Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

03.08.2022 року [PERSON] (далі заявник) звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з заявою до [PERSON] (далі заінтересована особа) про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до місця реєстрації заявника за адресою: [ADDRESS] , в будь-який час доби; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до заявника в будь-який час доби; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до місця перебування дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в будь-який час доби; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні розмови із заявником та дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник вказує на те, що [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, агресивно поводиться, погрожує заявнику фізичною розправою, неодноразово застосовував до заявника фізичне насильство у присутності дітей, ображає її та висловлюється нецензурною лайкою, з`являється до заявника додому у стані алкогольного сп`яніння. Вихованням дітей він не займається та має заборгованість зі сплати аліментів. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2022 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 173/988/22, судове засідання призначено на 04.08.2022 року. У судовому засіданні 04.08.2022 року заявник підтримав викладені у заяві вимоги та просив суд задовольнити їх. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 04.08.2022 року проти задоволення заяви заперечив, оскільки всі наведені заявником обставини не відповідають дійсності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України (далі ЦПК України) та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), який прийнято з метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII). Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII). Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №\~2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII). Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.06.2022 у справі № 466/180/22. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 522/22472/21 видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 зазначено, що докази мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства. Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилається на те, що [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, агресивно поводиться, погрожує заявнику фізичною розправою, неодноразово застосовував до заявника фізичне насилля у присутності дітей, ображає її та висловлюється нецензурною лайкою, з`являється до заявника додому у стані алкогольного сп`яніння. Вихованням дітей він не займається та має заборгованість зі сплати аліментів. Проте, заявником в порушення вимог статей 12, 81\~ЦПК України не надано суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення колишнім чоловіком [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно заявника чи їхніх спільних дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Наданий заявником талон-повідомлення єдиного обліку № 4947 про звернення до правоохоронних органів із заявою про те, що 22.06.2022 року о 17:00 год. [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння стукав у двері за місцем мешкання заявника суд до уваги не приймає, оскільки сам факт звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 201/5512/20 (провадження № 61-86св21) зроблено висновок про те, що «неодноразові звернення заявника до правоохоронних органів та наявність термінового заборонного припису стосовно кривдника не підтверджують факт вчинення особою насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України), і не є доказом вчинення адміністративного правопорушення. Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо колишньої дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом». Доказів пред`явлення [PERSON] підозри у вчиненні кримінального правопорушення по відношенню до заявника чи їх спільних дітей суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів притягнення [PERSON] до кримінальної чи адміністративної відповідальності за фактом домашнього насильства Будь-яких доказів на підтвердження нанесення заявнику тілесних ушкоджень або вчинення [PERSON] психологічного насильства матеріали справи не містять. Інших доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника чи їх дітей також суду надано не було. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено, що існує загроза вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника та неповнолітніх дітей, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, як і відсутні докази того, що такі ризики є реальними, внаслідок чого у суду відсутні підстави для застосування до [PERSON] обмежувального припису. З огляду на суть обмежувального припису, як тимчасового заходу виконуючого захисну та запобіжну функцію, направленого на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях, а також те, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. За таких обставин, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими та недоведеними, внаслідок чого відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed