Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

10.08.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи. Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що 05.12.2019 близько 17.00 год в с.\~Яблуниці по вул. Героїв Майдану відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на неї. За фактом даного ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак, постановою слідчого від 27.05.2020 вказане кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці [PERSON] було завдано моральної та матеріальної шкоди. Вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, зокрема, закриті переломи плеча, ноги, закриту черепно-мозгову травму, у зв`язку з чим тривалий час лікувалася, перенесла кілька операцій, потребує тривалого реабілітаційного періоду, її попередній стан уже неможливо відновити. Зазначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду незалежно від наявності її вини. Відтак, на підставі викладеного, Позивачка просить стягнути з Відповідача матеріальну шкоду у розмірі 9\~388 грн 04 коп, з яких 3000 грн кошти, витрачені на санаторно-реабілітаційне лікування та 6\~388 грн 04 коп транспортні витрати, а також моральну шкоду в сумі 70\~000,00 гривень та витрати на правничу допомогу, які вона очікує понести в розмірі 20\~000 грн. Процесуальний рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 справа передана для розгляду судді М.В. Остап`юк. 01.09.2020 Ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового розгляду. Ухвалою Суду від 21.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Суду від 26.11.2021 витребувано матеріали кримінального провадження по кримінальні справі №\~12019090110000241 від 06.12.2019. Позиції учасників справи у судовому засіданні Сторона Позивача У судовому засіданні представники позивачки адвокати Барнич В.М. та Заставний Р.А. повністю підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити. Окрім позовних вимог, Сторона Позивача додатково акцентувала увагу, що згідно з висновками Верховного суду особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки матеріалами кримінального провадження № 12019090110000241 від 06.12.2019 було встановлено, що шкоду Позивачці було завдано джерелом підвищеної небезпеки, а саме, транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , то її повинен відшкодувати Відповідач, який був за кермом вказаного транспортного засобу у момент ДТП та здійснив наїзд на Позивачку. Відтак, Сторона Позивача просили позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з Відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Сторона Відповідача Представник відповідача адвокат Гордій В.Г. заперечив позовні вимоги. Зазначив, що [PERSON] не допустив у конкретній ДТП жодної протиправної поведінки, що було встановлено за результатами досудового розслідування, тим самим не порушив будь яких прав Позивачки. Остання в темну пору доби 05.12.2019 знаходилася на смузі руху автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та рухалась на зустріч згаданому автомобілю, а з його наближенням пересікла смугу руху з ліва на право, де була травмована, що свідчить про те, що Позивачка всупереч п. п. 4.1, 4.4., 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху, вийшла на полосу руху зазначеного вище транспортного засобу, вчинивши тим самим протиправні дії, внаслідок яких стався наїзд на неї. А тому вважає, що саме внаслідок власних неправомірних дій, які знаходяться в причинному зв`язку із ДТП, Позивачка отримала тілесні ушкодження незалежно від дій водія транспортного засобу. З огляду на це, підстави для задоволення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні. Просив в позові відмовити в повному обсязі, а також відмовити у відшкодуванні судових витрат за надану професійну правничу допомогу позивачці. Судові витрати по наданню правової допомоги відповідачу задоволити. Позиція суду Заслухавши Сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров`ю внаслідок дорожнього-транспортної пригоди за участю відповідача [PERSON] , який здійснив наїзд на неї транспортним засобом. Судом встановлено, що 05 грудня 2019 близько 17.00 год в селі Яблуниці по вул. Героїв Майдану, на дорозі державного значення сполученням Мукачево-Львів водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в сторону села Татарів, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила дорогу, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Відомості по факту вказаного ДТП, 06.12.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019090110000241 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За результатами досудового розслідування встановлено, що у даній дорожньо-транспортній пригоді відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.\~1ст.\~286 КК України, оскільки водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим постановою начальника СВ ВП № 1 (м.\~Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 12.04.2021 вказане кримінальне провадження закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у діях [PERSON] . Разом з тим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала закритий травматичний перелом правої плечової кістки, закриту травму ділянки правого гомілково-ступеневого суглобу у вигляді перелому зовнішньої кістки, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забійну рану лобної ділянки, які відповідно до висновку експерта № 78 від 02.03.2020 за № 1396/108/52 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. У зв`язку із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачка [PERSON] зазнала матеріальної шкоди, зумовленої лікуванням та реабілітацією та моральної шкоди, у зв`язку з перенесеними фізичними та душевними стражданнями. За загальним правилом, визначеним у частинах першій-другій статті 1166 ЦК України та частині першій статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини. У той же час, цивільне законодавство передбачає певні особливості цивільно-правової відповідальності у випадку, якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки. Так, згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20) від 01 липня 2020 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Разом із цим, як вбачається зі змісту частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №\~756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №\~447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №\~601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла [PERSON] (позивачка), якій заподіяно внаслідок ДТП тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП із наслідкам, спрямованими на ушкодження її здоров`я та заподіяння каліцтва, а тому суд вважає, що є підстави для стягнення з Відповідача, як особи, яка завдала шкоду джерелом підвищеної небезпеки Позивачці, заподіяну останній шкоду. Щодо доводів Сторони відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, то Суд виходить з такого. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 (справа № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20). До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на викладене, відсутність вини водія (відповідача) транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). У ході судового розгляду та за результатами огляду у судовому засіданні матеріалів закритого кримінального провадження № 12019090110000241 від 06.12.2019 встановлено, що відповідач [PERSON] керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб. Положеннями Закону Україну від 5 липня 2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього. Ураховуючи викладене, суд вважає, що оскільки Відповідач керував цим транспортним засобом на передбачених законом підставах, а саме на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, то останній володів вказаним транспортним засобом на правовій підставі. Позивачка зазначає, що у період з 05.12.2019 по 23.12.2019 перебувала на лікуванні, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №\~3553/19. А також з 23.12.2019 по 20.03.2020 проходила реабілітацію у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний спеціалізований кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка». Про відшкодування витрат на лікування у сумі 4\~377 грн 00 коп остання звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», оскільки цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована на підставі відповідного Договору у вказаній страховій компанії. В рамках даної справи, Позивачка просить стягнути з Відповідача витрати за оплату проходження реабілітації у КНП «Обласний спеціалізований кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» в розмірі 3000 грн, на підтвердження чого надала квитанцію до прибуткового касового ордера №\~4 від 17.01.2020 за підписом головного бухгалтера та касира зі штампом: «Оплачено» та назвою підприємства/організації: «КНП ІФОСКТС «Смерічка» ІФОР. А тому, вказані витрати підлягають стягненню з Відповідача. Також Позивачка просить стягнути з Відповідача витрати, понесені на транспорт (заправка транспортних засобів паливом) у зв`язку із доїздом її родичів до медичних закладів, де вона лікувалася, у сумі 6\~388 грн 04 коп. Обгрунтовує необхідність понесення останніх тим, що тривалий час перебувала в медичних закладах, які розташовані на відстані від домівки. Відтак, родина змушена була добиратись до районних центрів автомобілем. Оскільки дана подія відбувалась в період загального посиленого режиму карантину (з 05.12.2019 по 20.03.2020), то донька потерпілої [PERSON] змушена була доїжджати до медичних закладів в місто Яремче та до санаторію виключно автомобілем. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження транспортних витрат до матеріалів позовної заяви долучено копії чеків. Однак, копії вказаних документів нечіткої якості, місцями не дають можливості відтворити їхній зміст та не містять прямої інформації, або додаткових доказів, які б у логічному взаємозв`язку давали підстави дійти Суду висновку, що ці витрати дійсно понесла Сторона Позивача. Представником Позивачки у судовому засіданні також вказані обставини не були доведені. Відтак, суд вважає, що в цій частині позивачка не обгрунтувала належними доказами позовні вимоги, а тому останні не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Як уже зазначалося, згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачка оцінює загальну суму, завданої моральної шкоди в розмірі 70 000,00 грн. В обгрунтування моральної шкоди зазначає, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка несла реальну загрозу її життю, а також через тілесні ушкодження, зазнала душевних страждань та хвилювань. Їй завданої фізичного болю. Позивачка втратила можливість самостійно продовжувати нормальний ритм свого життя. Стала потребувати сторонньої допомоги в елементарних потребах: приготування їжі, одягання, вмивання, вихід з дому. Це спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі. Страх після ДТП, який супроводжує її щоночі призводить до безсоння та нервозності, а також ослаблення організму в цілому. Як наслідок появились безкінечні головні болі, різкі перепади артеріального тиску, швидка втомленість, болі в суглобах та тілі. Єдиною радістю в повсякденному житті це була фізична праця по господарству: догляд за домашніми тваринами (мала 6 кіз) та догляд за рослинами на земельній ділянці. Після травмування Позивач позбулася можливості доглядати за улюбленими рослинами та тваринами. Наслідком травмування є значне погіршення пам`яті Позивача. Остання потребує постійної уваги та допомоги у фізичному, повсякденному житті. Близькі родичі також відчувають напруженість та тривогу, оскільки стан її здоров`я різко погіршився. Сума моральної шкоди у розмірі 70\~000 не покриє тих душевних страждань і емоційних переживань, які виникли після пережитого, однак буде справедливим розміром сатисфакції в даному випадку. Суд, враховуючи наявність моральної шкоди у Позивачки, яка була завдана останній внаслідок заподіяння шкоди її здоров`ю у виді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості внаслідок наїзду на неї відповідачем [PERSON] автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , а також реальної загрози її життю, у зв`язку з цим, та виходячи з норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з Відповідача з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали Позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивачки моральну шкоду в загальному розмірі 10 000 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Барнич В.М. просив стягнути з Віповідача на користь Позивачки суму витрат на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Сторона Позивача просить стягнути з Відповідача 5000 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено Договір про надання професійної (правничої) допомоги № 0238-ц від 13 липня 2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» та позивачкою [PERSON] (далі - Договір); Детальний опис робіт (наданих послуг) до Договору від 31.07.2020, з якого вбачається перелік наданих послуг адвокатами АО «АВТОПОМІЧ» та їх вартість у розмірі 5000 грн (а.с. 32). Також до матеріалів справи долучено ордер про надання правової допомоги Серії ВС № 1051078 адвокатом Барничем В.М., виданий Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» на підставі Договору про надання правничої допомоги № 0239-ц від 13 липня 2020, особу, якій надається правова допомога зазначено [PERSON] позивача у справі. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» Барничем В.М. та їх оплата підтверджена належними доказами. Також, факт надання правових послуг та розмір відшкодування правової допомоги не оспорюється Відповідачем. Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст.\~137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення статтей 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідності до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та АО «АВТОПОМІЧ» визначили розмір витрат на правову допомогу у Договорі про надання правничої допомоги № 0239-ц від 13 липня 2020. Такий розмір становить 5000 грн 00 коп. Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 3000 грн, що не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача [PERSON] як особи, котрій було завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, на часткову компенсацію сплачених нею коштів за правову допомогу щодо захисту її права, надану їй кваліфікованим адвокатом. На підставі викладеного,

Outcome: partial