Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

[PERSON] 15.06.2022 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, який був розірваний 19.07.2010. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.11.2010 (справа № 2-345/10) з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.08.2010 і до досягнення дочкою повноліття. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , позивач уклав шлюб з [PERSON] , який також був розірваний 03.12.2019. Від шлюбу з [PERSON] в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2019 (справа № 505/3947/19) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 03.12.2019 і до досягнення дочкою повноліття відповідно до 11.06.2029. Фактично на теперішній час з позивача на утримання двох доньок стягуються аліменти у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, що не відповідає вимогам ст. 183 СК України, якою визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї четверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Також зазначає, що він проживає за рахунок лише заробітної плати, так як проходить військову службу в Збройних силах України і на законодавчому рівні заборонено займатися будь-якою підприємницькою діяльністю від якої він міг би отримувати додаткові доходи. Також на даний час позивач не забезпечений постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України, а тому вимушений орендувати, на що і витрачає частину грошових коштів із заробітної плати, і тому сплата Ѕ частини заробітної плати за двома виконавчими документами призводить до його нестабільного матеріального становища і в свою чергу не відповідає вимогам Сімейного законодавства України. Враховуючи наведене та посилаючись на зміну свого сімейного становища, просить суд зменшити розмір аліментів, що утримуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з ј частини до 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.11.2010 припинити з часу набрання рішенням суду законної сили в цій справі. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, попередньо у своїй заяві просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі (а.с.44). Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання також не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлялась судом про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с.43). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 14.07.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав до суду довідку про свій оклад і зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Також звертає увагу, що крім щомісячних витрат на шістнадцятилітню доньку, які не є малими, відповідач ще орендує квартиру у м. Луцьк, за що сплачує 5500 гривень. А тому, просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позову повністю. Суд вважає, що неявка позивача, його представника та відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 30.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.19). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 11.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42). Заслухавши пояснення представника відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, зазначених у його відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано 19.07.2010. За час шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області (справа № 2-345/10) від 26.11.2010 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.08.2010 і до досягнення дочкою повноліття (а.с.9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька в іншому шлюбі [PERSON] , [INFO] (а.с.12, зворот). Суд вважає доведеним, що при розгляді справи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини в порядку позовного провадження, факт наявності на утриманні позивача дитини в іншому шлюбі судом не враховувався. Разом з тим, сам факт народження у позивача дитини не є беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, які вже стягуються з останнього на утримання дітей. З даного приводу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.09.2020 при розгляді справи № 565/2071/19 висловив таку правову позицію. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до рішення суду першої інстанції розмір аліментів відповідав вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, на користь якої присуджено аліменти, та суперечитиме її інтересам. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Любешівського районного Волинської області від 26.11.2010 у справі № 2-345/10 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку [PERSON] , 2011 року народження, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] дочки [PERSON] , 2006 року народження, та суперечитиме її інтересам. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, у ході судового розгляду судом встановлено, що позивач є працездатним та на теперішній час проходить військову службу в Збройних Силах України. Відтак, суд встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, доходить висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів в даному випадку відсутні, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі статей 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed