметрами знаходиться на верхній межі норми, а саме, рівень вираженності невербального інтелекту. Він здатний самостійно, послідовно і усвідомлено описувати дії, події, обставини (факти), які відбуваються в його житті, висловлювати власну думку (оцінку, позицію) щодо дій, подій, обставин (фактів), а також, щодо людей, з якими вони пов`язані; - В процесі обстеження було виявлено, що [PERSON] , емоційно-позитивно, з вираженою любов`ю та прихильністю відноситься до членів своєї сім`ї до яких відносить батька [PERSON] та [PERSON] , яку приймає як маму, емоційно прив`язаний до неї, і щиро любить її. Ємоційно негативно з відтінком образи [PERSON] ставитися до своєї матері, [PERSON] , з якою зі слів дитини: « я не хочу сам встречаться, и не буду зто делать, она сама должна знать почему ото так». Всі емоційні стосунки дитини до всіх виділених дорослих, обумовлені поведінкою самих дорослих в конкретних ситуаціях, які дитина в змозі оцінити і самостійно сформувати своє ставлення до них; - З урахуванням віку дитини і самостійно сформованою позицією щодо взаємодії з кожним з батьків, при прийнятті рішення, з психологічної точки зору, необхідно враховувати, що [PERSON] знаходиться в вікових межах підліткового віку і прийняття будь-якого рішення, проти його волі і його бажання, буде сприйматися їм негативно і може визвати (незважаючи на те, що на момент обстеження, дитина психологічно благополучна) у нього різні протесті поведінкові реакції (відмова від спілкування, відхід від спілкування і т.і.). В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] надавала детальні пояснення щодо свого висновку. Вказаний висновок спеціаліста-психолога, по суті узгоджується також і з висновками практичного психолога відділу соціальної роботи по Хортицькому району, який 24.03.2021 року проводив бесіду з [PERSON] для засідання комісії органу опіки і піклування. Заслухавши пояснення сторін, свідків, думу дитину, вивчивши матеріали справи, суд враховує, що позивачка прагне приймати участь у вихованні сина, має бажання спілкуватися з ним та дарувати батьківську любов та турботу, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є її правом та обов`язком. Також суд враховує, що відповідач по суті визнає право позивачки, як матері дитини, на рівність прав щодо виховання дитини. Однак при цьому, запропонований позивачкою в уточненій позовній заяві графік її участі у вихованні дитини, є надмірно обтяжливим, складним до виконання і порушить розумний балансучасті у вихованні дитини. Належним базовим графіком участі матері у вихованні дитини, буде запропонований Органом опіки та піклування у висновку від 21.04.2021 року. Суд вважає, що встановлення такого графіку участі матері у вихованні дитини, надасть можливість [PERSON] змінити ставлення [PERSON] до їх взаємовідносин, а надання рішенням суду можливості зустрічатись в інші дні та часи за домовленістю між батьками, розширить участь матері у вихованні сина, після налагодження необхідного діалогу. Також вагомим важелем для відновлення стосунків між матір`ю та сином, буде спільне відвідування приватного практикуючого психолога, що надасть можливість вирішити існуючу емоційну проблему у відносинах. При цьому, суд також визнає право [PERSON] бути почутим у вказаній ситуації, і приймати участь у вирішення справи. З урахуванням його підліткового віку та періоду психологічного формування, а також чіткої сформованої позиції, за переконанням психологів, не нав`язаною батьком чи іншими особами, а викликаної поведінкою самої [PERSON] , суд вважає за необхідне надати можливість зустрічей лише за добровільним бажанням [PERSON] , що максимально врахує інтереси дитини. На переконання суду, відновлення відносин між матір`ю та сином можливе не при примусовому зобов`язанні дитини проводити час із [PERSON] , проти волі [PERSON] , а при усвідомленні дитиною зміни ставлення до нього зі сторони матері, що допоможе досягти, в тому числі, відвідування приватного практикуючого психолога. Зважаючи на викладені обставини, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial