Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Представник позивача Домбровська Є.В., діючи в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», звернулася до суду з позовною заявою 10 квітня 2020 року, в якій просила суд стягнути із [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року в загальному розмірі 37\~774 грн. 98 коп., а також 2102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню від транзитних трубопроводів до багатоквартирних житлових будинків. Нарахування вартості послуг здійснюється відповідно до тарифів на теплову енергію, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період). На виконання своєї статутної діяльності КПТМ Криворіжтепломережа здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: [ADDRESS] , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року в загальному розмірі 37\~774 грн. 98 коп. Працівниками підприємства направлено споживачеві лист з вимогою погасити наявну заборгованість в добровільному порядку, що нею не виконано, у зв`язку з чим представник позивача, діючи від імені та в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», вимушена звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] задоволено повністю (а.с.48-51). Ухвалою суду від 13 січня 2022 року за заявою представника відповідача [PERSON] адвоката Кірлаша В.В. заочне рішення суду від 11 травня 2021 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача Запєвалової Т.В., поданим через канцелярію суду 25 квітня 2022 року, остання просила справу розглядати без її участі в судовому засіданні. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово викликалась у встановленому законом порядку, однак не з`явилась. Заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відзив на позов у встановлений судом строк відповідач не подала. Представник відповідача адвокат Кірлаш В.В. просив розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні, про що подав відповідну заяву, тим самим не заявив про свою участь в судовому засіданні (а.с.86). У подальшому жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзив на позов в інтересах відповідача ним не подано протягом визначеного судом строку. У заяві від 08 листопада 2021 року (а.с.80) зазначив, що КПТМ «Криворіжтепломережа» позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року частково з пропуском строку позовної давності, який він просив застосувати з урахуванням пред`явлення позову 14 вересня 2020 року. Крім того зазначив, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення між [PERSON] та КПТМ «Криворіжтепломережа» визначає відсутність правових підстав звернення позивача з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню, яке відповідно зі ст.ст.67, 68, 162 ЖК України зобов`язане робити оплату, відповідно до особового рахунка і тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, за змістом\~ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання нарівні з власником житлового приміщення, на якого покладено тягар утримання майна. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: [ADDRESS] , оскільки значиться зареєстрованою в зазначеному житловому приміщенні з 18 липня 2012 року та станом на момент ухвалення рішення. Вказана обставина підтверджується інформацією з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 16 квітня 2020 року №01/16-13/2-983 (а.с.19), довідкою КПТМ «Криворіжтепломережа» по особовому рахунку (а.с.5) та не спростована відповідачем і її представником. Власником квартири є [PERSON] , на ім`я якого оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . При цьому [PERSON] знятий з реєстраційного обліку в квартирі з 16 березня 2020 року. Відомості про зміну власника житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні. Долучений до матеріалів справи представником відповідача акт від 24 червня 2021 року, засвідчений ОСББ «НОРД-ОСТ» (а.с.57) про те, що [PERSON] з жовтня 2019 року фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] суд приймає до уваги, однак не вважає за достатню підставу вважати, що [PERSON] не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та не повинна відповідати за зобов`язаннями перед КПТМ «Криворіжтепломережа» з погашення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Суд зауважує, що наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14-ц. Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідач відмовлялась від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, звертались до позивача щодо проведення перерахунку у разі відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. Сам по собі факт зміни місця фактичного проживання та реєстрації місця проживання відповідачем не звільняє її від обов`язку виконувати зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, нарахованих за адресою: [ADDRESS] за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року, де вона значилась зареєстрованою протягом періоду, заявленого у позові. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем\~(крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судовим розглядом встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачеві надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Разом з тим, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відтак доводи представника відповідача в цій частині є неспроможними. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги\~з постачання\~теплової енергії\~повинен забезпечити\~постачання теплоносія\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури та\~величини тиску. Параметри\~якості теплової\~енергії повинні\~відповідати нормативним\~документам у\~сфері стандартизації. Постачання\~теплової енергії\~для потреб\~централізованого опалення\~здійснюється в\~опалювальний період. Порядок\~визначення дати\~початку і\~закінчення опалювального\~періоду визначається\~законодавством. Постачання\~теплової енергії\~на індивідуальні\~теплові пункти\~споживачів для\~потреб опалення\~та приготування\~гарячої води\~здійснюється безперервно,\~з урахуванням\~перерв,\~визначених статтею\~16\~цього Закону. Ціною\~послуги з\~постачання теплової\~енергії є\~тариф на\~теплову енергію\~для споживача,\~який визначається\~як сума\~тарифів на\~виробництво,\~транспортування та\~постачання теплової\~енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Судовим розглядом встановлено, що розмір плати за послуги з постачання теплової енергії визначений в установленому законом порядку. Так, тарифи на послуги централізованого опалення передбачені на окремі періоди: з 01 січня 2011 року постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14 грудня 2010 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа»; з 01 липня 2014 року постановою №650 від 06 червня 2014 року; з 21 листопада 2014 року постановою №146 від 31 жовтня 2014 року; з 01 травня 2015 року постановою №1171 від 31 березня 2015 року; з 01 липня 2016 року по 03 листопада 2016 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1101 від 09 червня 2016 року; з 04 листопада 2016 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1782 від 06 жовтня 2016 року, з 09 липня 2017 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №784 від 15 червня 2017 року, з 31 грудня 2017 року постановою №1536 від 28 грудня 2017 року, з 06 жовтня 2018 року постановою №240 від ід 27 лютого 2018 року, з 01 січня 2019 року постановою №1752 від 10 грудня 2018 року. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Протягом періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року позивач свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] виконував належним\~чином,\~однак відповідач\~своєчасно та\~в повному\~обсязі оплату\~за спожиті\~нею послуги\~не вносила,\~в результаті\~чого станом\~на 01\~січня 2020\~року виникла\~заборгованість в\~загальному розмірі 37\~774 грн. 98 коп., що підтверджується\~розрахунком заборгованості\~(а.с.6),\~який суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки здійснений з урахуванням актів, які є підтвердженням факту надання послуг (а.с.8-14), Тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа», затверджених Постановами НКРЕ, діючими в окремі періоди нарахування вартості спожитих послуг та опалювальної площі житлового приміщення 67,70 кв.м., з відображенням інформації про рух платежів по особовому рахунку споживача. Жодних доказів в його спростування судом не встановлено, а відповідачем та її представником не надано, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України. При цьому, з наданого розрахунку (а.с.6) слідує, що в межах періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року відповідач періодично вносила платежі як на погашення облікованої заборгованості, так і поточних нарахувань, а саме: у квітні 2015 року 1000 грн., липень 2015 року 200 грн., серпень 2015 року 200 грн., вересень 2015 року 1500 грн., листопад 2015 року 390 грн., червень 2017 року 230 грн., липень 2017 року 1000 грн., листопад 2017 року 3000 грн., травень 2018 року 500 грн., листопад 2018 року 2000 грн., січень 2019 року 2300 грн., травень 2019 року 1000 грн. Таким чином, із нарахованої КПТМ «Криворіжтепломережа» вартості опалення за вказаний період 51\~537 грн. 03 коп. (з урахуванням проведених перерахунків) відповідачем фактично сплачено 13\~320 грн. Відтак, залишок непогашеної заборгованості складає 37\~774 грн. 98 коп. Таким чином, факт здійснення відповідачем періодичних платежів на погашення заборгованості та оплату поточних нарахувань як протягом опалювальних сезонів, так і після їх закінчення, суд розцінює як визнання наявності зобов`язань перед КПТМ «Криворіжтепломережа» загалом, так і заборгованості з огляду на порушення виконання зобов`язань зокрема. Докази щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку\~надання житлово-комунальних\~послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій, які б впливали на розмір нарахувань, у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які зареєстровані там та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між\~відповідачем і\~позивачем існували\~фактичні договірні\~відносини,суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність підстав для стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності до заявлених вимог в межах періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року, який просив застосувати, про що подав відповідну заяву. Перевіряючи наявність підстав для застосування позовної давності, суд виходить з такого. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1\~статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Разом з тим, ст.264 ЦК України визначено випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною ж третьої цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом, в межах заявленого у позові періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2020 року відповідач періодично здійснювала платежі на погашення заборгованості та поточних нарахувань, виставлених до сплати КПТМ «Криворіжтепломережа», а саме протягом 2015 року квітень, липень, серпень, вересень, листопад, 2017 року червень, липень, листопад, 2018 року травень, листопад, 2019 року січень, травень. Востаннє оплата мала місце у травні 2019 року в сумі 1000 грн. Вказані платежі відображені у розрахунку заборгованості. Доказів, які б спростовували факт здійснення відповідачем проплат, остання суду не надала. З урахуванням звернення позивача до суду з позовом у квітні 2020 року відповідно до штемпеля вхідної документації суду на позові (а.с.2) та вчинення відповідачем дій, які свідчать про переривання позовної давності за кожним окремим платежем, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності. Враховуючи наведене вище, суд вважає аргументи сторони відповідача про недотримання позивачем строку позовної давності безпідставними. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 37\~774 грн. 98 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved