Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого прохала суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 992,40 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначила, що відповідач по справі є її рідним братом. Відповідно ордеру № 1829 виданого 25 січня 1971 року на ім`я [PERSON] (який є її дідусем по лінії батька) на склад сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] (після перейменування: [ADDRESS] ). Відповідно до рішення № 133 від 18.02.1988 року Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області нумерація будинку по [ADDRESS] , була змінена на [ADDRESS] . На сьогоднішній день квартира [ADDRESS] є не приватизованою та в ній зареєстровані: позивач, [PERSON] та її діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відповідач по справі, [PERSON] . [PERSON] з січня 2004 року по теперішній час не проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідач особистих речей в ній не має, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, не несе будь-яких матеріальних витрат по проведенню ремонтних робіт, кореспонденцію за даною адресою не отримує та взагалі житловим приміщенням не користується. Даний факт також можуть підтвердити свідки. З її боку, [PERSON] , жодних перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням не було. Через реєстрацію відповідача, який не проживає та не користується вищевказаною житловою площею вона позбавлена права оформити субсидію на комунальні послуги, які на даний час дуже високі. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні більше 6 місяців, його реєстрація у даній квартирі створює перешкоди для інших користувачів даного житла, так як вона та її сім"я вимушені сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, та позбавлені будь-яких пільг (субсидій) щодо сплати за комунальні послуги. Ухвалою суду від 11.02.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. 17.02.2022 року позивач на усунення виявлених недоліків подав до суду заяву з додатками. У заяві на усунення недоліків позивач зазначив про залучення ним до участі у розгляді справи Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 21.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До участі у розгляді справи залучено Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області, як третю особу, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов проїхав задовольнити, судові витрати прохав залишити на позивачеві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, однак в судовому засіданні 08.06.2022 року вказав, що позов визнає та хотів самостійно знятися з місця реєстрації, однак наразі не працюють реєстри, заперечував проти стягнення з нього судового збору. Третя особа ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» в судове засіданні свого представника не направила, однак в справі мається клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області до суду свого представника не направила, однак надала до суду письмові пояснення згідно яких прохала розгляд справи провести без участі їх представника ухваливши законне та обґрунтоване рішення, вказавши, що відповідно до інформації КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» від 27.06.2022 за № 1504, право власності на нерухоме майно за адресою по [ADDRESS] не зареєстроване. Відповідно до «решения исполнительного комитета Кременчугского городского совета народных депутатов Полтавской области № 70 от 26.01.90 «О закреплении жилых домов за желищно-эксплуатационным объединением УЖКХ» будинок [ADDRESS] перебуває на «балансе ЖЭО УЖКХ горисполкома»». Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно ордеру № 1829 виданого 25 січня 1971 року на ім`я [PERSON] на склад сім`ї [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (мати), була надана квартира [ADDRESS] . Відповідно до рішення № 133 від 18.02.1988 року Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області нумерація будинку по [ADDRESS] , була змінена на [ADDRESS] . Відповідно до «решения исполнительного комитета Кременчугского городского совета народных депутатов Полтавской области № 70 от 26.01.90 «О закреплении жилых домов за желищно-эксплуатационным объединением УЖКХ»» будинок [ADDRESS] перебуває на «балансе ЖЭО УЖКХ горисполкома». Тож судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є не приватизованою. Згідно довідки №137/36 від 21.12.2021 року, виданою ТОВ «Керуюча компанія «БУДСЕРВІС» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відповідач по справі, [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що відповідач у спірній квартирі тривалий час не проживає, що також вбачається з акту про не проживання від 11 січня 2022 року, згідно якого [PERSON] з січня 2004 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не проживає. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач особистих речей в квартирі не має, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, не несе будь-яких матеріальних витрат по проведенню ремонтних робіт, житловим приміщенням не користується. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставою позову позивач зазначає не проживання відповідача у квартирі без поважних причин більш як 18 років. На даний час позивач та її родина сплачує комунальні послуги і за відповідача по справі, який не користується ними та не несе тягар по утриманню приміщення, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Згідно до ч.4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених\~частиною одинадцятою\~статті 6 цього Закону. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.\~107\~ ЖК\~України наймач\~жилого приміщення\~вправі за\~згодою членів\~сім`ї\~в будь-який\~час розірвати\~договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи"). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач будучи зареєстрованим у означеній вище квартирі, як член сім`ї наймача, не проживає за адресою реєстрації з 2004 року, тобто понад шість місяців, так як проживає за іншою адресою, при цьому не несе будь-яких витрат по утриманню квартири в тому числі і сплати комунальних послуг, а факт реєстрації відповідача створює позивачу, як іншому наймачу даної квартири, певні перешкоди у здійсненні права користування, зокрема, сплати коштів нарахованих на відповідача за комунальні послуги. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Зважаючи на наявне клопотання позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати на позивачеві.

Outcome: approved