Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

22 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, вказував, що сторони протягом восьми років разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство, а тому подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2022 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 3 травня 2022 року відкрито провадження у справі № 753/3482/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 11 липня 2022 року. 11 липня 2022 року розгляд справи відкладено на 5 серпня 2022 року. Відповідач, повідомлена про розгляд справи у встановленому законом порядку, у судові засідання 11 липня 2022 року та 5 серпня 2022 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подала. 5 серпня 2022 року представник позивача - адвокат Петрова О.О. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 23 вересня 2005 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1521. Як вказує позивач, від цього шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені і на цей час шлюб існує лише формально, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, отже, наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved