Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суми вкладу за договором № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року у розмірі 26 930,00 доларів США, за договором № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року у розмірі 41 195,00 доларів США, за договором № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 р. у розмірі 40 000,00 доларів США, відсотки за користування вкладами у розмірі 51 281,59 доларів США, 3% річних у розмірі 132,93 доларів США, пеню у розмірі 138 4261,30 грн. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12 березня 2021 року (т. 1 а.с. 52). 30 березня 2021 року від представника відповідача Кахраманова Р.Н. надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», які є предметом спору - № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року, № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року, № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 року, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу, а отже є належним відповідачем у вказаній справі. Вказане, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 10 червня 2021року (т. 1 а.с. 81). 12 квітня 2021 року до суду від представника відповідача Кахраманова Р.Н. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник відповідача вказує, що позивачем неправильно здійснено розрахунок відсотків. Посилаючись на те, що позивач звернувся із заявою про повернення грошових коштів у повному обсязі (про розірвання договору) 22.01.2015 року, а отже, вважає при розрахунку відсотків по спірним депозитним договорам має бути застосована відсоткова ставка «на вимогу» з 6 січня 2014 року у розмірі 1,0% річних відповідно до Наказу АТ КБ «ПриватБанк» № 7 від 05 січня 2014 року та з 04 травня 2017 року зі ставкою 0,01% річних відповідно до Протоколу Комітету управління активами і пасивами АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, просив застосувати до вимог позивача щодо стягнення 3% річних наслідки спливу строку позовної давності. 29 червня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає, що переведення боргу відповідачем на нового боржника ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» було здійснено з порушенням вимог законодавства, зокрема, у зв`язку із тим, що позивача не було проінформовано належним чином про вказаний факт заміни боржника та не було надано її згоди на переведення боргу на підставі договору б/н від 17 листопада 2014 року, а отже вважає даний договір нікчемним. Крім того, посилаючись на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 15 березня 2021 року у справі № 757/58605/19-ц, вважає, що належним відповідачем у справі є саме АТ КБ «ПриватБанк», оскільки банком не було надано доказів на підтвердження факту надання згоди позивачем на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон» (т. 1 а.с. 99-102). 27 квітня 2021 року від представника позивача надійшла заява щодо письмових заперечень відповідача (т. 1 а.с. 235-236), відповідно до яких договір про переведення боргу за мовчазною згодою без письмової згоди кредитора є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, що стверджується і відповідною судовою практикою Ухвалою суду від 21 липня 2021 року залучено у в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ФК «Фінілон» (т. 1 а.с. 106). 13 вересня 2021 року у справі зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом фізичної особи до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу (т. 1 а.с. 120). Ухвалою суду від 25 січня 2022 року у справі поновлено провадження та призначено до судового розгляду на 6 квітня 2022 року (т. 1 а.с. 153). Представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, зазначив, що оскільки позивачем було направлено письмову заяву від 22 січня 2015 року про розірвання спірних договорів, яка отримана банком 27 січня 2015 року, то в силу вимог ч. 3 ст. 651 ЦК України такі договори є розірваними через два банківських дні з дати отримання заяви, тобто з 29 січня 2015 року, а отже з дня розірвання договору банківського вкладу будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад відсутні. Також зазначив, що нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосовано до даних правовідносин з моменту розірвання договорів вкладу, а саме, з 27 січня 2015 року, оскільки між сторонами припинено споживчі правовідносини. Представник позивача [PERSON]. до судового засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі та позивача. Представник відповідача Кахраманов Р.Н. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон» до судового засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність та у відсутність представника позивача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Кахраманова Р.Н. , дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено ряд договір банківського вкладу: 1)договір № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року на оформлення вкладу стандарт» на суму 26 930,00 доларів США з процентною ставкою 9% річних, строком на 366 днів до 02 листопада 2013 року включно (т. 1 а.с. 12). 2)договір № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 41 195,00 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком на 92 дні до 06 листопада 2013 року включно (т. 1 а.с. 14). 3)договір № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 40 000,00 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком на 92 дні до 6 листопада 2013 року включно (т.1 а.с. 16). Судом встановлено, що внесення грошових коштів на передбачені договорами відповідні рахунки підтверджуються копіями квитанцій про внесення коштів на рахунок банку, висновком експерта № 1940/5236/5237 від 12 березня 2019 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у справі № 643/7994/17, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 31 липня 2018 року про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 27, 28, 31-44, 45, 46). 02 грудня 2020 року представник позивача [PERSON]. направив в АТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договорів банківського вкладу: № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року, № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року, № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 року, видачу суми вкладів та нарахованих відсотків, яка банком була отримана 4 грудня 2020 року, проте незадоволена (т. 1 а.с. 18-22). Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України такі договори є розірваними через два банківських дні з дати отримання заяви, тобто з 9 грудня 2020 року, оскільки 5 та 6 грудня 2020 року вихідні. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення). Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Судом встановлено, що внесення грошових коштів підтверджуються договорами, квитанціям,и висновком експерта № 1940/5236/5237 від 12 березня 2019 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у справі № 643/7994/17 у справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу (ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 1липня 2019 року вказаний позов залишено без розгляду), довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 31 липня 2018 року про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 27, 28, 31-44, 45, 46). Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено вказані договори банківського вкладу. До того ж представником відповідача факт укладання договорів між ним та позивачем не заперечувався. На підставі положень п. 6 договору № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року,п. 7 договору № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року, п. 7 договору № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 року строк дії договорів банківського вкладу був неодноразово пролонгований. Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, оскільки належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», так як останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами. Проте, такі доводи представника відповідача суд відхиляє, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «ПриватБанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язання відповідно до положень ст. 520 ЦК України. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум вкладів в розмірі 26 930,00 доларів США, 41 195,00 доларів США, 40 000,00 доларів США, оскільки між сторонами було укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується договорами, квитанціями та вказане не заперечується АТ КБ «ПриватБанк». Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України визначає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Тому, позовні вимоги про стягнення коштів, внесених за договорами депозитного вкладу, підлягають стягненню у відповідній іноземній валюті - долари США, а не в їх гривневому еквіваленті. Водночас, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. Водночас, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПриватБанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківських вкладів з цих підстав є безпідставним. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, то суд дійшов висновку про їх задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Умовами договорів банківського вкладу передбачено його пролонгацію на умовах договору банківського вкладу. При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів, а у разі їх розірвання за процентною ставкою «На вимогу». Згідно з п. 6 договору вкладу SAMDN80000730232081, укладених між сторонами, якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який зазначений в розділі «дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши проце нішу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу (6 місяців) з дати початку продовження мінімального строку вкладу клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою «на вимогу» за фактичний строк користування вкладом. Аналогічна положення містяться і в п. 12, 13 договорів № SAMDN80000736972771, № SAMDN80000736972750. З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що відповідно наказу АТ КБ «ПриватБанк» № 7 від 5.01.2014 року встановлено ставку «на вимогу» у розмірі 1,0% річних з 6.01.2014 року. Витягом з протоколу Комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2017 року встановлено з 4.05.2017 року ставку за депозитними вкладати фізичних осіб в національній та іноземній валюті «до запитання» у розмірі 0,01% річних (т. 1 а.с. 88-91). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За укладеними договорами банківського вкладу передбачена можливість їх пролонгації без укладення додаткових договорів (п. 6 та п. 7 договорів відповідно), строк нового договору починається з наступного дня після закінчення строку договору. Оскільки позивач протягом тривалого часу не вимагав повернення суми вкладів, то договори банківського вкладу постійно продовжувались. Суд встановив, що 04 грудня 2020 року Головний офіс ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав заяву позивача про розірвання депозитних договорів, повернення вкладів та нарахованих відсотків. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже строком вимоги позивача в данному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів. Оскільки 5 та 6 грудня 2020 року були вихідними днями, датою розірвання договорів вкладу вважається 09 грудня 2020 року. Представник відповідача у своїх письмових пояснення неодноразово вказував, що позивач подав заяву про розірвання договорів вкладу від 22 січня 2015 року, яку було отримано банком 27 січня 2015 року. Водночас, матеріали справи не містять і представником відповідача будь-яких належних та допустимих доказів суду на підтвердження вказаного надано не було. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за договорами банківського кладу у таких розмірах: 1) За договором № SAMDN80000730232081 від 02 листопада 2012 року із сумою вкладу 26 930, 00 доларів США передбачено строк дії договору 366 днів, а саме до 02 листопада 2013 року (п. 1 та 20 договору) (т. 1 а.с. 12-13). Враховуючи можливість пролонгації договору та подання заяви про розірвання договору, договір продовжувався до 08 грудня 2020 року у такі періоди: - з 03 листопада 2013 року по 03 листопада 2014 року включно; - з 04 листопада 2014 року по 04 листопада 2015 року включно; - з 05 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року включно (2016 рік високосний та має 366 днів); - з 05 листопада 2016 року по 05 листопада 2016 року включно; - з 06 листопада 2017 року по 06 листопада 2018 року включно; - з 07 листопада 2018 року по 07 листопада 2019 року включно; - з 08 листопада 2019 року по 07 листопада 2020 року включно (2020 рік високосний та має 366 днів); - з 08 листопада 2020 року по 09 грудня 2020 року (неповний строк вкладу). Разом з тим, позивачем здійснено розрахунок суми процентів за користування вкладом за договором № SAMDN80000730232081 з 01 квітня 2014 року по 09 грудня 2020 року у розмірі 16 029,62 доларів США, які просить стягнути в судовому порядку (т. 1 а.с. 23-24). Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд обмежений пред`явленими позовними вимогами, а тому період нарахування та стягнення відсотків за цим договором банківського вкладу становить з 01 квітня 2014 року по 07 листопада 2020 у розмірі 9% від суми вкладу, що складає: 26 930,00 доларів США х 9% / 365 х 2 413 днів (кількість днів за період з 01.04.2014 р. по 07.11.2020 р.) 16 022,98 доларів США. За період з 8 листопада 2020 року по 8 грудня 2020 року відсотки нараховуються таким чином: 26 930,00 доларів США х 0,01% (ставка за вкладом «на вимогу») / 365 х 31 дні (кількість днів за період з 08.11.2020 р. по 08.12.2020 р.), що складає 0,23 доларів США. Тому, сума процентів за період з 1.04.2014 року по 8 грудня 2020 року становить 16 023,23 доларів США (16 022,98 доларів США + 0,23 доларів США), що підлягає стягненню з відповідача (в межах заявлених позовних вимог). 2) За договором № SAMDN80000736972771 від 06 серпня 2013 року із сумою вкладу 41 195,00 доларів США передбачено строк дії договору 92 дні, мінімальний строку дії вкладу 3 місяці, строк закінчення договору 6 листопада 2013 року включно (п. 27 договору). Враховуючи можливість пролонгації договору (на 92 дні) та подання заяви про розірвання договору, договір продовжувався до 08 грудня 2020 року у такі періоди: - з 07 листопада 2013 року по 06 лютого 2014 року включно; - з 07 лютого 2014 року по 09 травня 2014 року включно; - з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2014 року включно; - з 10 серпня 2014 року по 09 листопада 2014 року включно; - з 10 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно; - з 10 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно; - з 13 травня 2015 року по 12 серпня 2015 року включно; - з 13 серпня 2015 року по 12 листопада 2015 року включно; - з 13 листопада 2015 року по 12 лютого 2016 року включно; - з 13 лютого 2016 року по 14 травня 2016 року включно - з 15 травня 2016 року по 14 серпня 2016 року включно; - з 15 серпня 2016 року по 14 листопада 2016 року включно; - з 15 листопада 2016 року по 14 лютого 2017 року включно; - з 15 лютого 2015 року по 17 травня 2015 року включно; - з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року включно; - з 18 серпня 2017 року по 17 листопада 2017 року включно; - з 18 листопада 2017 року по 17 лютого 2018 року включно; - з 18 лютого 2018 року по 20 травня 2018 року включно; - з 21 травня 2018 року по 20 серпня 2018 року включно; - з 21 серпня 2018 року по 20 листопада 2018 року включно; - з 21 листопада 2018 року по 20 лютого 2019 року включно; - з 21 лютого 2019 року по 23 травня 2019 року включно; - з 24 травня 2019 року по 23 серпня 2019 року включно; - з 24 серпня 2019 року по 23 листопада 2019 року включно; - з 24 листопада 2019 року по 23 лютого 2020 року включно; - з 24 лютого 2020 року по 25 травня 2020 року включно; - з 26 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року включно; - з 26 серпня 2020 року по 25 листопада 2020 року включно; - з 26 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року (неповний строк вкладу - 14 днів). Позивачем здійснено розрахунок суми процентів за користування вкладом за договором № SAMDN80000736972771 з 01 квітня 2014 року по 3 грудня 2020 року у розмірі 17 885,40 дол. США. Розраховуючи суму процентів за користування вкладом зі строком вкладу 92 дні. Разом з тим, сума процентів за вкладом, яка належить до сплати позивачу за період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2020 року (повні строки вкладу)у розмірі 6,5% від суми вкладу має бути (41 195,00 доларів США х 6,5% / 365 х 1 693 дні (кількість днів за період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2020 року) 12 420,01 доларів США. За період з 26 листопада 2020 року по 8 грудня 2020 року відсотки нараховуються таким чином: 41 195,00 доларів США х 0,01% (ставка за вкладом «на вимогу») / 365 х 13 днів (кількість днів за період з 26.11.2020 р. по 08.12.2020 р.), що складає 0,16 доларів США. Тому, сума процентів за період з 1.04.2014 року по 9 грудня 2020 року становить 12 420,15 доларів США (12 420,01 доларів США + 0,15 доларів США), що підлягає стягненню з відповідача (в межах заявлених позовних вимог). 3) За договором № SAMDN80000736972750 від 06 серпня 2013 року із сумою вкладу 40 000,00 дол. США передбачено строк дії договору 92 дні, мінімальний строку дії вкладу 3 місяці, строк закінчення договору 6 листопада 2013 року включно (п. 27 договору). Враховуючи можливість пролонгації договору (на 92 дні) та подання заяви про розірвання договору, договір продовжувався до 08 грудня 2020 року у такі періоди: - з 07 листопада 2013 року по 06 лютого 2014 року включно; - з 07 лютого 2014 року по 09 травня 2014 року включно; - з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2014 року включно; - з 10 серпня 2014 року по 09 листопада 2014 року включно; - з 10 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно; - з 10 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно; - з 13 травня 2015 року по 12 серпня 2015 року включно; - з 13 серпня 2015 року по 12 листопада 2015 року включно; - з 13 листопада 2015 року по 12 лютого 2016 року включно; - з 13 лютого 2016 року по 14 травня 2016 року включно - з 15 травня 2016 року по 14 серпня 2016 року включно; - з 15 серпня 2016 року по 14 листопада 2016 року включно; - з 15 листопада 2016 року по 14 лютого 2017 року включно; - з 15 лютого 2015 року по 17 травня 2015 року включно; - з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року включно; - з 18 серпня 2017 року по 17 листопада 2017 року включно; - з 18 листопада 2017 року по 17 лютого 2018 року включно; - з 18 лютого 2018 року по 20 травня 2018 року включно; - з 21 травня 2018 року по 20 серпня 2018 року включно; - з 21 серпня 2018 року по 20 листопада 2018 року включно; - з 21 листопада 2018 року по 20 лютого 2019 року включно; - з 21 лютого 2019 року по 23 травня 2019 року включно; - з 24 травня 2019 року по 23 серпня 2019 року включно; - з 24 серпня 2019 року по 23 листопада 2019 року включно; - з 24 листопада 2019 року по 23 лютого 2020 року включно; - з 24 лютого 2020 року по 25 травня 2020 року включно; - з 26 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року включно; - з 26 серпня 2020 року по 25 листопада 2020 року включно; - з 26 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року (неповний строк вкладу - 14 днів). Позивачем здійснено розрахунок суми процентів за користування вкладом за договором № SAMDN80000736972750 з 01 квітня 2014 року по 3 грудня 2020 року у розмірі 40 000 доларів США. Розраховуючи суму процентів за користування вкладом зі строком вкладу 92 дні. Разом з тим, сума процентів за вкладом, яка належить до сплати позивачу за період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2020 року (повні строки вкладу)у розмірі 6,5% від суми вкладу має бути (40 000,00 доларів США х 6,5% / 365 х 1 693 дні (кількість днів за період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2020 року) 12 059,73 доларів США. За період з 26 листопада 2020 року по 8 грудня 2020 року відсотки нараховуються таким чином: 40 000,00 доларів США х 0,01% (ставка за вкладом «на вимогу») / 365 х 13 днів (кількість днів за період з 26.11.2020 р. по 08.12.2020 р.), що складає 0,14 доларів США. Тому, сума процентів за період з 1.04.2014 року по 8 грудня 2020 року становить 12059,84 доларів США (12 059,73 доларів США + 0,14 доларів США), що підлягає стягненню з відповідача (в межах заявлених позовних вимог). Відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Укладені сторонами договори були строковими, не передбачали зобов`язання банка повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або погодження будь-яким способом розірвання договорів, тому факт розірвання договорів не пов`язується із зустрічними діями другої сторони. Ураховуючи те, що між позивачем та банком 9 грудня 2020 року припинені правовідносини з договорів банківського вкладу (на підставі поданої заяви позивачем про розірвання догвоороів банківського вкладу), то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини після розірвання договорів банківського вкладу), позовні вимоги стосуються пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 9 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року, то суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17, відповідно до якого після розірвання договорів банківського вкладу споживчі правовідносини між сторонами припиняються. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1286цс16 по валютним вкладам сума валютного вкладу та проценти стягуються у валюті, а 3% річних - у національній валюті України. Відповідно до розрахунку 3%, наданого позивачем, його здійснено за період з 9 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 23-25) таким чином: 1. за договором № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року: 26 930,00 доларів США х 3% / 366 х 15 (кількість днів з 9.12 2020 року по 24.12.2020 року) = 33,11 доларів США 2. за договором № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року: 41 195,00 доларів США х 3% / 366 х 15 = 50,64 доларів США 3. за договором № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 р.: 40 000,00 доларів США х 3% / 366 х 15 = 49,18 доларів США Водночас вказаний розрахунок є неправильним, оскільки позивачем застосовано загальну кількість днів у році 366 замість 365 та 15 днів, які пройшли з 9 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року, замість 16. У зв`язку з наведеним 3% річних має становити: 1. за договором № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року: 26 930,00 доларів США х 3% / 365 х 16 (кількість днів з 9.12 2020 року по 24.12.2020 року) = 35,41 доларів США 2. за договором № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року: 41 195,00 доларів США х 3% / 365 х 16 = 54,17 доларів США 3. за договором № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 р.: 40 000,00 доларів США х 3% / 365 х 16 = 52,60 доларів США. Проте, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% за період з 9 по 24 рудня 2020 року у розмірах, визначених позивачем, тобто: 1. за договором № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року 33,11 доларів США 2. за договором № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року 50,64 доларів США 3. за договором № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 р.: 49,18 доларів США Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1286цс16 по валютним вкладам сума валютного вкладу та проценти стягуються у валюті, а 3% річних - у національній валюті України. Тому, 3% річних, виражені в національній валюті, складають: 1. за договором № SAMDN80000730232081 від 2 листопада 2012 року 33,11 доларів США х 24,85 грн. (курс до 1 долара США станом на 24 грудня 2020 року та вказаний позивачем у розрахунку) = 822 грн. 78 коп. 2. за договором № SAMDN80000736972771 від 6 серпня 2013 року 50,64 доларів США х 24,85 грн. = 1 258 грн. 40 коп. 3. за договором № SAMDN80000736972750 від 6 серпня 2013 р.: 49,18 доларів США х 24,85 грн. = 1 237 грн. 53 коп. При цьому, суд звертає увагу, що висновок Верховного Суду у справі № 320/5115/17 щодо нарахування 3% річних у валюті вкладу стосується правовідносин, які виникли у зв`язку з невиконанням рішення суду про розірвання договору банківського вкладу та повернення коштів. У зв`язку з цим, нарахування 3% річних у валюті вкладу до вказаних правовідносин не може застосовуватись, оскільки позивачем вони нараховані у зв`язку з розірванням договору банківського вкладу та не пов`язані з невиконанням відповідного рішення суду про стягнення коштів. Суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IVПодаткового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу Українизобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IVПодаткового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку таоподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Загальна сума, яка підлягає стягненню 148 761,15 доларів США. Суд конвертує загальну суму вкладів та загальну суму відсотків 3 696 714 грн. 58 коп.у гривні за офіційним курсом Національного банку України встановленим станом на день подання позову, а саме, 24 грудня 2020 року (24,85 грн. за 1 дол. США) та становить 3 696 714 грн. 58 коп. Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (25 грудня 2020 року) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову. Максимальний розмір судового збору станом на 25 грудня 2020 року складав 10 510,00 грн., що перевищує 1% від ціни позову 36 967 грн. 15 коп. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

Outcome: partial