Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [INFO] померла її матір [PERSON] , яка на день смерті проживала у м. Сорокине Луганської області, Україна. Їй необхідно встановити факт смерті, оскільки лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті померлої особи були видані на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті потрібно з метою отримання свідоцтва про смерть в порядку, визначеному законодавством України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. 01.09.2022 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви та відкрито провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно із копією паспорта громадянина України [NUMBER] року [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Краснодон Луганської області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №368 та копією довідки про причину смерті №368, виданих 26.08.2022 медичним закладом самопроголошеної «Луганської народної республіки», [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Краснодон, самопроголошеної «ЛНР», внаслідок постінфарктного кардіосклерозу. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Таким чином, заявник [PERSON] має право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд враховує, що м. Сорокине (колишня назва - Краснодон) Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлої особи у встановленому законом порядку. При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази, суд вважає доведеним факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Краснодон Луганської області, яка померла [INFO] у м. Сорокине Луганської області, Україна. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення. З врахуванням положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати по цій справі заявнику не відшкодовуються, оскільки іншого не встановлено законом.

Outcome: approved