Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що МКП «ПВУВКГ» надає послуги водопостачання і водовідведення населенню. Відповідач на протязі тривалого часу сплачує за отримані послуги не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.04.2022р. утворилась заборгованість в сумі 14 590,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому, зазначив, що МКП «ПВУВКГ» за період квітень 2019 року по квітень 2022 року, враховуючи відповідні платежі відповідача та отримавши фактичні показники лічильника, зменшили суму позовних вимог до 12 997,60 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі 12 081,10 грн. та вказала, що вона не визнає позовні вимоги на суму 916,10 грн., оскільки це ті кошти, що МКП «ПВУВКГ» врахував в погашення боргу за ті роки, що виходять за межі позовної давність. Так, вона сплатила на рахунок позивача 2500,00 грн., тоді як за період квітень 2019 року - квітень 2022 року їй було зараховано тільки 1500,00 грн. Крім того, вказує на те, що вона хоча й не регулярно, однак сплачувала кошти за послуги, які надає позивач, а тому наразі неможливо встановити чи була в неї заборгованість в період 2013-2015р. Крім того, вказує на те, що оскільки вона не є клієнтом ПриватБанку та в неї немає картки ПриватБанку, в терміналі самообслуговування ПриватБанку при сплаті за комунальні послуги, вона не має технічної можливості ввести показники лічильника та вказати період сплати. При сплаті за комунальні послуги, в квитанції автоматично ставиться попередній період, який вона змінити не може. На сьогоднішній день вона сплачує комунальні послуги в терміналі ОщадБанку, де є технічна можливість вказати показники лічильника. Також, звертає увагу суду на те, що в розрахунку заборгованості позивач зазначає контрольні показники, тоді як вони є розрахунковими. Так, вона згідна з контрольними показниками, які були зафіксовані контролером в її присутності станом на червень 2019 року і які становлять 1094. Також, просить стягнути з неї на користь позивача не в повній мірі сплачений позивачем судовий збір, оскільки позивачем було зменшено суму позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що позивачем не були враховані останні суми платежів і тільки після того як вони вказали на це, останні зробили перерахунок та зменшили суму позовних вимог. Крім того, звертає увагу на те, що середнє споживання вони відповідачем є 10,5 куб.м., однак позивачем вказано більше, тому суми боргу різняться. Крім того, звертають увагу суду на те, що в розрахунках заборгованості тих, що позивачем були надані раніше і тих, що позивач надає зараз різняться суми боргу за один і той період, що свідчить про те, що позивач змінює суму боргу на власний розсуд. Крім того, відповідач надала відзив на позов, згідно якого вказує, що позивачем не було враховано в суму заборгованості сплачені нею кошти за надані послуги в сумі 2000,00 грн. Зокрема, нею було сплачено 29.12.2019р. за надані комунальні послуги шляхом зарахування на рахунок позивача 500,00 грн. Крім того, 17.05.2021р. нею було сплачено 1000,00 грн. Також, 04.02.2022р. відповідач сплатила ще 500,00 грн. Разом з тим, в наданому позивачем розрахунку ці суми не вказані, тобто сплачені грошові кошти не враховані. Також, відповідач зазначає, що розмір загальної суми яка підлягає сплаті за надані позивачем комунальні послуги в зазначений ним період після відрахування сплачених нею 2000,00 грн. становить 5 204,50 грн. Крім того, вказує, що фактичний обсяг спожитої нею води визначається на підставі встановленого в квартирі лічильника, який пройшов повірку у встановленому законом порядку. Цей факт підтверджується Актом виконаних робіт від 27.07.2021р. Відповідно до вказаного Акту виконаних робіт станом на 27.07.2021р. показники лічильника були 1418. 17.06.2022р. позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 14 581,50 грн. У свою чергу, позивач надав суду відповідь на відзив, згідно якої вказує, що позивач підтверджує надану відповідачкою інформацію про часткову сплату нею боргу за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, але звертає увагу суду на помилковість позиції відповідачки про те, що ця сплата має стосуватись боргу за спірний період, тобто до боргу, який виник за три роки до дати подання позову. Оскільки, згідно наданих відповідачкою дублікатів чеків під час проведення платежів остання у розділі "Призначення платежу" чітко не вказувала розрахунковий період, за який здійснюється оплата, і не надала суду доказів сплати нею коштів за конкретний розрахунковий період, в якому вона отримувала від позивача послуги, то відповідно до пункту 35 типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який затверджено Правилами №690, кошти у сумі 2500,00 грн. були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідачки за минулі розрахункові періоди. Крім того, вказує на те, що відповідачка у своєму відзиві на позов вказує, що вона сплатила 2000,00 грн., тоді як надає розрахункові квитанції на сплату суми в розмірі 2500,00 грн. Крім того, 23.06.2022р. позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 12 997,60 грн. У свою чергу, від відповідача до суду надійшов відзив на уточнений позов, згідно якого остання вказує на те, що вона не погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки позивач здійснював нарахування кількості спожитих куб.м. води виходячи зі своїх розрахункових показників, замість контрольних показників. Так, відповідно до Акту виконаних робіт станом на 27.07.2021р. показники лічильника були 1418, а після встановлення бойлеру під час опломбування лічильника були покази 01502 куб.м. Таким чином за 8 місяців зазначеного періоду було використано 84 куб.м. води. Тому середньомісячне розрахункове споживання води складає 10,5 куб.м. (84 куб.м. : 8 місяців = 10,5 куб.м.). У той же час, розрахункові показники лічильника були взяті позивачем без врахування контрольних показників лічильника, а тому вони суттєво різняться. Крім того, вказує, що позивачем не надано щомісячний розрахунок заборгованості з зазначенням використаних показників в куб.м. та тарифів, діючих в кожен конкретний нарахований період. Також, вказує на те, що з наданого позивачем документу «Загальна картка» не вірно зазначається те, що лічильник був встановлений 01.02.2022 року, в той час коли він був встановлений 18.05.2013 року, після чого проходив повірку, у тому числі 01.02.2022 року. Вказана обставина також має суттєве значення, оскільки якщо встановлюється новий лічильник його показники «обнулюються », але такого не було. Крім того, вказує, що позивачем невірно зазначені в наданому ним документі «Загальна карта» контрольні показники станом на 05.2022 року, а саме показники 01527,6 замість фактичних показників на той час 01526,5. Крім того, позивачем не було враховано в суму заборгованості сплачені нею кошти за надані послуги в сумі 2000,00 грн. Зокрема, нею було сплачено 29.12.2019р. за надані комунальні послуги шляхом зарахування на рахунок позивача 500,00 грн. Крім того, 17.05.2021р. нею було сплачено 1000,00 грн. Також, 04.02.2022р. відповідач сплатила ще 500,00 грн. Разом з тим, в наданому позивачем розрахунку ці суми не вказані, тобто сплачені грошові кошти не враховані. Також, відповідач зазначає, що розмір загальної суми яка підлягає сплаті за надані позивачем комунальні послуги в зазначений ним період після відрахування сплачених нею 2000,00 грн. становить 10 042,39 грн. Також, зазначає, що 14.01.2022р. в її квартирі відбулася пожежа, після якої вона з родиною не проживала у квартирі протягом трьох місяців, а отже не користувалася послугами позивача. Також, від позивача надійшла відповідь на відзив на уточнений позов, згідно якого вбачається, що відповідно до даних особового рахунку № [NUMBER] за червень 2019 року покази лічильника води на початок цього місяця складали 1092 м3, на кінець місяця - 1102 м3. 06.06.2019 року працівником позивача при здійсненні обходу помешкань споживачів здійснено зняття показів лічильника води відповідачки, які на вказану дату складали - 1094 м3. Відповідачка своїм особистим підписом підтвердила правильність зафіксованих показів лічильника у відомості. Крім того, вказують, що в наданому відповідачкою акті виконаних робіт від 07.07.2021 року були вказані покази лічильника на день складання цього акту 1418 м3, які повністю відповідають даним особового рахунку № [NUMBER] , де на кінець розрахункового періоду (липень 2021 року) вказуються такі ж покази лічильника - 1418 м3. Також, стверджують, що 01.02.2022 року працівником позивача в присутності відповідачки її лічильник води був прийнятий на облік із зазначенням показів лічильника - 1502м3, що також повністю відповідає даним особового рахунку № [NUMBER] . Правильність цих показів лічильника відповідачка засвідчила своїм підписом. Таким чином, на думку позивача твердження відповідачки про те, що покази її лічильника води не відповідають інформації з особового рахунку № [NUMBER] , який позивач надав суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо твердження відповідачки про розраховане нею середньомісячне розрахункове споживання води, вказують про те, що нарахування відповідачці здійснюється на підставі показів лічильника води та кількості спожитої нею води, відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Те ж саме стосується повідомлення відповідачкою про пожежу в її квартирі, оскільки якщо вона не проживала три місяці в квартирі, тобто не користувалася послугами позивача, то нарахування не буде здійснено, оскільки нарахування плати здійснюється за фактичне використання водопостачання, яке фіксується показами лічильника. Крім того, вказують, що нарахування плати за отримані відповідачкою послуги здійснювалось відповідно до тарифів, які діяли в кожному з розрахункових періодів, за які нарахована заборгованість, та згідно з фактичними обсягами споживання, що відповідає вимогам законодавства України. Також, вказують на те, що у відзиві відповідачка наполягає на відмові в позові у повному обсязі. В той же час за її власним твердженням вона визнає свою заборгованість перед позивачем у сумі 10042,39 грн., з чого вбачається, що відповідачка не визнає лише частину боргу у сумі 2955,21 грн. і саме в частині стягнення цієї невизнаної суми боргу вона має право просити суд відмовити у позові. У свою чергу, відповідач скорегувала до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказує, що позивачем так і не надано розрахунок щомісячно нарахованої суми боргу для сплати з показниками встановленого в квартирі лічильника, а також з тарифами на кожний розрахунковий період. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить відомості за яким тарифом та за яким показником лічильника нарахована кожна сума спожитих послуг. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є обґрунтованим, належним та допустимим, а заявлений позов без вказаного розрахунку заборгованості незаконним та необґрунтованим. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та споживає комунальні послуги, які надаються МКП «Покровводоканал» без укладення письмового договору на постачання води (особовий рахунок № [NUMBER] ). Разом з тим, пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690) передбачено, що «Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору». Таким чином, законодавство України не звільняє відповідачку від оплати за отримані нею послуги, навіть якщо між сторонами не існувало письмового договору. Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 30.10.2013 року №6-59цс13, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція Верховного Суду України ґрунтується на нормах статті 526 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (частина 2 статті 7 у чинній редакції Закону). Як вбачається із загальної картки особового рахунку № [NUMBER] , оскільки відповідач на протязі тривалого часу сплачувала грошові кошти за отримані комунальні послуги не регулярно та не в повному обсязі, абонент [PERSON] за адресою [ADDRESS] має заборгованість за період з 01.11.2016р. по 01.04.2022р. за оплату комунальних послуг в сумі 19 975,36 грн. У той же час, як вбачається із розрахунку заборгованості за розрахунковий період з 01.04.2019р. по 30.04.2022р. (період з урахуванням строку позовної давності) [PERSON] має заборгованість за оплату комунальних послуг в сумі 14 590,32 грн. У свою чергу, як вказує позивач, згідно наданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до отриманих від відповідачки фактичних показників лічильника, приймаючи до уваги надані відповідачкою документи про сплату нею коштів за надані послуги у періоді з грудня 2019 року до травня 2022 року в сумі 2500,00 грн., був проведений перерахунок нарахованої раніше плати за послуги та сума боргу становить 12 997,60 грн. Так, показник лічильника станом на 01.04.2019р. (початок періоду за який позивач просить стягнути борг) становить 1068, а показник лічильника станом на 30.04.2022р. (кінцевий термін за який позивач просить стягнути борг) становить 1519.2, що підтверджується відомостями із загальної картки особового рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а також уточненим розрахунком заборгованості (розширеним) за період квітень 2019р. по квітень 2022р. У той же час, як вбачається із завдання на обхід МКП «Покровводоканал» від 03.06.2019р., станом на червень 2019 року покази лічильника за адресою [ADDRESS] у абонента [PERSON] становили 1094, що підтверджується особистим підписом відповідача. Ці показники лічильника відповідач не оспорює та визнає. На підставі викладеного, беручи до уваги те, що підтвердженими особистим підписом відповідача показники лічильника є 1094 від червня 2019р., суд приходить до переконання про те, що саме ці показники лічильника є доведеними і з цих показників лічильника треба відраховувати заборгованість відповідача. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за місцем проживання відповідача. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вона фактично користувалася ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із ст.67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач сплачувала грошові кошти за надані комунальні послуги не регулярно та не в повному обсязі. Так, у січні 2020 року позивачці було нараховано до сплати 368,64 грн. (за попередній місяць - 368,64 грн.), в той час, як сплачено було 500,00 грн., -у травні 2021 року нараховано 462,94 грн. (448,22 грн.), сплачено 1000,00 грн., -у лютому 2022 року нараховано 65,14 грн. (510,42 грн.), сплачено 500,00 грн., -у травні 2022 року нараховано 310,96 грн. (278,94 грн.), сплачено 500,00 грн. Відповідно до пункту 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (постанова Правління НБУ від 21.01.2004 №22) відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Згідно пункту 35 Правил №690 плата за послуги вноситься споживачем щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. Згідно пункту 35 типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який затверджено Правилами №690, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Як вбачається із наданих відповідачкою квитанцій, остання вказувала період оплати комунальних послуг. Так, у квитанції від 17.05.2021р. на суму 1000,00 грн. вказано період оплати «квітень 2021р.»; у квитанції від 29.12.2019р. на суму 500,00 грн. вказано період оплати «листопад 2019р.»; у квитанції за 26.05.2022р на суму 500,00 грн. вказано період оплати «квітень 2022р.»; у квитанції від 04.02.2022р. вказано період оплати «грудень 2021р.». Таким чином, відповідачка сплатила за листопад 2019р. нараховані їй за даний період 356,74 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 143,26 грн. (500,00 грн. - 356,74 грн.); у квітні 2021р. сплатила нараховані їй 448,22 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 551,78 грн. (1000,00 грн. - 448,22 грн.); у квітні 2022р. нараховані їй 278,94 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 221,06 грн. (500,00 грн. - 278,94 грн.), а всього відповідач сплатила 1595,78 грн., сума переплати за ці місяці становить 904,22 грн. Згідно пункту 35 типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який затверджено Правилами №690, у разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу. Згідно даних особового рахунку відповідачки №9306 заборгованість за спожиті послуги за адресою [ADDRESS] була створена відповідачкою з 2006 року. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості, позивачем не було враховано в рахунок погашення боргу суму сплати в розмірі 1595,78 грн. У той же час, оскільки відповідач не вказала в квитанції на який період в кожному поточному місяці позивач має зарахувати суму переплати грошових коштів, позивач має право зарахувати ці грошові кошти до періоду, який не ввійшов в розрахунок боргу з урахуванням строків позовної давності. Так, як вбачається із уточненого розрахунку заборгованості (розширеного) за період квітень 2019 р. по квітень 2022р. у абонента [PERSON] виникла заборгованість перед МКП «ПВУВКГ» в сумі 12 997,60 грн. Разом з тим, зважаючи на те, що показники лічильника були зафіксовані в червні 2019 року, які становили 1094 та які визнає відповідач, суд приходить до переконання про те, що саме ці показники лічильника є доведеними і з цих показників лічильника треба відраховувати заборгованість відповідача. На підставі викладеного, заборгованість відповідача перед позивачем в період з червня 2019 року по квітень 2022 року становить 12 059,29 грн. (12 997,60 грн. - (347,15 грн. + 358,76 грн. + 232,40 грн.) = 12 059,29 грн.), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо твердження відповідача про те, що в терміналі самообслуговування ПриватБанку немає технічної можливості внести показники лічильника та вказати період оплати, суд відноситься критично, оскільки останні не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи. Щодо твердження відповідача про те, що оскільки позивачем було зменшено суму позовних вимог, з неї слід стягнути лише частину сплаченого позивачем судового збору, слід вказати наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається із позовної заяви, позивач просив стягнути на свою користь 14 590,32 грн., а згодом зменшив суму позовних вимог до 12 997,60 грн. Таким чином, зменшення суми позовних вимог не впливає на суму судового збору. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково в сумі 12 059,29 грн., з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2301,89 грн.

Outcome: partial