Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Національний комплекс «Експоцентр України» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №00/113 від 10.09.2018р., яка складається з 20 438,63 грн. основного боргу, 1 784,40 грн. 3% річних, 2 125,95 грн. інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем був укладений Договір №00/113 від 10.09.2018р., за умовами якого позивач надав експлуатаційні та інші послуги на відкритій площі 2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідач свої зобов`язання, визначені вказаним Договором, а саме зобов`язання оплати послуг, не виконав належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, на яку нараховано у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.11.2021р. відкрито провадження у справі за позовом Національного комплексу «Експоцентр», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 10 вересня 2018р. між Національним комплексом «Експоцентр України», та [PERSON] , як споживачем, був укладений Договір №00/113, за умовами якого Експоцентр надає експлуатаційні та інші послуги на відкритій площі 2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а споживач бере участь у витратах Експоцентру на виконання вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі. За умовами вказаного Договору позивач зобов`язався, зокрема, забезпечити виконання комплексу робіт та послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням відкритої площі; передати відкриту площу згідно з цим Договором та прийняти після закінчення його дії за Актом передавання-приймання; забезпечити надання відповідачу комунальних послуг та інших послуг за окрему плату відповідно до діючих розцінок та тарифів. Відповідач, у свою чергу, взяв на себе зобов`язання прийняти відкриту площу за актом приймання-передачі; своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за послуги; отримувати у позивача до 15 числа кожного місяця рахунок на оплату послуг, акти здачі-прийому послуг. У відповідності до п. 3.1. Договору вартість експлуатаційних послуг на відкритій площі відповідача за загальний період становить 606,67 грн., ПДВ (20%) - 121,33 грн., разом 728,00 грн. Вартість експлуатаційних послуг за Договором на відкритій площі в одному місяці становить 101,12 грн., ПДВ - 20,22 грн., всього - 121,34 грн. за один місяць згідно кошторису. Відповідно до п. 3.2. Договору споживач компенсує витрати Експоцентру на обслуговування електромереж у розмірі 40,3% від вартості фактично спожитої електроенергії та вартість обслуговування водопровідних та каналізаційних мереж у розмірі 40%3 від вартості фактично спожитої води та послуг з водовідведення у відповідному місяці. Згідно з п. 3.3. Договору оплату за експлуатаційні, спожиті комунальні та інші послуги споживач проводить не пізніше 5-ти банківських днів після одержання рахунків Експоцентру на підставі протоколу договірної ціни та виписаних рахунків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставив відповідачеві наступні рахунки на оплату: рахунок №4054 від 30.11.2018р. на суму 13 072,34 грн. (за послуги за листопад 2018р.), рахунок № [NUMBER] від 31.12.2018р. на суму 11 476,13 грн. (за послуги за грудень 2018р.). Позивач та відповідач підписали акти надання послуг за листопад 2018р. на суму 13 072,34 грн. та за грудень 2018р. на суму 11 476,13 грн. Позивач зазначає, що відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати, сплативши 4 109,84 грн. За таких обставин та враховуючи, що відповідачем не доведеного зворотного, заборгованість за Договором з оплати у відповідача перед позивачем складає суму 20 438,63 грн. (13 072,34 + 11 476,13 - 4 109,84). Згідно з частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума заборгованості за Договором у розмірі 20 438,63 грн. Оскільки відповідач прострочив сплату грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з нього 3% річних у розмірі 1 784,40 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2 125,95 грн., нараховані на суму боргу. Так, у відповідності до ч 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних витрат відповідач суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved