Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався на те, що житловий будинок по [ADDRESS] в цілому належать йому на праві особистої приватної власності. Відповідач, [PERSON] , є сторонньою для його сім`ї особою. Він був зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS] , як тимчасовий житель (квартирант) по договору найму житлового приміщення на період з 22.10.2010 року по 30.11.2019 року, однак у вказаному будинку ніколи не проживав. Після закінчення терміну договору найму попередній власник будинку у вказаний термін припинення договору не зняв [PERSON] з реєстраційного обліку житлового будинку за вказаною адресою, незважаючи на те, що у цьому будинку він фактично не проживав. Відмову у добровільному знятті з реєстрації місця проживання житлового будинку по [ADDRESS] в даний час відповідач мотивує недостатністю наявних в нього документів для проведення даної адміністративної процедури, вже протягом останніх трьох років, а тому за захистом свого права на майно спрямований позивачем даний позов до суду, який він просить задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог, які просив задовольнити з підстав наведених в позові, а справу розглянути і вирішити у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому позов визнав повністю, справу просив розглянути і вирішити у його відсутності. Додатково зазначив, що він не проживав і не проживає у будинку по [ADDRESS] . З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] в цілому належать на праві особистої приватної власності [PERSON] , на праві свідоцтв про право на спадщину за законом виданих приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мінкевич А.А. 09.06.2022 року за №825 та 15.06.2020 року за №573 в порядку спадкування після смерті брата, [PERSON] та матері, [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 15.06.2020 року №212518108 та від 09.06.2022 №302431172 (а.с. 5-6). Із записів у будинковій книзі вбачаються дані про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] , як тимчасового жителя (квартиранта) по договору найму житлового приміщення на період з 22.10.2010 року по 30.11.2019 року (а.с. 7-9). Позивач у позові зазначає, що відповідач у будинку за вказаною адресою ніколи не проживав. Після закінчення терміну договору найму попередній власник будинку у вказаний термін припинення договору не зняв [PERSON] з реєстраційного обліку житлового будинку. Відповідач у поданому ним відзиві до суду позов визнав та підтвердив той факт, що він не проживав і не проживає у будинку по [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» заз\-на\-чають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути під\-ставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. У постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України;ст.405 ЦК України). Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У п.4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Згідно п.26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, який є чинним на час прийняття рішення, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Обов`язок повернення майна переданого в найм, в разі припинення договору найму, передбачений ст.785 ЦК України. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. відповідач не проживав у житловому будинку по [ADDRESS] , не проживає в даний час, договір найму житлового приміщення припинений 30.11.2019 року, його право на користування будинком і реєстрація в ньому підлягає припиненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем позов є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved