Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що між позивачкою та [PERSON] 18.12.2012 року був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . 04 березня 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/9398/20 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Дитини проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Малофєєв А.І. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив та причина неявки суду невідома. Відзив не надав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради до суду не з?явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області при розгляді справи по суті покладалася на розсуд суду та зазначила, що ними було здійснено вихід за місце проживання відповідача проте останній був відсутній, сусіди повідомили, що він давно не проживає за даною адресою та виїхав за кордон, надали номер його телефону. При телефонній розмові з [PERSON] йому було повідомлено про наявність позову щодо нього про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги він визнав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини, який не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи. Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 18.12.2012 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 54. 17 листопада 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у зв`язку з його асоціальним способом життя, а саме зловживанням спиртних напоїв, нехтуванням своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина та втратою поваги до неї. 04 березня 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/9398/20 шлюб укладений між сторонами розірвано (а.с.8-9). Сторони від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22 січня 2014 року, актовий запис №33 (а.с.8), який проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. 27.03.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави у справі № 553/515/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти щомісячно на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Судове рішення добровільно відповідачем не виконується, пред`явлено на примусове виконання до органу ДВС. Станом на 01.02.2022 року, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), відповідач заборгував сплату аліментів у розмірі 104 626,50 грн. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з листа служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради №02-29/2348 від 12.08.2022 року, відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає, в помешканні відповідача мешкають квартиранти, відповідач знаходиться в Швейцарії та наміру повертатися в Україну не має. При цьому повідомив, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав. З наявних в матеріалах справи письмових доказів: довідки про участь батьків 2-В класу у шкільному житті дитини №01-30/85 від 17.02.2022 року (а.с.11), КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Полтавської міської ради» КП «ЦПМСД №3 ПМР №01.2-16/245 від 23.02.2022 року (а.с.11 зворот) вбачається, що відповідач шкільним життям дитини та здоров`ям дитини не цікавився, участі не приймав. Жодних даних про те, що відповідач витрачав матеріальні кошти на утримання дитини, суду не надано. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на дитини в розмірі 104 626,50 грн, тобто з моменту стягнення аліментів на неповнолітню дитину відповідач жодної копійки на утримання дитини не сплатив, тобто відповідач ухиляється від сплати аліментів, що свідчить про уникнення відповідача від своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Таким чином судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не бачиться з сином та не спілкується з ними, матеріально дитинк не підтримує. Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, у сумі 992,40 грн, понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Outcome: approved