Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

30.06.2022 до Козівського районного суду Тернопільської області надійшла заява представник заявника [PERSON] адвокат Трачук З. І., заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: атестату [NUMBER], виданого 20.07.1979 на ім`я [PERSON] , що підтверджує факт навчання в міському професійно-технічному училищі м. Підволочиськ Тернопільської області за професією столяр з 01.09.1977 по 20.07.1979; військового квитка серії [NUMBER] від 21.11.1980 виданого на ім`я [PERSON] ; трудової книжки серії [NUMBER] від 02.08.1979, виданої на ім`я [PERSON] . Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для зарахування трудового стажу для призначення пенсії по віку. Також просив звільнити його від сплати судового збору за подання заяви. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04.05.2022 клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду за правилами окремого провадження. 27.07.2022 представник заявника адвокат Трач З. І. подала заяву про уточнення вимог, відповідно до якої просила [PERSON] , на ім`я якого видано військовий квиток серії [NUMBER] від 21.11.1980 та [PERSON] вважати однією і тією ж особою, а саме [PERSON] ; встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів: атестат [NUMBER], виданий 20.07.1979 на ім`я [PERSON] , трудову книжку серії [NUMBER] від 02.08.1979, видану на ім`я [PERSON] . Представник заявника адвокат Трач З. І. в судовому засіданні уточнені вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав сказане представником. Вказав, що його ім`я [PERSON] іу всіх його документах він так записаний, разом з тим при внесенні даних в атестат до військового квитка та трудової книжки його помилково записали як [PERSON] . Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. Згідно заперечення, представник заінтересованої особи вважає заявлені вимоги безпідставними та просить залишити без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається на те, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику для призначення пенсії, а, отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на призначення пенсії. Заявлені вимоги про встановлення факту належності, зокрема, військового квитка, у відповідності до ч.3 ст.315 ЦПК України, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суд, вислухавши представника заявника адвоката Трач З. І., заявника [PERSON] , проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до такого висновку. У паспорті громадина України серії [NUMBER] , свідоцтві про народження серії [NUMBER] , картці платника податків прізвище ім`я та по батькові заявника вказано « [PERSON] », [INFO] (а.с. 5-6). Разом з тим, згідно копії військового квитка серії [NUMBER] від 21.11.1980, прізвище ім`я та по батькові заявника вказано « [PERSON] » російською мовою (а.с.7). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , яка заповнена 02.08.1979, прізвище ім`я та по батькові заявника зазначено « [PERSON] » російською мовою (а.с. 6 зворот). Згідно копії атестата [NUMBER], такий видано 20.07.1979 на ім`я [PERSON] і ним підтверджується факт навчання в міському професійно-технічному училищі № 8 м. Підволочиськ Тернопільської області за професією столяр з 01.09.1977 по 20.07.1979 (а.с.8). Згідно відповіді №1900-0208-8/14802 від 31.05.2022, наданої Відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на заяву [PERSON] (а.с. 9) та копії рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.04.2022 №192550005502, [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.13). Згідно зі ст.ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст.273 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17). Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що в трудовій книжці та атестаті помилково зазначено ім`я заявника « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що зумовило необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки та атестата. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] , правовстановлюючих документів, а саме: атестату [NUMBER], виданого 20.07.1979 на ім`я [PERSON] та трудової книжки серії [NUMBER] від 02.08.1979, виданої на ім`я [PERSON] , тому заявлені вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Метою встановлення юридичного факту є необхідність реалізації права на призначення пенсії, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту належності правовстановлюючих документів, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Доводи представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо наявності спору між заявником та заінтересованою особою, що тягне за собою залишення заяви без розгляду, суд вважає необгрунтованими, оскільки само по собі посилання заінтересованої особи на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору та бути підставою для застосування наслідків, передбачених частиною шостою статті 294 ЦПК України. Щодо уточнених вимог заяви, а саме [PERSON] , на ім`я якого видано військовий квиток серії [NUMBER] від 21.11.1980 та [PERSON] вважати однією і тією ж особою, а саме [PERSON] , суд зазначає таке. В силу ч.3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Таким чином, дійсно, у даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме того факту, що [PERSON] , на ім`я якого видано військовий квиток серії [NUMBER] від 21.11.1980 та [PERSON] є однією і тією ж особою, а саме [PERSON] . Іншим чином усунути помилку у військовому квитку в імені заявника - неможливо. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати своє право на пенсію. З огляду на вказане та враховуючи, що встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, суд вважає, що заява в цій частині також є підставною та підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved