Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом в якому просить: - визнати протиправним нак аз виробничого підрозділу «Знам`янська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 13.12.2021 № Е4-3-3-01/649 «Про відсторонення від роботи», яким його відсторонено від роботи з 13.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення; - зобов`язати Акціонерне товариство «Укрзалізниця» нарахувати та виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня незаконного відсторонення від роботи, 13.12.2021, на підставі наказу від 13.12.2021 №Е4-3-3-01/649 по день фактичного допуску до роботи та стягнути судові витрати на його користь. В обгрунтування позову вказав, що з 15.11.2017 він працює у Знам`янській залізниці ПАТ «Укрзалізниця». З 22.10.2018 переведений електромеханіком дільниці 1 групи в ремонтно- ревізійну дільницю 1 групи Виробничого підрозділу «Знам`янська дистанція електропостачання» Служби електропостачання регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». 26.11.2021 йому було вручено попередження про те, що працівники АТ «Укрзалізниця» підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністерства України. У попередженні зазначалось, що працівники, які не пройдуть щеплення проти COVID-19 до 09.12.2021 будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати, на підставі статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». У попередженні зазначалось, що період відсторонення не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, а також до стажу, що надає право на щорічну відпустку, а також під час відсторонення не будуть оплачуватись лікарняні. 10.12.2021 начальником дільниці [PERSON] , помічником начальника з кадрових питань Легенькою О.С., головою профспілкового комітету Мостовим Є.М. було складено акт №2 про те, що 10.12.2021 [PERSON] не надав до виробничого підрозділу «Знам`янської дистанції електропостачання» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи двома доказами вакцини або висновок лікаря про наявність протипоказань до обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Наказом про відсторонення від роботи №Е4-3-3-01/649 від 13.12.2021 [PERSON] було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2. Строк відсторонення, згідно наказу, триватиме до усунення причин які зумовили таке відсторонення. У своєму наказі відповідач посилається на те, що відповідно до п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 (із змінами відповідно до постанови КМУ від 20.10.2021 № 1096) передбачено, що керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані забезпечити відсторонення від роботи (виконання обов`язків) працівників, для яких обов`язковість профілактичної вакцинації проти COVID-19 визначена Переліком №2153, якщо вони відмовляються або ухиляються від вакцинації. Уважає, що відсторонення його від роботи є неприпустимим та таким, що порушує його права як громадянина України та працівника, а дії роботодавця незаконними та такими, що порушують низку нормативно-правових актів та основний закон Конституцію України. Зазначає, що роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив його від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, тому у даному позові просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.01.2022 дану справу передано за пісудністю до Олександрівського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою суду від 07.02.2022 дану справу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.02.2022 на адресу суду надійшла заява з усунутими недоліками. Ухвалою суду від 18.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 10.05.2022 на адресу суду надійшли уточнення до позовної заяви, згідно яких позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що відповідачем видано наказ про відсторонення його від роботи. Вважає даний наказ незаконним з підстав, зазначених у позовній заяві. Конституція України гарантує право на працю. Таке право позивача було обмежено. Вказане право не може бути обмежено, крім випадків чітко визначених законом (зокрема надзвичайний стан, воєнний стан). Оспорюваний наказ був прийнятий 13 грудня 2021 на підставі ст.46 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), Постанов КМУ, які регулюють перелік професій, що підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, а також постанови КМУ про запровадження карантину в Україні. Зауважує, що оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами стосуються відсторонення від роботи необхідним є аналіз положень, які визначають порядок такого відсторонення. Стаття 46 КЗпП України чітко передбачає випадки коли таке відсторонення може бути. Випадки не щеплення в даній статті не передбачені. Трудові правовідносини регулюються спеціальними законами, а не нормативно-правовими актами. Крім того, у повідомленні щодо відсторонення від роботи зазначено, що позивач, крім позбавлення права на заробітну плату, позбавляється страхового стажу, права на зарахування днів відсторонення при обрахунку днів відпусток. А тому вважає, що наказ про відсторонення є незаконним, тобто прийнятий з порушенням Конституції України, міжнародних нормативно-правових актів та КЗпП України. Будь-яких підстав для відсторонення не було. Також, просить стягнути середню заробітну плату за період, який був обрахований на момент подання позовної заяви. Представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився\~надав заяву\~про розгляд\~справи без\~участі представника\~відповідача (а.с.73). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до наказу начальника дистанції [PERSON] №179/ОС від 14.11.2017 та трудової книжки [NUMBER] (дата заповнення 16.09.2008) на ім`я [PERSON] убачається, що він дійсно призначений на посаду електромеханіка (тягової підстанції) дільниці 1 групи тягової підстанції Знам`янка 1 групи з 15.11.2017 та 22.10.2018 переведений електромеханіком дільниці 1 групи в ремонтно ревізійну дільницю 1 групи (а.с. 8-10). Відповідно до попередження, [PERSON] повідомлено про обов`язкове щеплення від COVID-19. При чому, серед іншого, у такому повідомленні зазначено, що працівники, які не пройдуть щеплення проти COVID-19 до 09.12.2021 будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати (а.с. 11). Відповідно до наказу від 13.12.2021, виданого начальником дистанції «Про відсторонення від роботи [PERSON] » останній відсторонений від роботи з 13.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення (а.с. 13). Як визначено в ст.\~8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ст.\~129\~Основного Закону\~України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Трудовий спір, який у даному цивільному процесі розглядається судом, стосується встановлення законності наказу про відсторонення від роботи працівника закладу загальної середньої освіти й правомірності невиплати відповідному працівнику заробітної плати. Суд, вирішуючи питання щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування Наказу від 13.12.2021 №Е 4-3-3-01/6 про відсторонення його від роботи, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Як визначено в ст.\~46\~КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/98 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. За змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)). Таким актом є, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень. Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст.\~12\~Закону України\~"Про\~захист населення\~від інфекційних\~хвороб" профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення. Відповідно до ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ). Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року за № 521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19». Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070). Вказаний нормативно-правовий акт, яким встановлено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є самостійним актом зобов`язального характеру, його ухвалення Міністерством охорони здоров`я України як центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, відповідає положенням ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Підпунктом 2 п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено обов`язок керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст.46 Кодексу законів про працю України, ч.2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації, виданий закладом охорони здоров`я. Таким чином, зазначеною нормою чітко визначено інший, прямо не передбачений у ст.46 КЗпП України випадок відсторонення працівника від посади: за умови його відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. При цьому цей інший випадок не є тотожним іншому випадку, встановленому у ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», що вимагає подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби для ухвалення адміністрацією підприємства наказу про відсторонення. Суд враховує відсутність у ст.116 Конституції України повноважень Кабінету Міністрів України звужувати обсяг прав і свобод людини, встановлений Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги положення ст.19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, відсторонення позивача від посади відбулось на підставі закону, а саме - ст.46 КЗпП України, у той час як постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 встановлено один з випадків, при настанні якого вказана стаття КЗпП України підлягає застосуванню. Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності, у встановленому порядку неконституційною не визнавалась, в судовому порядку не скасовувалась, а тому підлягає застосуванню. Вимога про обов`язковість вакцинації від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для осіб певних професій та підприємств не може вважатися примушуванням працівників до вакцинації, оскільки фактично у даному випадку особа, яка обіймає відповідну посаду, постає перед вибором - вакцинуватися і продовжувати роботу або,

Outcome: dismissed