Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить виселити [PERSON] з належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказала, що їй на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] , в якому зареєстровані та проживають мати [PERSON] та син [PERSON] . Ця квартира безпосередньо розташовується поряд з будинком, в якому проживає [PERSON] . Позивач вказує, що починаючи з 2015р. фактичне проживання в одному помешканні з відповідачем стало нестерпним. Останній веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, з`являється до квартири в нетверезому стані, часто влаштовує сварки та бійки, лається нецензурними словами, псує майно, принижує позивача та її матір, погрожує фізичною розправою, вимагає і викрадає гроші, виражає погрози по телефону. Відповідач часто застосовує силу як до позивача, так і до її матері. У зв`язку з цим [PERSON] неодноразово доводилося викликати працівників поліції з метою захисту від нападів [PERSON] . Крім того, 04.01.2015р. відповідач після чергового конфлікту в сім`ї написав розписку, згідно якої зобов`язувався відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки і не чіпати останню. Також [PERSON] в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає позивачу додаткових матеріальних збитків. Позивач зазначає, що ніякі заходи впливу з боку правоохоронних органів на відповідача не діють. Після кожного чергового конфлікту останній. на деякий час зникає з дому, а згодом знову з`являється за місцем проживання і постійно влаштовує нові конфлікти з бійками. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити та вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини своє неявки суд не повідомив, відзив у встановлений законом строк не надав, заяв та клопотань від останнього до суду не надійшло. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши наявні в справі матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Новицькою О.В. 17.03.2010р. та зареєстрованого в Полтавському БТІ 29.04.2010р., належить [PERSON] (а.с.10-11). У зазначеній квартирі згідно довідки виконавчого комітету Скороходівської селищної ради № 665 від 03.09.2021 року зареєстрований [PERSON] (а.с.4), який на даний час проживає окремо, про що повідомлено позивачем. При цьому [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.1989 року (а.с.6). Постановою Чутівського районного суду від 17.03.2020р. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно [PERSON] у вищезазначений час і до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.23). Водночас з постанови суду вбачається, що вказані дії психологічного характеру були вчинені [PERSON] відносно матері [PERSON] у приміщенні магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , а не у спірному житловому приміщенні. Крім того відповідно до довідки Чутівського СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 16.11.2021р. [PERSON] 04.11.2021р. близько 16 год в належній позивачу квартирі, перебуваючи в нетверезому стані, влаштував бійку, в ході якої перекинув стіл, бив [PERSON] по голові (а.с.20). Разом з тим з вищевказаної довідки вбачається, що під час перевірки від [PERSON] надійшла письмова заява, в якій остання просить подальшу перевірку не проводити, від проходження СМЕ остання відмовляється та претензій ні до кого не має. Крім того [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні в Скороходівській АЗПСМ з 05.11.2021 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку, що підтверджується довідкою Скороходівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №116 від 10.11.2021р.(а.с.24). Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст.116\~ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з аналізу змісту наведеної норми, стаття 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. б) використання його не за призначенням. в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Закон встановлює в якості умови виселення таких осіб фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій). Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12\~квітня 1985р.\~"Про\~деякі питання,що\~виникли в\~практиці застосування\~судами Житлового\~кодексу України" роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу. Водночас позивачем не надано належних доказів на підтвердження здійснення стосовно відповідача таких заходів попередження. Посилання на неодноразові звернення до органів поліції не є доказом вжитих заходів попередження і суспільного впливу на відповідача, які є підставою для його виселення. При цьому суд вказує, що сама по собі наявність періодичних неприязних, конфліктних відносин між сторонами по справі не може бути безумовною підставою для виселення відповідача. Суд також зазначає, що сторони у справі мають рівне право на проживання у спірній квартирі. При цьому не надано доказів того, що позивача та відповідач намагалися вирішити конфлікт іншим шляхом. Разом з тим суд уважає, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення\~закону\~в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності (рішення у справі «Лупса проти Румунії», заява № 10337/04, пункти 41-42; та рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, пункти 42, 46 та 49-50). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, зважаючи на те, що місце реєстрації відповідача проведено згідно із вимогами чинного законодавства, останній не проживає у квартирі через відсутність взаєморозуміння із позивачем та іншого постійного житла для себе не має, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed