Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

у лютому 2022 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ "Гоуфінгоу" про захист прав споживача, визнання недійсними договорів та захист персональних даних. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 01 листопада 2021 року на телефонний номер позивачу від ТОВ "Гоуфінгоу" почали надходити телефонні дзвінки та повідомлення про наяність у неї заборгованості та вимоги про повернення коштів за договорами, яких позивач не укладала. Згідно Українського бюро кредитних історій за позивачем обліковуються договору позики, які були укладені з відповідачем невідомою особою від імені позивача, зокрема договори позики № 1839997 від 02.10.2021 року, № 1839878 від 02.10.2021 року та № 1824037 від 23.09.2021 року. Зазначає, що позивач з відповідачем зазначені угоди не укладала, кредитні кошти не отримувала, в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалася, не надавала відомості про себе шляхом заповнення обов"язкових реквізитів, не ставила відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. За фактами незаконних дій по відношенню до позивача вона звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліцї у м. Києві. Кримінальне провадження було зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2021 року за № 12021105040003845. Банківська карта № [NUMBER], на яку здійснювалися виплати, не належить позивачу. Номер телефону [NUMBER] , що використовувався для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, позивачу не належить. Оскільки зазначені кредитні договори не відповідають внутрішній волі позивача та є такими, що вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, позивач просить: - визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 2671113765/471944 від 23.09.2021, - визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 2671113765/475372 від 02.10.2021 року, - визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 2671113765/475391 від 02.10.2021 року, - зобов`язати ТОВ «Гоуфінгоу» видалити її персональні дані з електронних баз даних товариства, - зобов`язати ТОВ «Гоуфінгоу» вчинити дії щодо видалення з Українського бюро кредитних історій інформації про укладені договори позики № 1839997 від 02.10.2021, № 1839878 від 02.10.2021 року та № 1824037 від 23.09.2021 року. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 48) ТОВ «Гоуфінгоу» відзив на позовну заяву не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладений кредитний договір № 2671113765/471944 на суму 4000,00 грн. зі сплатою на строк 24 дні. Виплата була здійснена 23.09.2021 року на банківську карту № [NUMBER]. (а.с. 15) 02 жовтня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладений кредитний договір № 2671113765/475372 на суму 5500,00 грн. зі сплатою на строк 25 днів. Виплата була здійснена 02.10.2021 року на банківську карту № [NUMBER]. (а.с. 17) 02 жовтня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладений кредитний договір № 2671113765/475391 на суму 5500,00 грн. зі сплатою на строк 25 днів. Виплата була здійснена 02.10.2021 року на банківську карту № [NUMBER]. (а.с. 20) З матеріалів справи вбачається, що оспорювані договори було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства https/www.gofingo.com.ua/. Виплати були здійсненні на банківську картку № [NUMBER] за допомогою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн». (а.с. 14) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] зазначає, що з 01 листопада 2021 року на телефонний номер позивачу від ТОВ "Гоуфінгоу" почали надходити телефонні дзвінки та повідомлення про наяність у неї заборгованості та вимоги про повернення коштів за договорами, яких позивач не укладала. Згідно Українського бюро кредитних історій за позивачем обліковуються договору позики, які були укладені з відповідачем невідомою особою від імені позивача, зокрема договори позики № 1839997 від 02.10.2021 року, № 1839878 від 02.10.2021 року та № 1824037 від 23.09.2021 року. Оскільки позивач з відповідачем зазначені угоди не укладала, кредитні кошти не отримувала, в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалася, не надавала відомості про себе шляхом заповнення обов"язкових реквізитів та не ставила відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних, 05 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, де за її заявою було зареєстровано кримінальне провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2021 року за № 12021105040003845. На думку позивача, оспорювані кредитні договори не відповідають внутрішній волі позивача та є такими, що вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому [PERSON] просить визнати їх недійсними, посилаючись, як на правову підставу своїх позовних вимог на ст.ст. 202, 203, 207 та 215 ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цьогоЗакону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що перерахування коштів за оспорюваними кредитними договорами, було здійснено безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] за допомогою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ "Платежі онлайн". Дана картка була випущена АТ "Ощадбанк" Позивач зазначає, що банківська карта № [NUMBER] , на яку здійснювалися виплати, їй не належить. Згідно довідки № 16/3-06/1235 від 07.12.2021 року за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в установах АТ "Ощадбанк" відкриті рахунки не обліковуються. (а.с. 23) Номер телефону [NUMBER] , що використовувався для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, позивачу не належить. На підтвердження своїх доводів [PERSON] додала договори про надання послуг мобільного зв"язку. Крім того, згідно довідок АТ "КБ "Приватбанк" про надання послуг КЕП від 18.11.2021 року позивачем було оформлено електронний підпис строком дії з 10.09.2020 року по 10.09.2021 року та електронний підпис строком дії з 21.10.2021 року по 21.10.2022 року. Таким чином, станом на момент оформлення від імені позивача спірних договорів позики у (23.09.2021 р. та 02.10.2021 року) у позивача був відсутній електронний цифровий підпис. Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор електронного підпису, відсутність доказів отримання саме позивачем цього одноразового ідентифікатора, відсутність доказів реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутність доказів отримання саме позивачем коштів згідно оспорюваних кредитних договорів, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними договорів про надання фінансового кредиту. Відповідачем вказані доводи не спростовані. Доказів на підтвердження того, що саме позивачем вносилися дані та кошти були отримані на картку позивача, відповідачем не надано. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання ннедійсними договорів про надання фінансового кредиту та зобов"язання відповідача видалити персональні дані позивача з електронних баз даних товариства. Позовні вимоги [PERSON] про вчинення дій щодо видалення з Українського бюро кредитних історій інформації про укладені договори позики № 1839997 від 02.10.2021, № 1839878 від 02.10.2021 року, № 1824037 від 23.09.2021 року, на думку суду, є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. З урахуванням частково задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial