Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] .Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2007 року вона з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . В шлюбі було набуте майно, а саме відповідно договору купівлі-продажу від 27 лютого 2013 року було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , який засвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою Ю.І.. Квартира згідно договору купівлі продажу та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 27 лютого 2013 року належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] .. Квартира придбана на спільні кошти як подружжя, тому являється спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується п.11 даного договору купівлі-продажу де зазначено, що покупець на момент підписання договору перебуває у шлюбі з нею і що від неї є згода на купівлю квартири, посвідчена належним чином В позасудовому порядку вирішити питання поділу спільного майна відповідач не бажає, що спонукало її звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, пославшись на вище означені обставини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав не заперечував проти задоволення позовних вимог та поділити квартиру між ним та позивачкою. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи у повному об`ємі, суд приходить до висновку про можливе задоволення позовних вимог з таких підстав: Як слід з копії паспортів сторін вони є громадянами України. (а.с.41) З копії свідоцтва про шлюб слід, що сторонами був зареєстрований шлюб 04 жовтня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва актова запис №1478(а.с.7,32) Згідно копії свідоцтва про народження у сторін народився син [PERSON] [INFO] , про що мається реєстрація у Дніпровському районному м. Києва відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с.8) З копії договору купівлі-продажу від 27 лютого 2013 року слід, що відповідач [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] за її згодою зробив купівлю квартири за адресою [ADDRESS] .(а.с.9,31) Згідно копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слід, що 27.02.2013 року за [PERSON] було зареєстровано договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] .(а.с.10) З копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави слід, що на квартиру за адресою [ADDRESS] будь які обтяження відсутні. (а.с.11) За технічним паспортом на квартиру за адресою [ADDRESS] жила площа складає 36,2 кв.м..(а.с.12-17) За звітом про оцінку майна однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] вартість квартири складає 312581,00 гривень (а.с.19-38) Як слід з акту від 13 липня 2022 року складеного інженером нерухомого майна [PERSON] за адресою [ADDRESS] , факту самовільного будівництва не виявлено.(а.с.39) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання позивачки [PERSON] вона має реєстрації у [ADDRESS] . (а.с.43) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання сина позивачки [PERSON] він має реєстрацію [ADDRESS] . (а.с.44) За актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 08 липня 2022 року слід, що сторони разом з сином проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.45) За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст.65 СК України слід, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Згідно з пунктом 22 вищевказаної постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23,24 постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] .. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 2655,30 грн., що підтверджується квитанціями № 43629011-1 від 27.07.2022, № 43628977-1 від 27.07.2022. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України,\~слід,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже сплачений судовий збір стороною позивача повинен бути стягнути з сторони відповідача, оскільки позовні вимоги позивача були задоволені. На підставі\~викладеного

Outcome: approved