Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , чоловік якої є її рідним дядьком. Останні п?ять років [PERSON] проживала у належному їй на праві власності будинку по [ADDRESS] разом зі своїм онуком [PERSON] , який також зареєстрований у цьому будинку. За станом свого здоров?я [PERSON] потребувала постійної сторонньої допомоги та піклування. Однак відповідач про неї не дбав, вів негативний спосіб життя, витрачав її пенсію на власний розсуд. У свою чергу, вона мала добрі відносини з [PERSON] . Протягом останніх п?яти років часто навідувалася до неї, доглядала її та допомагала їй по господарству. Після смерті [PERSON] вона звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя 23.03.2017 року [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким усе своє майно вона заповіла відповідачу. Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування після смерті [PERSON] , так як він не надавав їй жодної допомоги, заповіт міг бути складений під тиском. За цих підстав позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року у справі було відкрите загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Дрожак Ю.М. позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з?явився, у зв?язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідача. Третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач приносила [PERSON] продукти, доглядала її. Відповідач [PERSON] не допомагав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що протягом 2017-2020 років декілька разів підвозив позивача на [ADDRESS] , вона казала, що доглядає за тіткою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює контролером по воді. Часто приходила до будинку [PERSON] . Останнім часом відповідач за нею не доглядав. Приблизно в 2016 році побачила в будинку позивача. Остання прала, прибирала в будинку. Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 92 роки. Після її смерті Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за заявою позивача була заведена спадкова справа № 507/2020. Постановою державного нотаріуса Коцар І.В. було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відмова у вчиненні даної нотаріальної дії мотивована тим, що [PERSON] на користь іншої особи був складений заповіт, посвідчений 23.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим № 428. Так, згідно з наявною в матеріалах спадкової справи копією заповіту [PERSON] на випадок свої смерті усе належне їй майно, в тому числі майнові права, заповіла [PERSON] , 1981 року народження. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Правові підстави для усунення від права на спадкування визначені у статті 1224 ЦК України. Так, відповідно до частини 1-2 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Крім того, частиною 5 статті\~1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Тобто для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених\~у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи,\~зумовлений похилим віком,\~тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує\~стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Також суд ураховує, що за змістом 1261-1265 ЦК України у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. У\~другу чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~рідні брати\~та сестри\~спадкодавця,\~його баба\~та дід\~як з\~боку батька,\~так і\~з боку\~матері. У\~третю чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~рідні дядько\~та тітка\~спадкодавця. У\~четверту чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~особи,\~які проживали\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини. У\~п`яту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Таким чином, до спадкоємців за законом, крім подружжя чи осіб, визначених у ст. 1264, ч. 2 ст. 1265 ЦК України, належать родичі за походженням. Заявляючи позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , позивач посилається на те, що відповідач ухилявся від надання останній допомоги. Натомість нею надавалася допомога [PERSON] , яка потребувала стороннього догляду. Разом із тим, суд не може погодитися з позовними вимогами [PERSON] , оскільки законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] позивачем не доведені. Суд звертає увагу, що позивач не належить до спадкоємців жодної черги спадкування після смерті [PERSON] , оскільки вони між собою не є родичами за походженням, не проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивач не знаходилася на її утриманні. В свою чергу, відповідач є спадкоємцем не лише за законом, а й за заповітом, а тому він не може бути усунутий від права на спадкування після смерті [PERSON] на підставі частини 5 статті\~1224 ЦК України, положення якої стосується спадкоємців за законом. Суд бере до уваги, що за життя 27.03.2017 року [PERSON] був складений нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого усе своє майно на випадок своєї смерті остання заповіла відповідачу. Зазначений заповіт недійсним не визнаний. Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний заповіт не відповідав справжній волі спадкодавця, був складений під тиском не надано. Відтак, законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] відсутні. Доводи позивача в судовому засіданні про те, що крім неї у встановлений строк спадщину ніхто зі спадкоємців, у тому числі відповідач, не прийняв, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивач не є спадкоємцем ані за законом, ані за заповітом. Більш того, згідно з матеріалами справи відповідач на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, від спадщини не відмовився, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Само по собі надання позивачем [PERSON] за життя допомоги не має правового значення у цій справі, оскільки позивач, не будучи спадкоємцем за законом та за заповітом, у принципі не має права на спадкування після смерті [PERSON] . Отже, усунення відповідача від права на спадкування не породжуватиме для позивача пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. У даному випадку спадкодавець своїм заповітом від 27.03.2017 року, складеним, до речі, в той період, коли за твердженням позивача та свідків нею надавалася допомога спадкодавцеві, призначила відповідача своїм спадкоємцем, тобто воля спадкодавця була направлена на успадкування її майна саме відповідачем, а не позивачкою. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. У зв?язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed