Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду із позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни (далі - КП «Київжитлоспецексплуатація», Відповідач-1), , третя особа: [PERSON] (далі - [PERSON] ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. від 13.03.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45920687 та скасувати запис про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 22 серпня 2015 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1514. В той же день приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. сформований витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 21 квітня 2021 року до квартири прийшов [PERSON] , який повідомив що він є власником даної квартири, на підтвердження чого надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 11.03.2019 державний реєстратор КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45920687 від13.03.2019 та внесено запис про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] . Посилаючись те, що на спірним рішенням державного реєстратора його права, як власника спірного майна порушені звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року заборонено [PERSON] та іншим особам відчужувати квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46754280000) та вносити зміни шляхом внесення записів про право власності/довірчої власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46754280000), яка належить [PERSON] на праві власності. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 22 червня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позову та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що підставою для державної реєстрації було рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898/15ц від 31 березня 2016 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26 лютого 2014 року. Звернув увагу, що укладаючи спірні договору [PERSON] та [PERSON] було відомо, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Крім того, відповідно до приписів ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та скасування відповідного запису не може бути задоволена без одночасного припинення права власності на нерухоме майно, а оскільки такої вимоги позивач не заявляв, то просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини третьої статті12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсною довіреність від 4 червня 2010 року, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 4 червня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хабанець В.П., від імені [PERSON] померлої [INFO] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,50 кв.м. в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та витребувано вказану квартиру у [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11червня 2014 року рішення Дарницького районного суду № 753/11346/13 від 26 лютого 2014 року залишено без змін. На виконання рішення суду від 26.02.2014р. Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16.02.2015р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, а 25.06.2015р. до відділу звернувся [PERSON] з заявою про завершення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що останній 10.06.2015р. придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] і як доказ надав державному виконавцю Договір купівлі-продажу. Дані обставини стали підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмила Василівна про витребування майна з чужого незаконного володіння. Під час розгляду справи № 753/12898 судом були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: ухвалою суду від 02 березня 2016 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898 від 31 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,50 кв.м. Не погоджуючись з рішенням суду № 753/12898 від 31 березня 2016 року [PERSON] , який з 22 серпня 2015 року був власником спірної квартири та не брав участі у розгляді справи подав апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2021 року, апеляційну скаргу задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасовано. У задоволенні позову, відмовлено. Судом зроблено висновок, що спірна квартира за рішенням суду першої інстанції була витребувана з чужого незаконного володіння [PERSON] , який вже не був власником або володільцем спірного майна, а тому є неналежним відповідачем у справі за віндикаційним позовом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кисельовою Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1514, за яким [PERSON] продав належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2015 року квартиру, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . В той же день приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. сформований витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] 11.03.2019 року державним реєстратором КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45920687 від13.03.2019 та внесено запис про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підставою для державної реєстрації є рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898/15 від 31.03.2016 року; рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26.02.2014 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що на спірним рішенням державного реєстратора його права, як власника спірного майна порушені, оскільки на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності № 45920687 від 13.03.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2015 року, а тому держаний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій на підставі п.5 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час вирішення спору) державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно пунктом п`ятим частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення суду гарантується встановленням відповідальності за його невиконання. Питання обов`язковості судового рішення висвітлюється в низці рішень Європейського суду з прав людини. В Рішенні у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії від 28 липня 1999 року Суд наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. В рішенні у справі «Войтенко проти «України» сказано, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок». Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії»). Зважаючи на викладене, суд не може погодитися з доводами позивача про незаконність рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , оскільки право власності у [PERSON] було первинним та виникло раніше, ніж право власності [PERSON] на спірне майно, тобто до 22 серпня 2015 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346 від 26 лютого 2014 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, тому суд виходячи із принципу добросовісності та справедливості, приходить до висновку, що державна реєстрація цього майна за іншою особою не може свідчити про втрату [PERSON] свого права на нерухоме майно у цьому разі, оскільки його право є пріоритетним відносно зареєстрованого права. Суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості з об`єктивним причин зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно протягом багатьох років, викликаних об`єктивними причинами - тривалими судовими тяжбами, а тому відмова у його реєстрації свідчила би про невиправдане втручання у право особи на мирне володіння своїм майном. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що добросовісність [PERSON] , [PERSON] поставлені під сумнів, оскільки вони були обізнани про право власності [PERSON] на спірну квартиру, що підтверджується рішеннями суду від 26 лютого 2014 року, 31 березня 2016 року, однак в подальшому незважаючи на це [PERSON] відчужив дане нерухоме майно [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні, призначеному на 18 лютого 2021 року за завою [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову представник заінтересованої особи [PERSON] щодо задоволення клопотання про зняття заходів забезпечення позову не заперечувала, просила зняти арешт на квартиру [ADDRESS] , вказала, що її довіритель не має жодних претензій до [PERSON] та визнає право власності на вказану квартиру за останнім (а.с.17-18). Натомість судом не встановлено недобросовісність [PERSON] як набувача спірного майна. Зважаючи на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача про порушення його прав та відмовляє у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог. Суд критично сприймає доводи відповідача в частині застосування положень частини третьої 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про те, що вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та скасування відповідного запису не може бути задоволена без одночасного припинення права власності на нерухоме майно, а оскільки 26 липня 2022 року набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абзаци другий - четвертий частини третьої статті 26 Закону № 1952 викладено у новій редакції. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідно до положень частини дев`ятої статті 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року та ухвали Дарницького районного суду від 12 жовтня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed