Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

В грудні 2021 року акціонерне товариство «Кредобанку» (надалі АТ «Кредобанк»), як правонаступник публічного акціонерного товариства «Кредобанк», звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-249795 від 20 грудня 2019 року, яка утворилась станом на 22 листопада 2021 року в сумі 269891,42 грн., 4048,38 грн. судового збору та 35987,70 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 грудня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір №CL-249795, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 200000,00 грн. під 41,19 % річних на строк до 19 грудня 2024 року. ПАТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав кредит у розмірі встановленому в договорі, що підтверджується меморіальним ордером №73272473 та випискою руху коштів по рахунку. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення умов договору, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість. В свою чергу АТ «Кредобанк» вправі вимагати повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі порушення істотних умов кредитного договору; невиконання позичальником зобов`язань передбачених кредитним договором (п. 6.9 договору). У зв`язку з чим, станом на 22 листопада 2021 року виникла заборгованість, що становить 269891,42 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 193564,02 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 76327,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник позивача направив до суду заяву, якою підтримав позов за обставин на його обґрунтування, не заперечив проти розгляду справи без участі сторін в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2022 року постановлено заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року між ПАТ\~«Кредобанк», правонаступником якого являється АТ «Кредобанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-249795, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 200000,00 грн. під 41,19 % річних на строк до 19 грудня 2024 року. ПАТ «Кредобанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером №73272473 та випискою руху коштів по рахунку. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим 26 жовтня 2021 року за вих. №27-26102021-МВП-9 АТ «Кредобанк» звернулось до відповідача з досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань, що підтверджується документами, що містяться в матеріалах справи. (а.с. 17-18). В добровільному порядку відповідач не виконав свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 22 листопада 2021 року виникла заборгованість, що становить 269891,42 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 193564,02 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 76327,40 грн. Дані обставини підтверджуються: кредитним договором №CL-249795 від 20 грудня 2019 року; графіком платежів за кредитним договором; випискою про рух коштів по рахунку позичальника; досудовою вимогою до позичальника щодо виконання договірних зобов`язань від 26 жовтня 2021 року за №27-26102021-МВП-9; розрахунком заборгованості за кредитним договором №CL-249795 від 20 грудня 2019 року станом на 22 листопада 2021 року. Пунктом 6.9 кредитного договору банку надано право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів належних до сплати платежів за кредитним договором, зокрема у випадку передбаченому п. 3.3.2 Договору, а саме у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць. Банк письмово повідомляє Позичальника про необхідність дострокового повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 526, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право позивачу вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, а також процентів за користування ним. За таких обставин суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути на користь АТ «Кредобанк» заборгованість станом на 22 листопада 2021 року, що становить 269891,42 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 193564,02 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 76327,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов АТ «Кредобанк» задоволено повністю, тому з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4048,38 грн. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та їх відшкодування, заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову представнику позивача в стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 35987,70 грн.

Outcome: approved