Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.09.2001 року вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем і з 01.02.2010 року працює вчителем історії. 01.12.2021 року наказом № 73-К «Про відсторонення від роботи Гульнари Реви» відповідач відсторонив позивачку від роботи на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Позивачка вважає, що зазначений наказ було видано з порушенням вимог законодавства України, оскільки всупереч Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» щеплення від COVID-19 не встановлене як обов`язкове. На думку позивачки, профілактичне щеплення від COVID-19 є лише клінічним випробуванням. Наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень від COVID-19, а лише затверджує перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. При цьому МОЗ України не затверджувало переліку інфекцій, ухилення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Вказує також на те, що Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу як обов`язкові та такі щеплення включаються до Календаря щеплень. Згідно з нормативними документами щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень, натомість щеплення проти COVID-19 до такого календаря не включені. Тому вона звернулася до суду та просила визнати неправомірними, дискримінаційними дії відповідача відносно неї, скасувати наказ від 01.12.2021 року № 73-К «Про відсторонення від роботи Гульнари Реви», стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 01.12.2021 року до дня постановлення судового рішення у справі та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому\~засіданні позивачка\~та її\~представник підтримали\~позовні вимоги\~та звернули\~увагу суду\~на те,\~що повідомлення\~про необхідність надання документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 не відповідає вимогам чинного законодавства, видано позивачці до набрання чинності відповідного наказу, що вона є членом профспілкового органу і має право на гарантії щодо зміни умов праці. Вважають, що відповідачем порушено порядок відсторонення працівника від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Представник відповідача - Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 Лебединської міської ради Сумської області в судовому засіданні та в наданому суду відзиві проти позовних вимог заперечила, мотивуючи це тим, що ст. 43 Конституції України передбачає право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до п. 21 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» керівник закладу загальної середньої освіти зобов`язаний створювати в закладі загальної середньої освіти безпечне освітнє середовище, забезпечувати дотримання вимог щодо охорони дитинства, охорони праці. Частина 3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» також передбачає, що у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Зазначена стаття передбачає обов`язковість профілактичних щеплень не тільки від хвороб, визначених ч. 1 ст. 12 Закону, а й інших відповідних інфекційних хвороб. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який набрав чинності 08.11.2021. Відповідно до зазначеного наказу обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 підлягають в тому числі працівники закладів освіти. Вимогу про відсторонення невакцинованих працівників від роботи містить п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096, яким внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, а саме доповнено п. 41-6 відповідно до якого керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій необхідно забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень. Частиною 1 ст. 46 КЗпП України передбачені випадки відсторонення працівників від роботи, в тому числі таке відсторонення серед іншого, допускається в інших випадках, передбачених законодавством. На підставі зазначених нормативних положень керівником закладу освіти було видано наказ від 01.12.2021 № 73-К «Про відсторонення від роботи Гульнари Реви». Тому дії відповідача представник вважає такими, що відповідають вимогам чинного закондавства. Представник відповідача - Управління молоді та спорту виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області у судовому засіданні проти позовних вимог також заперечила, мотивуючи це тим, що відповідно до протоколу № 17 позачергового засідання Сумської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 12.11.2021 та протоколу № 10 засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій керівники установ та організацій, розташованих на території Сумської області повинні діяти відповідно до вимог п.п. 10 п. 3-5, п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153. Відсторонення позивачки було здійснено на підставі ч. 1 ст. 46 КЗпП України та п. п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. З паспорта, картки (а.с. 14-15), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що позивачкою є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . З трудової книжки (а.с. 16-18), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] з 01.02.2010 року працює у Лебединському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 учителем історії. З особистої медичної книжки (а.с. 19-20), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] 11.03.2021 року пройшла щорічний медичний огляд, за результатами якого головою медичної комісії був зроблений висновок про її спроможність до роботи у загальноосвітньому навчальному закладі. З витягу з протоколу (а.с. 21), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 29.08.2012 року [PERSON] було обрано членом комітету первинної профспілкової організації Лебединської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1. З повідомлення, звернення-відповіді, листа (а.с. 22-25), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 02.11.2021 року [PERSON] була повідомлена керівником Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 про необхідність надання документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595 та про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у випадку їх не надання. Зверненням від 03.11.2021 року [PERSON] повідомила керівника вказаного навчального закладу про відсутність правових підстав для примушування працівників до вакцинації від коронавірусної хвороби COVID-19 та відсторонення від роботи за відмову від такої вакцинації. З наказу, заяви (а.с. 26-27), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що наказом від 01.12.2021 року № 73-К «Про відсторонення від роботи Гульнари Реви» позивачка була відсторонена від роботи на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати, а 02.12.2021 року [PERSON] звернулась до керівника Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 з заявою про його скасування. З заяв, листів, довідки (а.с. 28-32), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що у період з вересня по жовтень 2021 року позивачкою була отримана заробітна плата в сумі 24\~984 грн. 80 коп. Крім того, станом на 20.12.2021 року заборгованість по заробітній платі склала: лікарняний лист з 15.11.2021 року по 19.11.2021 року (5 календарних днів) 1\~901 грн. 15 коп.; лікарняний лист з 22.11.2021 року по 30.11.2021 року (9 календарних днів) 3\~422 грн. 07 коп. За рахунок Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Лебединської міської ради сума виплати складає 3\~802 грн. 30 коп. У зв`язку з несвоєчасним фінансуванням заборгованість за фондом соціального страхування складає 1\~520 грн. 92 коп. З протоколів (а.с. 55-56, 87-88), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що відповідно до протоколу № 17 позачергового засідання Сумської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 12.11.2021 та протоколу № 10 засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій керівники установ та організацій, розташованих на території Сумської області повинні діяти відповідно до вимог п.п. 10 п. 3-5, п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153. З розпорядження, положення, виписки (а.с. 89-92), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Лебединської міської ради, тимчасово обов`язки начальника якого покладено на [PERSON] , є юридичною особою, видом економічної діяльності якої є регулювання у сферах охорони здоров`я, освіти, культури та інших соціальних сферах, крім обов`язкового соціального страхування. Вислухавши позивачку та її представника, представників відповідачів та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не обґрунтований, між сторонами склалися цивільні правовідносини, позовні вимоги пов`язані з спорами, що виникають із трудових правовідносин і не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] працює у Лебединському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 учителем історії. 02.11.2021 вона отримала повідомлення № 216 про те, що з 08.11.2021 на період дії карантину щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників закладу. Позивачці до 05.11.2021 запропоновано надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.11.2011 № 595. [PERSON] попереджено, що якщо до 05.11.2021 зазначені документи не буде надано, 08.11.2021 вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». У подальшому, наказом від 01.12.2021 № 73-К, [PERSON] було відсторонено від роботи з 01.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Вказані обставини стверджуються поясненнями позивачки, представників та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 10 Основ законодавства України про охорону здоров`я громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 19 грудня 2020 до 31 грудня 2021 на території України установлено карантин, продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096 вищевказану постанову доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Наказом Міністерства охорони здоров`я України 04.10.2021 № 2153 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до зазначеного наказу обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають в тому числі працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070). Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади. Згідно п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 № 595 затверджено Календар профілактичних щеплень в Україні. Відповідно до п.п. 1-3 розділу І Календар профілактичних щеплень в Україні (далі - Календар) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Цей Календар включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачкою та її представниками не було доведено тієї обставини, що наказ від\~01.12.2021\~року №\~73-К\~«Про відсторонення\~від роботи\~Гульнари Реви» не відповідає Конституції України та чинному законодавству, оскільки під час розгляду справи не було надано доказів того, що позивачка має протипоказання до проведення профілактичних щеплень, а її доводи суперечать вимогам ст. 46 КЗпП України, ст. 10 Основ законодавства України про охорону здоров`я, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096, п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, Календара профілактичних щеплень в Україні. Крім того, суд бере до уваги наступне. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні по справі «Соломахін проти України» Європейський суд з прав людини, розглядаючи порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що відповідно до його прецедентної практики фізична недоторканність особи охоплюється поняттям «приватне життя», яке охороняється статтею 8 Конвенції. Фізична недоторканність особи стосується найінтимніших аспектів її приватного життя, і примусове медичне втручання, навіть якщо воно має незначне значення, є втручанням у це право (YF проти Туреччини, № 24209/94). Примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, як це гарантується п. 1 статті 8. Отже - у цій справі, як це не заперечували сторони, мало місце втручання в приватне життя заявника. Таке втручання було чітко передбачено законом і переслідувало законну мету захист здоров`я. Щодо того, чи було це втручання необхідним у демократичному суспільстві, суд зазначив, що втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні. Отже Суд не встановив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у цій справі. Досліджуючи питання наявності закону, ЄСПЛ в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначив: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, при чому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії». ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи: «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8». «Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань». Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, яка відмовилася від щеплення, ЄСПЛ зазначив: «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я». Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. При цьому суд враховує пояснення сторін, надані в судовому засіданні, з яких вбачається, що до відсторонення [PERSON] у закладі освіти була значна кількість випадків захворювання на COVID-19. Працівників було проінформовано про необхідність дотримання протиепідемічних заходів для уникнення закриття усієї школи на карантин. В той же час, суд не може взяти до уваги доводи представника позивачки в тій частині, що підставою скасування спірного наказу, яким [PERSON] відсторонено від роботи може бути та обставина, що повідомлення про необхідність надання документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 на думку сторони позивача видано незаконно і до набрання чинності наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, так як вказане повідомлення було надано відповідно до п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 та інших норм чинного законодавства. Також суд не може взяти до уваги доводи представника позивачки в тій частині, що вона є членом профспілкового органу і має право на гарантії щодо зміни умов праці, визначені чинним законодавством, оскільки в судовому засіданні не було надано доказів того, що зазначені гарантії дають можливість працівнику не проводити профілактичні щеплення. Таким чином, суд не може взяти до уваги доводи представника позивачки в тій частині, що відповідачем порушено порядок відсторонення працівника від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19 і вважає, що хоча право позивачки на працю у навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси внаслідок відмови [PERSON] від обов`язкового щеплення та не надання доказів наявності протипоказань, наказ керівника освітнього закладу про відсторонення [PERSON] від роботи, відповідав вимогам закону та цілям застосування такого обмеження прав позивача. Тому суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed