Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

05.07.2022 Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з грудня 2018 по квітень 2021 років відпустив власнику нежитлового приміщення [PERSON] теплову енергію до приміщення № 173, підвалу (літ. А-5), розташованого за адресою: [ADDRESS] . Факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у вищезазначений період відпустив теплової енергії на загальну суму 433,79 грн. Не дивлячись на відсутність між Концерном «Міські теплові мережі» та власником нежитлового приміщення [PERSON] укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання в гарячій воді, фактичні дії сторін (передача продавцем товару, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 433,79 грн. та судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн. Ухвалою судді від 07 липня 2022 року, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представник позивача Білоус Д. у судове засідання надав заяву про закриття провадження по цій справі, у зв`язку із тим, що 20.07.2022 відповідачем здійснено оплату заборгованості повністю та просив вирішити питання про повернення судового збору у сплаченому розмірі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з грудня 2018 по квітень 2021 років відпустив власнику нежитлового приміщення [PERSON] теплову енергію до приміщення № 173, підвалу (літ. А-5), розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.11.2018 за №145672174. Факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у вищезазначений період відпустив теплової енергії на загальну суму 433,79 грн., що підтверджується доданими до позову рахунками. Не дивлячись на відсутність між Концерном «Міські теплові мережі» та власником нежитлового приміщення [PERSON] укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання в гарячій воді, фактичні дії сторін (передача продавцем товару, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 за №2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 за №1198 та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Щомісячна кількість теплової енергії, відпущеної у спірний період, зазначена у актах приймання-передачі теплової енергії, які щомісячно надсилалися на адресу Відповідача, що підтверджується копією реєстрів. Ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржника) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини. Концерн «МТМ» неодноразово звертався до боржника з претензіями щодо погашення заборгованості, а також зазначив підстави з яких вимагає від Власника нежитлового приміщення [PERSON] сплатити суму заборгованості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснював оплату вартості послуг. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у вищезазначений період відпустив теплової енергії на загальну суму 433,79 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, встановлено, що відповідач [PERSON] 20.07.2022 сплатив заборгованість у сумі 433,79 грн., що підтверджено представником позивача. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 433,79 грн. була сплачена відповідачем. Водночас, представник позивача просить закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Розглянувши клопотання представника позивача про закриття провадження у цій справі, суд приходить до наступного. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження №61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження 61-1807св20) та від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). З огляду на те, що [PERSON] погасив заборгованість після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим Концерн «МТМ» на час розгляду справи судом не має майнових претензій до відповідача, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі, задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що до суду представником позивача не було подано заяву про відмову від позову, на час ухвалення рішення заборгованість відповідачем сплачена у повному обсязі, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що відповідачем фактично визнано позов у повному обсязі (заборгованість сплачено повністю), суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved