Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

30 травня 2022 адвокат Рева І.О., що діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі ГУ НП в Київській області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 07.08.2021 року близько 23 год. 10 хв. позивач разом з дружиною, рухаючись на автомобілі Нonda Civic, д.н.з. [NUMBER] в м. Фастів по вул. Шевченка, був зупинений інспектором ВРПП Фастівського РУП Пономаренком Р.С. з метою перевірки дотримання вимог безпеки дорожнього руху, а саме перевірки полісу страхування. Після пояснення причин його відсутності (наявність посвідчення учасника бойових дій) у працівників поліції виникла підозра у порушенні останнім правил дорожнього руху в частині відсутності підсвітки заднього державного номерного знака в темну пору доби, що не відповідало дійсності. Вказані обставини не завадили працівнику поліції скласти відносно [PERSON] постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №142463. Таким чином, на підставі вказаної вище постанови [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Окрім цього, того ж дня у працівника поліції виникла підозра щодо перебування останнього у стані сп`яніння, в зв`язку з чим відносно нього були складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №142463 від 07.08.2021р. позивач не погодився та у встановлений законом строк оскаржив її до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022р. №381/2955/21 постанову серії БАВ №142463 від 07.08.2021р. скасовано. А постановою Баришівського районного суду Київської області від 12.04.2022 №381/2907/21 провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Так, мотивуючи свої рішення, суди зазначили, що наявні в матеріалах справ докази не доводять вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених чч.1ст. 121, 130 КУпАП. Позивач зазначив, що працівниками Фастівського районного управління поліції Головного правління НП в Київській області при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення та протоколу у справі про адміністративне правопорушення та направленні матеріалів до суду, було грубо порушено права позивача, що призвело до його вимушеного виправдування перед судом в зв`язку з необґрунтованим притягненням до відповідальності за адміністративні правопорушення, яких він не вчиняв. Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 75 000 гривень. 20.06.2022 відповідно до ухвали Фастівського міськрайонного суду було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання адвокат Рева І.О. та [PERSON] не з`явились, через електронний суд Рева І,О. направила заяву по підтримання позовних вимог та просила суд розглянути справу без участі позивача та його представника. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату судового розгляду, причин неявки суду не повідомили. Представник відповідача ГУ НП в Київській області подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечують, вважають, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не є доказом заподіяння моральної шкоди. Представник відповідача ДКСУ подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодних прав позивача не порушували, підстав для стягнення моральної шкоди не вбачають, оскільки на їх думку, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Вивчивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.08.2021 року близько 23 год. 10 хв. [PERSON] рухаючись на автомобілі Нonda Civic, д.н.з. [NUMBER] в м. Фастів по вул. Шевченка, був зупинений інспектором ВРПП Фастівського РУП Пономаренком Р.С. з метою перевірки дотримання вимог безпеки дорожнього руху, а саме перевірки полісу страхування. Після пояснення причин його відсутності (наявність посвідчення учасника бойових дій) у працівників поліції виникла підозра у порушенні останнім правил дорожнього руху в частині відсутності підсвітки заднього державного номерного знака в темну пору доби. В подальшому, відносно [PERSON] було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №142463. На підставі вказаної вище постанови, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Того ж дня, 07.08.2021, у працівника поліції виникла підозра щодо перебування останнього у стані сп`яніння, в зв`язку з чим відносно нього були складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №142463 від 07.08.2021р. позивач не погодився та у встановлений законом строк оскаржив її до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022р. №381/2955/21 постанову серії БАВ №142463 від 07.08.2021р. скасовано. Постановою Баришівського районного суду Київської області від 12.04.2022 №381/2907/21 провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Як вбачається із судових рішень, наявні в матеріалах справ докази не доводять вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1ст. 121, 130 КУпАП. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). В даному випадку, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення та скасування постанови інспектора ВРПП Фастівського РУП від 07.08.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, права позивача були порушені незаконними діями інспектора ВРПП Фастівського РУП Пономаренка Р.С., який відповідною постановою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Крім цього, постановою Баришівського районного суду Київської області від 12.04.2022 (справа № 381/2907/21) провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративнї відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, суди зазначили, що наявні в матеріалах справ докази не доводять вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.. 121, 130 КУпАП. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій працівників Фастівського РУП, які виразились у неправомірному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, що призвело до вимушеного виправдовування перед судом, були грубо порушені його конституційні права. В житті позивача відбулись суттєві неприємні зміни, а саме постійне витрачання часу на відвідування судових установ у зв`язку з розглядом справ про притягнення до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення звичайного режиму життя, зумовило емоційну пригніченість, спричинило незаплановані витрати та душевні хвилювання. Окрім цього, позивач працює на посаді начальника другого відділу Броварського районного територіального центру та соціальної підтримки (військовий комісар) і чутки по притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП значно зашкодили його репутації та підірвали авторитет серед підлеглих. Незаконні дії працівників Фастівського РУП негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми та в родині, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної моральної шкоди, позивач оцінив в 75 000 гривень. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2022 року, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500 гривень. Початок перебігу строку заподіяння шкоди, суд рахує (виходячи з позовних вимог) з моменту притягнення до адміністративної відповідальності 07.08.2021 року по 12.04.2022 року (дата прийняття судом постанови про закриття провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення), а тому на думку суду загальна тривалість строку заподіяння шкоди становить вісім місяців. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час розгляду адмінматеріалів визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача моральної шкоди у розмірі - 52 000 гривень, згідно розрахунку: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 8 (кількість місяців перебування під судом). Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що відшкодування в розмірі 52 000 гривень відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тому, шкода дійсно має стягуватися з Державного бюджету України. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 52 000 гривень Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial