Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1587. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей, донька [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають та зареєстровані з позивачем. Позивач зазначає, що вироком Балахнинського міського суду Нижегородської області від 10.10.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.б, ч.4, ст.132 КК РФ та засуджено до позбавлення волі на строк 12 років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Дії відповідача кваліфіковані за вказаною статтею, як інші дії сексуального характеру з використанням безпорадного стану потерпілої, вчинені по відношенню до особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку. Відповідач відбуває покарання за межами України. Ніякої участі у вихованні та наданні матеріальної допомоги дітям не надає. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши до суду заяву від 22.08.2022 року про розгляд позовної заяви за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Від представника позивача до суду надійшла заява від 18.08.2022 року про розгляд справи за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, у заяві від 26.07.2022 року представник органу опіки та піклування просила розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала висновок та рішення просила прийняти в інтересах дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав, пояснень чи заперечень на позов не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ухвалою суду від 22.06.2021 р. прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Одночасно судом здійснено звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до Компетентного органу РФ з метою здійснення належного повідомлення відповідача [PERSON] про наявність цивільної справи № 569/9347/21 та про час та місце її розгляду. Згідно листа Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) від 30.12.2021 року щодо виконання доручення, та долучених до нього додатків, копія позовної заяви та повідомлення про дату судового засідання була вручена особисто [PERSON] 15.10.2021 року. Ухвалою суду від 21.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Повідомлено [PERSON] про резервні дати судових засідань. Одночасно судом здійснено звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до Компетентного органу РФ. Супровідним листом Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Львів) від 04.02.2022 року направило судове доручення про надання правової допомоги. Станом на 22.08.2022 року до суду жодних документів по виконанню судового доручення не повернулося. Згідно ст.32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) в редакції від 21.01.2006 року зазначається, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. У зв`язку із порушенням РФ цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією РФ проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та РФ від 14.02.1992. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Міністерством закордонних справ України на адвокатський запит представника позивача від 06.08.2022 року повідомлено, що у день початку широкомасштабної збройної агресії рф проти України Президентом України [PERSON] було прийнято рішення щодо розірвання дипломатичних відносин з державою-агресором про що було оголошено у ході брифінгу Президента для ЗМІ. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] , виданим 26.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 07.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, матір`ю [PERSON] , [INFO] зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 17.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, матір`ю [PERSON] , [INFO] зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 29.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівенського міського управління юстиції, матір`ю [PERSON] , [INFO] зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] . Реєстрація дітей з матір`ю підтверджується талонами реєстрації за місцем проживання наявними у матеріалах справи. Судом досліджено довідку від 14.01.2021 року №53/то32/2, видану ГУФСВП В Нижньогородській області, про те, що [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання за вироком Балахнинського міського суду Нижньогородської області від 10.10.2017 року, початок терміну 10.10.2017 року, закінчення терміну 11.07.2029 року. Вироком Балахнинського міського суду Нижегородської області від 10.10.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.б, ч.4, ст.132 КК РФ та засуджено до позбавлення волі на строк 12 років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Дії відповідача кваліфіковані за вказаною статтею, як інші дії сексуального характеру з використанням безпорадного стану потерпілої, вчинені по відношенню до особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-96 від 20.01.2022 р. доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При розгляді матеріалів про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування враховував характеристику надану Рівненським НВК №12 Рівненської міської ради, учнями якого є діти. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Також у висновку органу опіки та піклування вбачається, що діти проживають з матір`ю. Оцінюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, суд вважає, що [PERSON] відповідно до вимог ст.164 Сімейного кодексу України, повинен бути позбавленим батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав відносно дітей призведе до позитивного результату у їх долі, забезпечить захист їх прав та інтересів. Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Суд зобов`язаний з`ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved