Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 08 липня 2021 року, в якій просив суд зменшити розмір аліментів,стягнутих з нього на користь [PERSON] за виконавчим листом, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/2820/13-ц на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки на 1/6 частку від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 17 грудня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . У подальшому вони розлучились та відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року у справі №214/2820/13-ц за позовом [PERSON] присуджено стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,, щомісячно, до повноліття дитини. Так, на даний час у позивача відбулися зміни сімейного стану та погіршилось майнове становище, що визначає наявність у нього труднощів у сплаті аліментів на користь відповідача у попередньо присудженому розмірі. [PERSON] зазначає, що 20 жовтня 2017 року він уклав шлюб з [PERSON] , з якою вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . 30 вересня 2015 року позивач вимушений був звільнитись з посади завідуючого складом СУНП ТОВ «Маратек-Україна», після чого намагався працювати за кордоном. Наразі він не має постійної роботи, стабільного джерела доходів та весь його дохід складають періодичні підробітки з ремонту квартир, монтажу вікон. За даних обставин він вважає, що перегляд попередньо визначено розміру аліментів на утримання доньки від попереднього шлюбу є необхідним та доцільним, оскільки з огляду на істотні зміни в сімейному та матеріальному становищі, наявність інших утриманців сплата ним аліментів в присудженому раніше розмірі ставить його в скрутне матеріальне становище. 26 серпня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали від 26 липня 2021 року. За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали позову передано в провадження судді Ткаченку А.В. 26 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року провадження по справі відкрито з призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням позивача, викладеним в прохальній частині позову, останній просив розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні, тим самим не заявив про свою участь в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, викликалася неодноразово у встановленому законом порядку, протягом визначеного судом строку відзив на позов не подала. Направлені на її адресу повідомлення про виклик до суду повернуто на адресу суду без вручення з відміткою «адреса відмовився». При цьому, повістки про її виклик до суду, направлені СМС-сповіщеннями, нею отримані, що підтверджується звітами про доставку СМС з АСДС КП «Д-З». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №341 від 22 травня 2022 року, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22 травня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 17 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №1197 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 31 липня 2012 року (а.с.5). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/2820/13 за позовом [PERSON] , присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у вигляді 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2013 року. На виконання рішення 26 січня 2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист, який [PERSON] як стягувачем пред`явлено до примусового виконання (а.с.8). Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Мартусенко Н.М. від 05 травня 2016 року відкрито виконавче провадження №51020139 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення із [PERSON] аліментів (а.с.9). З інформації про виконавче провадження №51020139 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує, що виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у Покровському відділі ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В рамках виконавчого провадження у зв`язку з неналежною сплатою боржником [PERSON] аліментів постановами від 21 березня 2018 року накладено арешт на його майно, та застосовано до нього спеціальні обмеження, передбачені ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». 27 липня 2018 року такі обмеження скасовано у зв`язку з погашенням [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів. У зв`язку з допущенням неналежного виконання зобов`язань зі сплати аліментів, постановою від 27 квітня 2021 року відомості про [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників та знову застосовано ряд обмежень, передбачених ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що слідує з інформації з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №11319 від 23 липня 2021 року (а.с.19). Відомості про зміну даних стягувача 30 травня 2018 року також внесено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на зміни в його матеріальному та сімейному становищі, які ускладнюють сплату ним аліментів на утримання доньки від попереднього шлюбу [PERSON] в раніше визначеному розмірі, що ставить його в скрутне становище та обмежує права іншої дитини. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як слідує зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, передбачених СК України. Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3. При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Отже, в разі зміни окремих обставин, які визначають доцільність перегляду попередньо визначеного розміру аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, вправі подати до суду позовну заяву про зміну порядку чи способу їх стягнення шляхом збільшення розміру аліментів. Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зменшення попередньо визначеного розміру відповідно до ст.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судовим розглядом встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] , у нього змінився сімейних стан. Так, 20 жовтня 2017 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , зареєстрований Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №725. Прізвище [PERSON] змінила на « [PERSON] » (а.с.6). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 13 березня 2018 року (а.с.7). Крім того, відбулися зміни і у фінансовому становищі [PERSON] , який 30 вересня 2015 року звільнився з СУНП ТОВ «Маратек-Україна» з посади завідуючого складом відповідно до наказу №18-к від 30 вересня 2015 року (а.с.10, 11). Станом на момент ухвалення рішення позивач офіційно не працевлаштований (а.с.12). За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність та істотність змін в сімейному та фінансовому становищі [PERSON] як платника аліментів в порівнянні з тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки від попереднього шлюбу. Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що здійснення відрахувань в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON] в рахунок сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] за наявності у нього на утриманні дитини від шлюбу із [PERSON] , відсутності постійного місця роботи та стабільного доходу, є свідченням істотних змін в його сімейному та матеріальному стані, суперечитиме зазначеним у ст.3 ЦК України засадам розумності, справедливості і добросовісності, та з урахуванням права сторін на належне матеріальне забезпечення, рівність обох батьків в обов`язку утримувати дітей, як і рівність дітей в правах, в даному випадку у суду наявні підстави для зміни розміру аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 від його заробітку (доходу) без шкоди інтересам дитини. Крім того, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №102 від 08 червня 2017 року, мінімальна межа аліментів, які стягуються в частковому співвідношенні до заробітку позивача на утримання [PERSON] підлягає приведенню у відповідність до законодавства України, діючого на час розгляду і вирішення справи, шляхом її збільшення з 30% до 50%. На переконання суду, такий розмір аліментів не ставитиме платника аліментів у скрутне для нього становище, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, економічній ситуації в країні, пов`язаній зі зростанням цін та введеним воєнним станом. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Outcome: approved