Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

В липні 2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] . З 2020 року спільно з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть, не має взаємних прав та обовязків, які притаманні чоловікові та дружині, офіційно в шлюбі не перебували. І з цього часу відповідач матераільну допомогу на утримання дитини не надає. Фактично несе всі витрати повязані з забезпеченням спільної дитини. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач змушена звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді від 27.07.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву в якій просили розгляд цивільної справи проводити без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Виходячи з положень статті 154 Сімейного Кодексу України позивач звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Судом встановлено, що сторони згідно актового запису № 78 від 03.07.2019 року мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народженя Серія [NUMBER] ), який проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (довідка Вільшанської селищної ради від 19.07.2022 № 16-18/3/126). На даний час батько належним чином не бере участь в утриманні свого неповнолітнього сина. Згідно із частино 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 1 статті 12 цього Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до статті 180, частини 3 статті 181 СК Українии, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приписами частини 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, судом враховує вік дитини та можливість батька здійснювати утримання сина., та те, що стягнення аліментів є певною гарантією нормального розвитку дитини та розмір аліментів, що заявлений позивачем є таким, що визначений законодавством України, обґрунтованим, оптимальним та не завищеним, визначає необхідним стягувати на утримання дитини аліменти в у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved