Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

[PERSON] 01.04.2021 звернувся до суду з позовом, у якому (з урахуванням збільшених позовних вимог) просив визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ (розпорядження) від 10.03.2021 №24/ос, виданий начальником виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Петрицюком В.С., яким його звільнено з посади провідника пасажирських вагонів (резерв провідників пасажирських вагонів) за п.2 ст.36 КЗпПУ по закінченню строку дії контракту з 10.03.2021; визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ від 26.05.2021 №58/ос, виданий головним інженером виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Голубом С.В., яким змінено дату звільнення працівника з 10.03.2021 на 01.04.2021; поновити на роботі на вказаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток з дати звільнення по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденного заробітку 536 грн. 18 коп. за весь час вимушеного прогулу з наступним нарахуванням та утриманням суми обов`язкових податків і зборів. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу (розпорядження) структурного підрозділу «Знам`янський центр механізації колійних робіт» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» від 05.03.2020 №12/ос його звільнено з попереднього місця роботи за переведенням в порядку ч.5 ст.36 КЗпПУ до виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». Згідно з наказом №92/ос від 10.03.2020 його було прийнято до вказаного виробничого підрозділу за переведенням на посаду провідника пасажирських вагонів. В порушення п.3 ст.32 КЗпПУ у зв`язку зі зміною форми трудового договору (істотних умов) з безстрокового на строковий трудовий договір та відповідно укладенням строкового трудового контракту з працівником на визначений строк, його про зміну істотних умов праці не було повідомлено за два місяці та надано для підписання строковий трудовий контракт №414 від 11.03.2020, який в силу його юридичної необізнаності було ним підписано. Контрактом визначено, що він є строковим трудовим договором, строк дії якого становить з 11.03.2020 до 11.03.2021, набирає чинності з моменту підписання сторонами та припиняється після закінчення строку його дії 11.03.2021. В той час, коли він перебував на лікарняному, наказом (розпорядженням) головного інженера виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Голуба С.В. від 10.03.2021 №24/ос його звільнено з роботи з 10.03.2021 за п.2 ст.36 КЗпПУ у зв`язку із закінченням строку дії контракту. З даним наказом він ознайомлений 10.03.2021, цього ж дня йому вручено примірник наказу та трудову книжку. Вважає, що звільнення з роботи проведено без дотримання положень контракту та з порушенням вимог КЗпПУ, оскільки звільнення було здійснене під час перебування його на лікарняному, а наказ виданий не уповноваженою на те особою. Так, 26.01.2021 та 10.02.2021 поштовим відправленням ним були отримані письмові повідомлення від виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» про звільнення з роботи у різні дати, а саме 11.03.2021 та 10.03.2021 відповідно, з вказівкою прибути до відділу кадрів знову ж таки 11.03.2021 та 10.03.2021 для отримання трудової книжки. Вказує, що 03.03.2021 він повідомив відділ кадрів про те, що з 05.03.2021 перебуватиме на лікарняному, де знаходився до 31.03.2021, однак в порушення ч.3 ст.40 КЗпПУ та рішення Конституційного Суду України від 04.09.2019 його було звільнено з роботи 10.03.2021 в період перебування на лікарняному. Зазначає, що за два місяці до закінчення строку дії контракту роботодавець не повідомив про звільнення, не визначився про його продовження або переукладання чи розірвання з працівником, тому зважаючи на його бажання продовжувати працювати і після закінчення строку дії контракту, враховуючи відсутність та недопущення порушень трудової дисципліни під час дії контракту, відсутності до настання двомісячного терміну до закінчення дії контракту (тобто до 11.01.2021) повідомлення з боку роботодавця про припинення дії контракту, він вважав, що контракт продовжується на 5 років або відповідно до ст.39-1 КЗпПУ на невизначений строк. Крім того, звільнення відбулося з порушенням строків, передбачених контрактом, оскільки згідно з його умовами строк дії контракту з 11.03.2020 до 11.03.2021, натомість його було звільнено 10.03.2021 за один день до закінчення вказаного строку. Також, оскаржуваний наказ про його звільнення був виданий та підписаний особою, що не мала на те повноважень, оскільки його не було підписано Головою та членом Правління АТ «Укрзалізниця» або двома члена Правління АТ «Укрзалізниця», або іншими уповноваженими особами, а підписано всупереч п.124 Статуту АТ «Укрзалізниця» лише [PERSON] , який не є членом Правління АТ «Укрзалізниця», а його представницькі повноваження діяти від імені та в інтересах АТ «Укрзалізниця» перед третіми особами відсутні і Статутом не передбачені. Крім того вказує, що переведення з призначенням 11.03.2020 його на посаду провідника пасажирських вагонів (резерв провідників пасажирських вагонів) за строковим контрактом відбулося з порушенням п.3 ст.32 КЗпПУ без повідомлення про зміну істотних умов праці форми трудового договору з безстрокового на строковий. Надалі, збільшивши позовні вимоги, вказує, що в суді на стадії підготовчого засідання йому стало відомо, що 26.05.2021 головним інженером виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Голубом С.В. видано наказ №58/ос, яким внесені зміни до оскаржуваного наказу від 10.03.2021 №24/ос та змінено дату його звільнення з 10.03.2021 на 01.04.2021. Цей наказ він не отримував, до трудової книжки відповідний запис не внесено, остаточний розрахунок при звільненні згідно з цим наказом не проведений. Вважає, що вказаний наказ виданий та підписаний особою, що не мала на те повноважень, оскільки його не було підписано Головою та членом Правління АТ «Укрзалізниця» або двома члена Правління АТ «Укрзалізниця», або іншими уповноваженими особами, а підписано всупереч п.124 Статуту АТ «Укрзалізниця» лише головним інженером виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» Голубом С.В., який не є членом Правління АТ «Укрзалізниця», а його представницькі повноваження діяти від імені та в інтересах АТ «Укрзалізниця» Статутом не передбачені, тому вважає, що його звільнення відбулося з порушенням процедури та норм КЗпПУ. При цьому, підставою для видання спірного наказу зазначено наявність лікарняного листа серії АКА №258990, однак спірний наказ було видано 26.05.2021, а судове провадження у цій справі відкрито 05.04.2021 і копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачем було отримано в квітні 2021 року. Інших підстав для видання цього наказу не зазначено, а така підстава для внесенння змін до наказу як копія лікарняного листа жодними нормативно-правовими актами не передбачена. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Також пояснив, що позивач в телефонному режимі повідомляв свого керівника майстра, а також начальника потягу про те, що він перебуває на лікарняному. В кінці березня 2021 року перед подачею позову до суду до підприємства ним було надано дублікат листка непрацездатності, оскільки оригінал був долучений до позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі у зв`язку з їх необгрунтованістю, пояснивши, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм чинного законодавства у зв`язку зі спливом строку дії трудового договору, який закінчився 11.03.2021. Оскільки у договорі зазначено строк його дії до 11.03.2021, тому працівниками, з метою, щоб не вийти за межі цього строку та відповідно не перейти на безстроковий договір, було розтлумачено строк його дії та дату звільнення як 10.03.2021. Про те, що позивач був на лікарняному з 05.03.2021 він роботодавцю не повідомляв, про це стало відомо у зв`язку з подачею цього позову до суду та відповідно отриманням стороною відповідача копій документів, доданих до позовної заяви. З урахуванням судової практики та рішення Конституційного Суду України, де зазначено про гарантії не звільнення працівника в період його непрацездатності, що поширюється також і на тих, хто працює за строковим трудовим договором, тому в наказі про звільнення позивача було змінено дату звільнення, а саме на перший робочий день 01.04.2021 після виходу з лікарняного. Зміна дати звільнення не свідчить про продовження трудових відносин з підприємством, оскільки позивач був на лікарняному. Оригінал листка непрацездатності позивач по теперішній час роботодавцю так і не надав, пояснюючи тим, що він перебуває в матеріалах цієї справи. Також зазначив, що факт видання наказу про звільнення не уповноваженою на те особою, повністю спростовується наданою за вимогою суду посадовою інструкцією головного інженера виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» Голуба С.В., згідно з якою головному інженеру дозволяється розривати трудові договори, а також довіреністю від 20.01.2021, на підставі якої йому надані відповідні повноваження, тому головний інженер мав право прийняти таке рішення. На час видання довіреності начальником виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» був [PERSON] , а [PERSON] було звільнено і він оскаржував своє звільнення в судовому порядку. Потім його було поновлено на роботі на посаді начальника виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» і після поновлення, на час звільнення позивача, довіреність на [PERSON] ще не була видана і він не мав право приймати рішення про звільнення, тому рішення та наказ про звільнення позивача приймав головний інженер згідно з повноваженнями, наданими йому посадовою інструкцією та діючою довіреністю. З цих же причин на бланку спірного наказу зазначене прізвище [PERSON] , однак підписаний він [PERSON] . Крім того пояснив, що згідно з вказаною довіреністю начальник та головний інженер діють одночасно, незалежно один від одного з урахуванням специфіки виробництва, великої кількості працівників. Рішення про покладення виконання обов`язків на головного інженера у разі відсутності начальника для кадрових питань не приймається, так як він уповноважений на вирішення таких питань посадовою інструкцією та довіреністю. Представник третьої особи - виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про неможливість явки до суду у зв`язку з виробничою необхідністю. Треті особи - начальник виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Петрицюк В.С. та головний інженер цього ж виробничого підрозділу Голуб С.В., в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, пояснень щодо позову не подали. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та виробничим підрозділом Шевченківська вагонна дільниця 11.03.2020 укладено контракт з працівником №414. Згідно з умовами контракту позивач приймається на роботу - Резерв провідників пасажирських вагонів на посаду провідник пасажирського вагону. Цей контракт є строковим трудовим договором, строк дії якого з 11.03.2020 до 11.03.2021 (а.с.110-116 т.1). Відповідно до пунктів 17а та 21 контракту він припиняється зокрема після закінчення строку дії контракту. За два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. Рішення про продовження строку контракту, укладення його на новий строк або припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контракту приймається керівником з урахуванням пропозицій Комісії підприємства (відокремленого підрозділу) по укладанню та аналізу виконання умов контрактів, до складу якої входить представник профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно з трудовою книжкою позивача серії [NUMBER] та наказом (розпорядженням) начальника виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Рудаса К.В. №42/ос від 10.03.2020 позивач в період з 11.03.2020 до 11.03.2021 був прийнятий провідником пасажирських вагонів за переведенням зі Знам`янського центру механізації колійних робіт (а.с.207-208 т.1, а.с.66 т.2). Відповідно до зазначеного наказу позивач прийнятий на роботу за переведенням за погодженням сторін, без випробувального строку за умовами контракту, тип договору строковий. З наказом позивач ознайомлений 11.03.2020. Згідно з протоколом засідання комісії виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця від 30.12.2020 №ПКВЧ-4-04/310, на якому розглядалося питання щодо строкових контрактів провідників пасажирських вагонів, у яких закінчується термін дії у 2021 році, вирішено не рекомендувати роботодавцю переукладати (продовжувати) на новий термін контракти з провідниками пасажирських вагонів, зокрема і з позивачем, та не продовжувати трудові відносини у зв`язку із закінченням строку чинності контрактів. Звільнення провести на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (закінчення строку чинності дії контракту) (а.с.209-211 т.1). Відповідно до протоколу засідання комісії виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця від 22.01.2021 №ПКВЧ-4-04/22, вирішено згідно з п.17а контракту рекомендувати роботодавцю звільнити провідників пасажирських вагонів, зокрема і позивача, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с.212 т.1). Виробничим підрозділом Шевченківська вагонна дільниця 26.01.2021 та 10.02.2021 на адресу позивача поштовим відправленням були направлені повідомлення про закінчення 11.03.2021 терміну дії укладеного між ними строкового контракту №414 від 11.03.2020 у зв`язку з чим попереджено, що 11.03.2021 буде проведено його звільнення (а.с.47-50 т.1). Згідно з наказом (розпорядженням) №24/ос від 10.03.2021, виданим головним інженером виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця Голубом С.В., позивача звільнено з 10.03.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України по закінченню строку дії контракту, що також підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с.157 т.1). Відповідно до долученого до матеріалів справи оригіналу листка непрацездатності серії АКА №258990, позивач з 05.03.2021 до 31.03.2021 перебував на лікарняному (а.с.38 т.1). Наказом від 26.05.2021 №58/ОС, виданим головним інженером виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» Голубом С.В., внесено зміни до наказу з особового складу від 10.03.2021 №24/ОС та датою звільнення позивача вважати 01.04.2021. Підставою для видання цього наказу стала копія лікарняного листа серії АКА №258990, завірена відповідним чином і додана до позовної заява «про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення», отриманої виробничим підрозділом Шевченківська вагонна дільниця 11.05.2021 за вх.№83 (а.с.197 т.1). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.07.1998 №12-рп/98 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), контрактна форма трудового договору не може впроваджуватись нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами. Термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Відповідно до ст.15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту України, іншими актами законодавства України про працю. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15.07.1997 затверджено Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, до якого внесено посаду «провідник пасажирського вагона», на яку призначено позивача. Згідно з п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» контрактна форма трудового договору застосовується у випадках прямо передбачених законом. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з чинним законодавством трудовий договір укладається на невизначений строк, тобто є безстроковим, однак в окремих випадках КЗпП України передбачено строковий трудовий договір, який відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП укладається лише у випадках, коли трудові відносини з врахуванням характеру посадових обов`язків, умов їх виконання, чи в інших передбачених законодавчими актами випадках, неможливо встановити на невизначений строк. Водночас у контракті як особливій формі трудового договору за угодою сторін встановлюються строк його чинності, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору (ч.3 ст.21 КЗпП України). Метою укладання контракту є максимальне використання індивідуальних здібностей працівника, надання додаткових стимулів для максимальної віддачі, підвищення взаємної відповідальності його сторін тощо. Верховним Судом в постанові від 16.11.2020 у справі №753/5107/18 сформульовано правовий висновок, згідно з яким припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. Позивач однією з підстав для скасування спірного наказу вказує на те, що звільнення відбулося з порушенням умов, передбачених п.21 контракту, оскільки до настання двомісячного терміну до закінчення строку дії контракту (тобто до 11.01.2021) повідомлення з боку роботодавця про припинення дії контракту та звільнення позивачу не надходило, роботодавець не визначився про продовження або переукладання контракту, рішення керівника про припинення трудового договору не прийнято з урахуванням пропозиції комісії підприємства по укладенню та аналізу виконання умов контрактів, до складу якої входять представники профспілкової організації, членом якої є позивач. Натомість, як встановлено судом, пунктом 21 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. Жодних умов щодо обов`язку роботодавця за два місяці до закінчення дії контракту повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору та про майбутнє звільнення сторонами у контракті не визначено. Чинним трудовим законодавством України також не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Закінчення строку дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин, зокрема, до такого висновку дійшов у своїй постанові від 22.01.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №607/18964/18. В даному випадку роботодавець двічі 26.01.2021 та 10.02.2021 повідомив позивача про звільнення з посади 11.03.2021 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту від 11.03.2020 №414 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, тобто одна зі сторін контракту заявила вимогу про звільнення. При цьому, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, позивач до закінчення строку дії контракту із заявою про продовження з ним трудових відносин до відповідача не звертався. Крім того, відхиляючи доводи позивача, суд зазначає, що рішення про припинення трудового договору з позивачем було прийняте з урахуванням пропозицій Комісії підприємства (відокремленого підрозділу) по укладанню та аналізу виконання умов контрактів, до складу якої входив представник профспілкової організації, членом якої був позивач. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи двома протоколами засідання відповідної комісії виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця від 30.12.2020 №ПКВЧ-4-04/310 та від 22.01.2021 №ПКВЧ-4-04/22 (на якому, серед інших, був присутній голова профспілкової організації Мотузенко І.Д.), на яких розглядалися питання щодо строкових контрактів провідників пасажирських вагонів, у яких закінчується термін дії у 2021 році, та за результатами яких вирішено не рекомендувати роботодавцю переукладати (продовжувати) на новий термін контракт з позивачем, не продовжувати з ним трудові відносини та рекомендовано звільнити позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч.11 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Проте, позивача звільнено відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту), що по суті не є розірванням трудового контракту, а є його припиненням, та не вимагає згоди профспілкової організації. Враховуючи положення статті 43 КЗпП України при припиненні трудових відносин між сторонами з підстав закінчення строку трудового договору, відсутні підстави для отримання попередньої згоди професійної спілки, членом якої є позивач. Сторони домовилися про припинення контракту по закінченню строку його дії, тому на таку домовленість між сторонами не може впливати рішення професійної спілки. Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Позивач вказує, що спірний строковий трудовий договір ним був підписаний в силу юридичної необізнаності, оскільки вважав, що шляхом переведення він приймається на роботу за безстроковим договором, про зміну істотних умов праці йому не повідомляли. Разом з тим, доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема контрактом від 11.03.2020 №414, підтверджується факт того, що позивач був обізнаний про виникнення між ним та відповідачем, як роботодавцем, трудових правовідносин саме за строковим трудовим договором, підписанням контракту позивач погодився з його умовами. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач протягом строку своєї роботи заявляв про те, що підписуючи трудовий договір, він не розумів його змісту, протягом дії контракту він не оскаржував його умови з підстав порушення трудових прав, не просив визнати недійсним трудовий договір або окремі його пункти, та не ініціював внесення змін та доповнень до положень трудового договору, що свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, зокрема щодо строковості його дії. Пунктом 22 контракту №414 передбачена умова про строк його дії, а саме з 11.03.2020 до 11.03.2021. Наявність підписів сторін на договорі, за загальним правилом, підтверджує їх згоду на дотримання та виконання його положень. Отже, особистий підпис працівника на трудовому договорі, в якому закріплені умови праці, включаючи порядок оплати праці, режим роботи, строк дії трудового договору тощо, є належним підтвердженням факту ознайомлення працівника з його умовами та його згоди на виконання трудових обов`язків у встановлених за погодженням сторін умовах. Добровільно підписуючи та виконуючи умови трудового договору від 11.03.2020 позивач погодився з усіма його умовами, без будь-яких застережень, наслідком чого стало припинення трудових правовідносин з позивачем, з підстав, визначених п.17а контракту, по закінченню строку, на який цей контракт був укладений. У випадку незгоди позивача з умовами трудового договору він мав передбачене ст.233 КЗпП України право звернутися до суду за захистом порушених прав із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Однак, таким своїм правом позивач не скористався, а суд не може давати оцінку пропуску строку звернення до суду з вимогами, які фактично заявлені не були. Що стосується звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, то суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 №6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, непоширення такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини. Схожий правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №545/1151/16-ц. Разом з тим, саме по собі звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності не обов`язково тягне за собою поновлення на роботі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 зроблено правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки). Згідно з листком непрацездатності, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, позивач в період з 05.03.2021 до 31.03.2021 був тимчасово непрацездатним, а наказ про звільнення позивача видано 10.03.2021, тобто в період, коли позивач був непрацездатним. Порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування на лікарняному, суд може усунути шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення. Разом з тим, як встановлено судом, допущене роботодавцем порушення норм ч.3 ст.40 КЗпП України останнім виправлено шляхом видання наказу про зміну дати звільнення позивача, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для самостійного здійснення такого виправлення. Так, наказом від 26.05.2021 №58/ОС внесено зміни до наказу з особового складу від 10.03.2021 №24/ОС та датою звільнення позивача вважається 01.04.2021. Підставою для видання цього наказу, як зазначено в документі, стала копія лікарняного листа серії АКА №258990, завірена відповідним чином і надана до позовної заява «про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення», отримана виробничим підрозділом Шевченківська вагонна дільниця 11.05.2021 за вх.№83. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач в телефонному режимі повідомляв роботодавця про те, що він перебуває на лікарняному, а в кінці березня 2021 року, перед подачею позову до суду, до підприємства ним було надано дублікат листка непрацездатності, оскільки оригінал був долучений до позовної заяви. Проте, представник відповідача заперечив даний факт, вказуючи, що позивач не повідомляв роботодавця про перебування з 05.03.2021 на лікарняному і про це стало відомо тільки з подачею цього позову до суду та відповідно отриманням відповідачем копій документів, доданих до позовної заяви, зокрема копії листка непрацездатності, що і стало підставою для зміни дати звільнення позивача. Також зазначив, що дублікат листка непрацездатності позивачем також не пред`являвся. Дослідивши надані стронами докази та приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, суд відхиляє доводи представника позивача в частині того, що про тимчасову непрацездатність позивач одразу повідомив роботодавця, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази такого повідомлення до звернення до суду з даним позовом. Оригінал листка непрацездатності, який закритий 31.03.2021, доданий позивачем до матеріалів позовної заяви, з якою він звернувся 01.04.2021, та знаходиться в матеріалах цієї справи. Доводи представника відповідача, що про перебування позивача на лікарняному стало відомо після отримання копії позовної заяви та копій документів, доданих до неї, суд вважає логічними, послідовними та такими, які відповідають доказам, що знаходяться в матеріалах справи, а тому приймаються судом. Доводи позивача, що він неправомірно був звільнений за один день до закінчення дії строкового трудового договору, суд вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу, оскільки строк дії контракту від 11.03.2020 №414 закінчується 11.03.2021 і звільнення мало бути здійснене саме 11.03.2021. Однак зазначене, з огляду на встановлені вище судом обставини, не порушує трудових прав позивача, оскільки відповідачем змінено дату звільнення позивача на 01.04.2021, тобто в перший після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. Таким чином, враховуючи, що роботодавець висловив своє волевиявлення не продовжувати контракт з позивачем, якому було відомо, що контракт є строковим, а наявність підстав для звільнення позивача відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту) доведена відповідачем під час розгляду справи та не спростована позивачем, суд дійшов висновку, що накази (розпорядження) від 10.03.2021 №24/ос та від 26.05.2021 №58/ос про звільнення позивача та внесення змін у дату звільнення в частині підстав для звільнення позивача є правомірними та обґрунтованими, підстав для поновлення його на посаді немає. Що стосується видання спірних наказів не уповноваженою на те особою, то суд дійшов наступного висновку. Звертаючись до суду з цим позовом, однією з підстав для скасування спірних наказів позивач вказував на те, що вони видані та підписані особою, що не мала на те повноважень, оскільки його не було підписано Головою та членом Правління АТ «Укрзалізниця» або двома члена Правління АТ «Укрзалізниця», або іншими уповноваженими особами, а підписано всупереч п.124 Статуту АТ «Укрзалізниця» лише головним інженером Голубом С.В., який не є членом Правління АТ «Укрзалізниця», а його представницькі повноваження діяти від імені та в інтересах АТ «Укрзалізниця» перед третіми особами відсутні і Статутом не передбачені. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що на час видання довіреності від 20.01.2021 начальником виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця був [PERSON] , а [PERSON] було звільнено і він оскаржував своє звільнення в судовому порядку. Однак, після поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця, на час звільнення позивача довіреність на [PERSON] ще не була видана і відтак він не мав право приймати рішення про звільнення, тому рішення та наказ про звільнення позивача приймав головний інженер [PERSON] згідно з повноваженнями, наданими йому посадовою інструкцією та діючою довіреністю від 20.01.2021, якими головному інженеру надані повноваження на розривання (припинення) трудових договорів (контрактів) з працівниками. Згідно з вказаною довіреністю начальник та головний інженер діють одночасно та незалежно один від одного. Рішення про покладення виконання обов`язків на головного інженера у разі відсутності начальника для кадрових питань не приймається, так як він уповноважений на вирішення таких питань посадовою інструкцією та довіреністю. Разом з тим, судом встановлено, що згідно з Положенням про виробничий підрозділ «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», затвердженим наказом філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» від 29.12.2018 №413 (а.с.121-137 т.1), підрозділ очолює начальник, який діє на підставі довіреності, цього Положення та у межах своїх повноважень. Зокрема, начальник Підрозділу приймає на роботу та звільняє працівників згідно зі штатним розписом та номенклатурою справ, укладає, змінює та розриває трудові договори (п.5.4.4 Положення). Відповідно до п.5.9 Положення на час відсутності начальника Підрозділу його обов`язку виконує особа, призначена виконувати його обов`язки (в.о.начальника Підрозділу) на підставі відповідного рішення керівництва Філії. Згідно з посадовою інструкцією головного інженера виробничого підрозділу «Шевченківська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №156, затвердженою 03.11.2020 директором філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» та з якою [PERSON] ознайомлений 03.11.2020 (а.с.217-232 т.1), посада головного інженера належить до розділу класифікації професій «Керівники». Головний інженер підпорядковується безпосередньо начальнику вагонної дільниці, директору Філії, відповідному заступнику (заступникам) директора Філії (згідно з розподілом обов`язків та розмежуванням компетенції). Головний інженер діє на підставі Положення про вагонну дільницю та довіреності, виданої Філією в порядку, передбаченому Статутом АТ «Укрзалізниця», Положенням про Філію, Положенням про вагонну дільницю. У довіреності визначаються межі та обсяг повноважень головного інженера вагонної дільниці на виконання дій від імені АТ «Укрзалізниця» (п.п.1.2, 1.5, 1.7 Посадової інструкції). \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.6.4 Посадової інструкції головний інженер має право укладати, розривати (припиняти) трудові договори (контракти) з працівниками. Як вбачається з наявною в матеріалах справи довіреністю від 20.01.2021 (а.с.213-216 т.1), діючої на час звільнення позивача, Акціонерне товариства «Українська залізниця» в особі директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Перцовського О.С. та заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Гриценко Л.В. уповноважили начальника виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Рудаса К.В. та/або головного інженера виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Голуба С.В. та/або заступника начальника з експлуатації виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Мусафірова С.Г., кожен з яких має право діяти окремо один від одного за умови дотримання правил, встановлених Положенням про Філію, на здійснення дій, вказаних у цій довіреності, пов`язаних з діяльністю виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця. Зокрема, відповідно до наданих пунктом 14 довіреності повноважень, вказаним особам надано право здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Філії, вживати заходів заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Філії та виконувати інші функції Довірителя або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників Філії. З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку, що довіреністю від 20.01.2021 начальник та головний інженер виробничого підрозділу Шевченківська вагонна дільниця уповноважені на вчинення ряду дій, перелік яких визначено у вказаній довіреності. Проте, кожен з них має право діяти окремо один від одного лише за умови дотримання правил, встановлених Положенням про Філію, одночасне здійснення начальником та головним інженером дій, вказаних у цій довіреності, суперечить правилам підпорядкування, розподілу обов`язків та розмежуванню компетенції, що встановлені Положенням про виробничий підрозділ Шевченківська вагонна дільниця та посадовими інструкціями. Таким чином, головний інженер [PERSON] в межах своїх повноважень, наданих посадовою інструкцією та довіреністю від 20.01.2021, не мав право видавати та підписувати наказ про звільнення позивача та внесення змін у дату звільнення без відповідного рішення керівництва Філії про покладення на нього виконання обов`язків начальника Підрозділу на час відсутності начальника. Разом з тим, доказів того, що на час відсутності начальника виробничого підрозділу Петрицюка В.С. станом на день видання наказів про звільнення позивача та внесення змін у дату звільнення керівництвом Філії приймалося рішення про призначення головного інженера цього підрозділу [PERSON] виконувати обов`язки начальника з наданням відповідних повноважень, суду не надано. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що таке рішення не видавалося. Зазначене дає підстави стверджувати, що спірні накази про звільнення позивача та внесення змін у дату звільнення видані та підписані не уповноваженою на те особою. Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В даному випадку видання та підписання спірних наказів не уповноваженою на те особою не може бути наслідком поновлення позивача на роботі та не є порушенням його права на працю, оскільки позивач працював за строковим трудовим договором і був звільнений саме у зв`язку із закінченням його строку відповідно до чинного законодавства. Відсутність відповідного рішення керівництва Філії про покладення на головного інженера Голуба С.В. виконання обов`язків начальника Підрозділу на час його відсутності, за умови висловлення роботодавцем волевиявлення не продовжувати контракт з позивачем, не свідчить про фактичне продовження трудових відносин. Оскільки в частині поновлення позивача на роботі відмовлено, то не підлягає до задоволення і заявлена ним вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, суд також звертає увагу на те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причиною того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №541/1700/17, від 16.12.2020 у справі №761/36220/17, від 28.04.2021 по справі №647/3372/19, від 10.11.2021 по справі №757/76070/17. Отже, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. У разі зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». З огляду на викладене та враховуючи, що роботодавець не висловив своє бажання продовжувати трудові відносини з позивачем після закінчення строку дії трудового контракту, звільнивши позивача у зв`язку із закінченням строку дії контракту, роботодавець діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства та умов укладеного між сторонами строкового трудового договору, тому позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed