Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо позову: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізівна, про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до уточнення позовної заяви, поданого позивачем 08.06.2022 року, просить суд: 1. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний № 60750108 від 04.10.2021, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис № 44299891 про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2471290880000). 2. Скасувати реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , яка внесена до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 60750108 від 04.10.2021приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни (запис № 44299891, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2471290880000). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т., проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Реєстраційну дію проведено за заявою [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності став Договір купівлі-продажу квартири № 2176 від 30.09.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М. Вказаний договір купівлі-продажу квартири укладено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, як продавцями та [PERSON] з другої сторони, як покупцем. Проте, зі сторони продавців вищевказаний договір ніколи не укладався та не підписувався. Крім того, [PERSON] померла в 2019 році, а [PERSON] помер [INFO] і за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. відкрито спадкову справу № 4\\2021, вона є єдиною спадкоємицею за законом. [PERSON] (позивач) зареєстрована за вказаною адресою з 1990 року, жодного договору про відчуження квартири вона не укладала та не підписувала. Одночасно з`ясовано, що приватним нотаріусом Антоновою С.М. договір купівлі-продажу квартири № 2176 не посвідчувався, за даним реєстровим номером вчинено іншу нотаріальну дію. Крім того, за даними КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» довідка-характеристика № 2376749 від 10.09.2010 р., зазначена в договорі-купівлі продажу № 2176, на вказаний об`єкт нерухомого майна не виготовлялася та не видавалася. Водночас, також за даними КП КМР «КМБТІ», наданими на запит нотаріуса Тимошенко Л.А., право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а загальна площа квартири складає 74,1 кв.м., що не відповідає даним, зазначеним в оспорюваному договорі купівлі-продажу. Наведені обставини об`єктивно вказують на те, що Договір купівлі-продажу № 2176 від 30.09.2010 року є підробленим, оскільки в нього внесені дані, які не відповідають дійсності. Окрім того, 30.10.2021 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. за реєстровим № 824. Іпотекодавцем за цим договором є [PERSON] , а Іпотекодержателем - [PERSON] . Предметом Договору є квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказаним Договором забезпечуються вимоги за договором позики від 30.10.2021 року, посвідченим за реєстровим № 823 приватним нотаріусом Кабісовою Ю.Т., укладеним між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, строк виконання зобов`язання за цим договором спливає 15.11.2021 року. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. В червні 2022 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині визнання недійсним договору. Визначальним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних додаткових доказів суду не надав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2022 року підготовче провадження закрите і справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 30.08.2022 року. В судове засідання 30.08.2022 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин, суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.09.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т., проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (рішення індексний № 60750108). Реєстраційну дію проведено за заявою [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності став Договір купівлі-продажу квартири № 2176 від 30.09.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М. У подальшому, 30.10.2021 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. за реєстровим № 824. Іпотекодавцем за цим договором є [PERSON] , а Іпотекодержателем - [PERSON] . Предметом Договору є квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказаним Договором забезпечуються вимоги за Договором позики від 30.10.2021 року, посвідченим за реєстровим № 823 приватним нотаріусом Кабісовою Ю.Т., укладеним між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, строк виконання зобов`язання за цим договором спливає 15.11.2021 року. Умовами вказаного Іпотечного договору передбачено можливість стягнення звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме: передачу Іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки або право Іпотекодержателя продати предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що вищезазначений Договір купівлі-продажу квартири № 2176 укладено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони як продавцями та [PERSON] з іншої сторони як покупцем. Проте, зі сторони продавців вищевказаний Договір ніколи не укладався та не підписувався. Так, судом встановлено, що [PERSON] померла в 2019 році, а [PERSON] помер [INFO] , за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. відкрито спадкову справу № 4\\2021, вона є єдиною спадкоємицею за законом. [PERSON] (заявник) зареєстрована за вказаною адресою з 1990 року, жодного договору про відчуження квартири вона не укладала та не підписувала. Водночас, матеріали справи містять докази того, що [PERSON] у 2017 році виїхав за межі України і на її територію не повернувся до теперішнього часу. Крім того з`ясовано, що приватним нотаріусом Антоновою С.М. Договір купівлі-продажу квартири № 2176 не посвідчувався, за даним реєстровим номером вчинено іншу нотаріальну дію. Разом з тим, як вбачається з тексту вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, її загальна площа складає 80 м.кв., в той час як в свідоцтві про право власності на житло, виданому органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва 07.04.1994 року та зареєстрованому в Київському бюро технічної інвентаризації 14.04.1994 року за № 6788, загальна площа квартири складає 74,1 кв.м. Поряд із зазначеним судом встановлено, що за даними КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» довідка-характеристика № 2376749 від 10.09.2010 р., зазначена в договорі-купівлі продажу № 2176, на вказаний об`єкт нерухомого майна не виготовлялася та не видавалася. Також за даними КП КМР «КМБТІ», наданими на запит нотаріуса Тимошенко Л.А., право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а загальна площа квартири складає 74,1 кв.м., що не відповідає даним, зазначеним в оспорюваному договорі купівлі-продажу. Наведені обставини об`єктивно вказують на те, що Договір купівлі-продажу № 2176 від 30.09.2010 року є неукладеним. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Суд встановив, що договір купівлі-продажу квартири від 30.09.2010, [PERSON] не підписувала та відповідно істотні умови цього договору не погоджувала. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) суд зробив висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Таким чином у сторони договору - [PERSON] було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору, даний договір не було нею підписано, тобто договір купівлі-продажу квартири від 30.09.2010 року не містить усіх істотних умов, що вказує про неукладеність спірного договору. Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) . Враховуючи наведене, оскільки суд встановив, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 30.09.2010 є неукладеним. При цьому позовна вимога - про скасування рішення - безпосередньо пов`язана з нерухомим майном, а саме - квартирою [ADDRESS] , оскільки реєстрація права власності на квартиру, здійснена на підставі неукладеного договору, а також подальше встановлення обтяження на вказаний об`єкт нерухомості мають на меті протиправне позбавлення заявника належного їй нерухомого майна. Слідчим відділом Шевченківського УП ГУНПУ у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021100100004182 від 29.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шляхом обману з використанням підроблених правовстановлюючих документів квартирою за адресою: [ADDRESS] . Хоча предметом позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності є перевірка законності рішення суб`єкта владних повноважень, що за загальним правилом підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, проте в даній справі спір має приватноправовий характер, оскільки відносини сторін вирізняються наявністю майнового, особистого інтересу учасника, в даному випадку - позивача. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Аналогічний висновок з цього приводу зробила Велика Палата ВС, зокрема в своїй постанові у справі №361/4307/16-ц від 13.06.2018 р. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Розглядаючи вимогу позивача про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно та реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору від 30.09.2010, суд дійшов наступних висновків. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва Матеріалами справи підтверджено, що 28.09.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т., проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (рішення індексний № 60750108) на підставі договору від 30.09.2010 року. Згідно зі статтею 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. У ході вирішення спору суд встановив, що договір купівлі-продажу квартири від 30.09.2010, є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору, договір позивач не підписувала. Отже, реєстрація права власності [PERSON] на вищевказану квартиру, за обставин неукладеності договору купівлі-продажу, не відповідає вимогам закону. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позивача про наявність правових підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. (рішення індексний № 60750108). З урахуванням викладеного та встановлених судом фактичних обставин справи, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний № 60750108 від 04.10.2021та реєстрація права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , яка внесена до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 60750108 від 04.10.2021є такими, що здійснені в порушення норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому друга позовна вимога є похідною та також підлягає до задоволення. За вказаних обставин, суд вважає вимогу позивача про скасування рішення про державну реєстрацію та про скасування реєстрації права власності за відповідачем обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved