Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

У січні 2022 року позивач Державне підприємство "Дніпродіпрошахт" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Днепр Бизнес Люкс», Фонд Державного майна України, про витребування майна з незаконного чужого володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державне підприємство "Дніпродіпрошахт" засновано на державній формі власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, перейменованого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 року № 425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади». 07.04.2008 року на підставі Акту прийому передачі нерухомого майна позивачу було передано на праві господарського відання від Міністерства вугільної промисловості України державне майно, а саме: об`єкти нерухомого майна: адміністративна будівля з прибудовами (Літ. А-4, А1-5, А11-1, А3-1, а3-1, а4-1, а2, а3, а4, а5, а6, а7, а8), допоміжні споруди: сарай (літ. В), гараж (літ. Г), навіс (літ. Д), сарай (літ. Е), адміністративна будівля з прибудовами (двоповерховою та триповерховою) літ Б-3, Б1-3, Б2-3, Б3-2, Б4-1, Б5-3, Б6-1, Б7-1, Б8-2, б1, б11, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 580-V від 11.01.2007), затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. ДП "Дніпродіпрошахт" було внесено до вказаного переліку, а відтак власником усього майна, що належить позивачу, є Держава, і зазначене майно не підлягає приватизації, оскільки відносно нього встановлена заборона відчуження. У вересні 2021 року під час проведення інвентаризації майна державної власності, що належить позивачу на праві господарського відання, було виявлено, що частина нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за № 1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2 , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , були незаконно відчужені у власність третіх осіб. Так, згідно з актом прийму-передачі до договору купівлі-продажу за реєстр. № 2659 від 10.10.2008 р., вищевказане майно було незаконно відчужено на користь ТОВ «Днепр Бизнес Люкс», а в подальшому відчужено на користь [PERSON] . Станом на момент звернення до суду за захистом порушених прав, власником частини нежитлових приміщень є [PERSON] . Позивач вважає, що вказане нерухоме майно вибуло з його володіння незаконно, з порушенням вимог ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року №185-V, згідно з якою господарські організації, створені на базі об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до виключення їх з переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не можуть вчиняти дії стосовно майна, переданого до їх статутного фонду, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Спірне нерухоме майно відноситься саме до такої категорії майна та не могло бути відчужено. Крім того, означене нерухоме майно було внесено до статутного фонду позивача, і на момент відчуження не виключено з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, а тому на нього у повному обсязі поширюються обмеження, встановлені ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.06 р. № 185-V. Також на момент відчуження спірного майна було відсутнє погодження суб`єкта управління державного майна Міністерства вугільної промисловості України (порушено ст. 75 ГК України, п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженою постановою КМУ від 06.06.2007 № 803, п. 4 Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999 р. N 1477 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин); на момент відчуження спірного державного майна відсутнє погодження з Фондом державного майна України (порушено норми ст. 75 ГК України, п. 6 Порядку №803, п.4 Положення № 1477 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин); на момент відчуження державного майна відсутня оцінки вартості нерухомого майна (порушено норми п. 10, 11, 12, 13 Порядку № 803, п. 7, 8 Положення №\~1477 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин); висновок про оцінку вартості не погоджений з Фондом державного майна України (порушено норми п.\~13\~ Порядку\~№ 803,\~п.\~8\~Положення №1477 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин); аукціон з продажу державного майна був проведений без дозволу суб`єкта управління, без висновку про оцінку вартості спірного нерухомого майна та порушено процедуру розміщення оголошення про проведення аукціону (порушено норми п. 13, 14, 15, 21, 22 Порядку № 803 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин); погодження (лист)\~Міністерства вугільної\~промисловості України\~від 27.07.2007\~№01/02-02/439\~«Щодо відчуження\~основних засобів»\~виданий з\~порушенням наказу Міністерства вугільної промисловості України від 30.10.2006 № 524 та наказу Міністерства вугільної промисловості України від 07.08.2007 № 304. На думку позивача, спірне майно вибуло незаконно з володіння ДП "Дніпродіпрошахт", а тому підлягає витребуванню у [PERSON] . Посилаючись на викладене, та з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 23.02.2022 року, позивач просив суд витребувати у [PERSON] з незаконного володіння частину нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2 , що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Припинити право власності та скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі та скасувати запис про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В., укладеним між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель). Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Так, на думку відповідача, майно, яке закріплено за позивачем, не підлягає приватизації, але може бути корпоратизоване. Вважає, що жодним нормативним актом не встановлено та не передбачено заборони на відчуження майна ДВАТ «Дніпродіпрошахт». Визначене в позові майно ніколи не було включено до переліку нерухомого майна, на який посилається позивач. Позивачем не зазначено конкретної статті нормативно-правового акту, яка була порушена під час відчуження майна на користь ТОВ «Днепр Бизнес Люкс». Відповідач вважає законним набуття ним права власності на спірне майно. Листом від 27.07.07 було погоджено Міністерством вугільної промисловості відчуження основних засобів, а відтак було надано згоду на продаж майна ДВАТ «Дніпродіпрошахт». Також вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки відсутні підстави для пред`явлення віндикаційного позову. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, тому просить застосувати строк позовної давності. З урахуванням таких доводів, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ДП "Дніпродіпрошахт" повністю. Відповідачем [PERSON] також було подано відзив на позовну заяву, однак наведені заперечення проти позову є аналогічними відзиву [PERSON] . Позивачем подано відповідь на відзив [PERSON] , в якому позивач повністю не погоджується з відзивом відповідача, вважає його необґрунтованим. Так, вказує, що спірне майно вибуло з володіння ДП "Дніпродіпрошахт" незаконно, а лист погодження Міністерства вугільної промисловості не є належним доказом дотримання процедури приватизації, оскільки не було погодження з Фондом державного майна України, не проводилась оцінка вартості нерухомого майна, висновок про оцінку вартості не погоджений з Фондом державного майна України, аукціон з продажу майна був проведений з порушеннями. ДП "Дніпродіпрошахт" є державним комерційним підприємством, тому відчужувати основні фонди таке підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, та на конкурентних засадах. В даному випадку не було належного погодження з Мінвуглепромом та Фондом державного майна України, тому відчуження спірних приміщень проведено незаконно. Вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки про факт відчуження спірного майна керівництво ДП "Дніпродіпрошахт" дізналось нещодавно, під час проведення інвентаризації, а раніше строк позовної давності переривався у зв`язку із зверненням до суду. Спосіб захисту, на думку представника позивача, відповідає закону, оскільки право на витребування майна з чужого незаконного володіння має власник, у разі, коли майно вибуло з його володіння поза його волею. В такому випадку майно може бути витребувано навіть у добросовісного набувача. Відповідач [PERSON] подав заперечення, аргументи яких є аналогічними відзиву на позовну заяву. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство енергетики України подали пояснення щодо позову. У поясненнях зазначено, що ДП "Дніпродіпрошахт" було включено до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Також у поясненнях містяться посилання на законодавство, яким регламентовано порядок обчислення строків позовної давності, витребування майна з чужого незаконного володіння та статус державних підприємств. Представник Міністерства енергетики України просить суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням інтересів держави. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд Державного майна України надав пояснення щодо позову. Зазначають, що матеріали справи не містять відомостей щодо погодження органом управління позивача відчуження спірного майна. Це є підставою вважати, що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі, а у зв`язку із протиправними діями керівника підприємства. Представник Фонду Державного майна України просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі Міністерство енергетики України як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову та продовжено розгляд справи з урахуванням змінених позовних вимог. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід головуючого судді. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року (головуючий суддя Марущак С.Л.) заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Кондрашова І.А. залишено без задоволення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року поновлено провадження по справі після розгляду заяви про відвід. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Строгого В.Ф. про закриття провадження у справі № 932/779/22. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2022 року витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2022 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову. Просили суд відмовити в позові ДП "Дніпродіпрошахт" повністю. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Судом ухвалено проводити розгляд справи у відсутність третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно п.п. 1, 4 Положення про Міністерство вугільної промисловості України, затвердженого постановою КМУ від 2 листопада 2006 р. № 1527, Міністерство вугільної промисловості України (Мінвуглепром) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінвуглепром відповідно до покладених на нього завдань, зокрема - здійснює відповідно до законодавства управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. ДВАТ «Дніпродіпрошахт» було створено шляхом корпоратизації, на підставі Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.93 р. №\~210/93, у порядку, визначеному Положенням про порядок корпоратизації підприємств, затвердженому постановою КМ України від 05.07.93 р. №\~508, шляхом перетворення Державного проектного інституту «Дніпродіпрошахт» у ДВАТ «Дніпродіпрошахт». Згідно з Додатком № 2 Розпорядження КМ України від 01.10.05 р. № 417-р, повноваження з управління корпоративними правами держави в ДВАТ\~«Дніпродіпрошахт» було передано Міністерству вугільної промисловості України. Засновником та власником 100% пакету акцій позивача є держава в особі Мінвуглепрому, а отже ДВАТ\~«Дніпродіпрошахт» має державну форму власності та віднесено до державного сектору економіки. Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦК України, державне підприємство це юридична особа публічного права. Державне підприємство «Дніпродіпрошахт» засноване на державній власності шляхом реорганізації перетворення Державного відкритого акціонерного товариства «Дніпродіпрошахт», згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості України від 15.11.2010 року №456 «Про припинення діяльності ДВАТ «Дніпродіпрошахт» та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, перейменованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади». Згідно з п. 2 Указу Президента «Про корпоратизацію підприємств», засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації. Відповідно до п. 7 вказаного Указу, органи, уповноважені управляти загальнодержавним майном, разом з Міністерством статистики України подають у місячний строк Міністерству економіки України перелік підприємств, що підлягають корпоратизації, та графіки її проведення. Міністерство економіки України затверджує у двотижневий строк з дня одержання зазначені переліки та графіки. Пунктом 8 Указу встановлено, що засновники відкритих акціонерних товариств, після прийняття рішення про їх приватизацію, передають акції цих товариств державним органам приватизації в порядку, визначеному Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку та Фондом державного майна України. Згідно з п.п. 7, 10 Положення «Про порядок корпоратизації підприємств», затвердженого постановою КМ України 05.07.93 р. № 508, адміністрація підприємства, що корпоратизується, зобов`язана надавати комісії у встановлений термін необхідну бухгалтерську, статистичну та іншу інформації. Комісія готує і подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, проект плану розміщення акцій та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України «Про господарські товариства», з урахуванням вимог, передбачених Указом Президента України «Про корпоратизацію підприємств». Відповідно до п.п. 11, 15 цього ж Положення, засновник у тижневий термін розглядає і затверджує акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, і в десятиденний термін приймає рішення про створення відкритого акціонерного товариства та затверджує його статут. З моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства, а акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства. Відповідно до п. 16 цього ж Положення, розмір статутного фонду відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається за діючою Методикою оцінки вартості об`єктів приватизації та оренди. Вказані норми встановлюють, що усе майно, яке знаходиться у господарському віданні та рахується на балансі підприємства, при його корпоратизації переходить у власність створеного за результатами корпоратизації відкритого акціонерного товариства. Як встановлено законом (частини перша, друга та дев`ята статті 73 ГК України), державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства. Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання, - речового права суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК України та іншими законами (частини перша та друга статті 74, частина перша статті 136 ГК України). Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (частина друга статті 136 ГК України). Крім того, частина шоста статті 73 ГК України прямо передбачає, що особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України «Про управління об`єктами державної власності». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Стаття 3 цього Закону майно, яке передане державним комерційним підприємствам, відносить до об`єктів управління державної власності. З огляду на наведене, закон установлює особливості правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права та особливості правового режиму майна державного підприємства, до яких застосовується спеціальний порядок правового регулювання, в тому числі й щодо управління майном державного підприємства, розпорядження цим майном, що не дає підстав для їх цілковитого ототожнення з правовим статусом юридичних осіб приватного права та порядком регулювання правового режиму майна юридичних осіб приватного права. Характерною особливістю правового статусу державного підприємства, правового режиму майна цього підприємства є обмеження на рівні закону його (підприємства) правомочності розпорядження щодо окремих видів майна та наявність спеціальних, закріплених окремим законом, правил управління майном державного підприємства, зокрема й правил щодо розпорядження державним майном у спосіб його відчуження. Так, правила розпорядження майном, що належить державному підприємству на праві господарського відання, передбачають участь у цьому процесі суб`єктів управління об`єктами державної власності та Фонду державного майна України. Зокрема, згідно з підпунктом "и" пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством. Такий випадок установлено частиною п`ятою статті 75 ГК України, відповідно до якої відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами. Відчуження нерухомого майна, а також повітряних і морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Фонд державного майна України виступає організатором продажу нерухомого майна в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України постановою від 6 червня 2007 року № 803 затвердив Порядок відчуження об`єктів державної власності. Пунктом 6 цього Порядку так само передбачено, що рішення про надання згоди на відчуження, зокрема, нерухомого майна державної власності приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачами, що 07.04.2008 року ДВАТ «Дніпродіпрошахт» на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду під час корпоратизації прийняло в господарське відання від Міністерства вугільної промисловості України державне майно, а саме об`єкти нерухомого майна згідно з переліком: Адміністративна будівля з прибудовами (Літ. А-4, А1-5, А11-1, А3-1, а3-1, а4-1, а2, а3, а4, а5, а6, а7, а8), допоміжні споруди: сарай (літ. В), гараж (літ. Г), навіс (літ. Д), сарай (літ. Е); адміністративна будівля з прибудовами (двоповерховою та триповерховою) літ. Б-3, Б1-3, Б2-3, Б3-2, Б4-1, Б5-3, Б6-1, Б7-1, Б8-2, б1, б11, що находяться за адресою: [ADDRESS] . 10.10.2008 частина нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2 , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Савчук О.А., було відчужено на користь ТОВ «Днепр-Бизнес-Люкс». В подальшому право власності на спірне майно було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВМО №292373, №292374, реєстр №3156 від 29.09.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Малихіною М.М., запис в Реєстрі здійснений 10.12.2009 та присвоєно реєстраційний номер майна: 25805967. Згідно з договором дарування, серія та номер: 2344, виданий 24.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєва Т.В., номер запису про право власності: 33368752, дата державної реєстрації 24.09.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1338066612101, право власності на спірне майно було зареєстроване за [PERSON] . 09.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т.В., за реєстр. № 2007. На підставі вказаного договору спірне майно було передано в іпотеку. Договір іпотеки був укладений на виконання договору позики від 09.08.2021 на суму 30000,00 грн., який укладений між [PERSON] та [PERSON] , строк виконання зобов`язань по повернення коштів 08.08.2026 рік. На спірне майно було накладено обтяження (рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в Реєстрі:43397884). Власником нежитлових приміщень на момент звернення позивача до суду є [PERSON] . Спір виник з приводу того, що нежитлові приміщення вибули з власності ДП "Дніпродіпрошахт" поза волею власника, тобто Держави в особі уповноваженого органу управління, всупереч установленій процедурі та за відсутності погодження Фонду Державного майна України. Фактично рішення про відчуження основних фондів ухвалено одноособово керівником позивача. Вирішуючи спір та надаючи оцінку виниклим правовідносинам, суд виходить з наступного. Так, відповідно до положення про Міністерство вугільної промисловості України, затвердженого постановою КМУ від 02.11.06 № 1527, одним із завдань Мінвуглепрому є управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Згідно з Додатком 2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.99р. № 847-ХІУ, ДВАТ «Дніпродіпрошахт» (320070, м. Дніпропетровськ, вул. Миронова, буд. 15, код 05410777) включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Відповідно до ч.\~9 ст.\~11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.06 р. №\~185-V\~, господарські організації, створені на базі об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до виключення їх з переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не можуть вчиняти дії стосовно майна, переданого до їх статутного фонду, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо. З матеріалів справи видно, що спірне майно було передано до Статутного фонду ДВАТ «Дніпродіпрошахт» 07 квітня 2008 року (т.1., а.с. 7). Таким чином, в силу зазначених вище нормативно - правових актів, ДВАТ\~ «Дніпродіпрошахт» є підприємством (майновим комплексом), що не підлягає приватизації, а отже - не могло вчиняти будь-які дії стосовно відчуження державного майна, переданого до його статутного фонду, до моменту виключення з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. У відповідності до постанови КМУ від 6 червня 2007 р. № 803 «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» та наказів Міністерства вугільної промисловості України від 30.10.2006 № 524, який був чинний на момент надання Міністерством вугільної промисловості України листа від 27.07.2007 №01/02-02/439, та від 07 серпня 2007 року № 304 «Про затвердження Інструкції про порядок розпорядження майном підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України» (надалі Інструкція), який був чинний на момент відчуження спірного майна, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Листом від 27.07.2007 №01/02-02/439 Мінвуглепром повідомило керівника позивача, що не заперечує проти відчуження шляхом продажу згідно з переліком, у порядку визначеному чинним законодавством, по оціночній вартості, але не нижче залишкової. В газеті «Донеччина» №\~57 (15385) від 09.09.06 було опубліковане оголошення про проведення аукціону з відчуження спірного майна. 10.10.08 р. на Донецькій товарній біржі «ПІВДЕННИЙ СХІД» проведено аукціон з продажу спірного майна, згідно протоколу №1 аукціону №10 від 10.10.2008. Згідно з п. 6 постанови КМ України від 06.06.07 р. № 803 «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» встановлено, що відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу (далі - згода) відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами (далі - суб`єкт управління). Відповідно до ч. 2 п. 6 вказаної постанови, рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. Крім того, п. 5 ч. 5 цієї ж постанови встановлено, що дія цього Порядку не поширюється на відчуження майна, на яке відповідно до законодавства встановлена заборона на відчуження. Таким чином, виходячи зі змісту наведених норм, убачається, що надання згоди на відчуження майна державних підприємств може бути здійснено Мінвуглепромом тільки за умов відсутності встановленої Законом заборони на таке відчуження, а також тільки за умови надання згоди Фондом державного майна України. В той же час, судом встановлено, що на момент надання Мінвуглепромом дозволу оформленого листом від 27.07.2007 №01/02-02/439, чинним був наказ Мінвуглепрому від 26.04.06 р. №\~254 «Про списання, відчуження, передачу в оренду, з балансу на баланс або у комунальну власність майна, цілісних майнових комплексів та об`єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю». Так, відповідно до п. п. 2.2.2. п. 2.2. затвердженої вказаним наказу Мінвуглепрому Інструкції, яка діяла на момент видання міністерством дозволу, було встановлено, що відчуження майна шляхом продажу здійснюється безпосередньо підприємством після отримання на це дозволу Міністерства за погодженням з Фондом державного майна України або його відповідним регіональним відділенням. Отже, як нормативно-правові акти, які є чинними на сьогодні, так і нормативно-правові акти, що діяли на момент надання Мінвуглепромом дозволу на відчуження спірного державного майна, встановлювали обов`язкову необхідність погодження такого відчуження із Фондом державного майна України. Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується доводами сторін, погодження Фонду державного майна України або його регіонального відділення на відчуження спірного майна не надавалося. Так, згідно з відповіді Фонду державного майна України від 01.06.2022 №10-24-6357, Фондом державного майна України повідомлено, що до Фонду в установленому порядку не надходило звернення від Міністерства вугільної промисловості України щодо погодження відчуження майна ДВАТ «Дніпродіпрошахт» і Фонд відповідно до Порядку відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою КМУ від 06.06.2007 №803, не надавав погодження на відчуження майна ДВАТ «Дніпродіпрошахт». За таких обставин, суд констатує, що дозвіл, який оформлений листом від 27.07.2007 №01/02-02/439, наданий Мінвуглепромом на відчуження спірного державного нерухомого майна є таким, що наданий з порушенням вимог наказу Мінвуглепрому від 26.04.06 р. №\~254 «Про списання, відчуження, передачу в оренду, з балансу на баланс або у комунальну власність майна, цілісних майнових комплексів та об`єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю», оскільки не погоджений у встановленому порядку із Фондом державного майна України. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що спірне майно було передано до Статутного фонду позивача та на баланс підприємства пізніше, ніж Мінвуглепромом надано погодження на його відчуження. Так, згідно Акту прийому-передачі нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду позивача, спірне майно було передано 07.04.2008 року, а погодження Мінвуглепромом надано 27.07.2007 року. Відповідно до п. 2.2.1 Інструкції № 304 відчуження майна проводиться безпосередньо Підприємством, на балансі якого воно обліковується, з дотриманням вимог, чинних на момент продажу, законодавчих та нормативно-правових актів, а також цієї Інструкції, лише після надання згоди (дозволу) Мінвуглепромом. Тобто погодження на відчуження спірного майна, на яке посилаються відповідачі, було надано на 11 місяців раніше, ніж ДВАТ «Дніпродіпрошахт» отримало це майно та зареєструвало на нього право власності (реєстрація права власності за позивачем мала місце 24.06.2008 року). Відповідно до п. 21 Порядку № 803 інформація про майно, що підлягає продажу на аукціоні, публікується не пізніше ніж за\~30 календарних днів\~до дати проведення аукціону у друкованих засобах масової інформації. Інформація про майно, зазначене в абзаці другому пункту 6 цього Порядку (нерухоме майно), публікується виключно у загальнодержавних друкованих засобах масової інформації. Разом з відзивом відповідачем надано копію оголошення про проведення аукціону з газети «Донеччина» від 09.09.2008 року № 57. Однак суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки видання газета «Донеччина» є місцевим друкованим засобом масової інформації. Таким чином, під час відчуження спірного майна, було порушено п. 21 Порядку № 803, а саме оголошення про проведення аукціону з продажу майна ДВАТ «Дніпродіпрошахт» було розміщено в місцевій (регіональній) газеті, яка охоплює лише територію Донецької області, а не в загальнодержавному друкованому засобі масової інформації, чим порушено принцип відчуження державного майна на конкурентних засадах. Відповідно до п. 22 Порядку № 803 строк призначення аукціону не повинен перевищувати\~12\~місяців з дня надання згоди на продаж майна. Погодження Міністерства вугільної промисловості України, яке оформлено Листом №01/02-02/439 «Щодо відчуження основних засобів», було надано 27.07.2007 року, а аукціон з продажу державного майна проведений 10.10.2008 року, тобто через 14 місяців з дня надання згоди, що вказує також на порушення п. 22 Порядку № 803 під час відчуження спірного майна. Відповідно до п. 50 Порядку № 803 рішення про надання згоди суб`єкта управління на відчуження майна діє не більш як 12 місяців з дати його прийняття. Лист Міністерства вугільної промисловості України від 27.07.2007 №01/02-02/439 «Щодо відчуження основних засобів», який прийнятий на підставі протоколу від 26.07.2007 № 16 засідання комісії Міністерства вугільної промисловості України по розгляду документів про списання, відчуження, передачу в оренду, з балансу на баланс або у комунальну власність майна, цілісних майнових комплексів та об`єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю, відповідно до наказу Мінвуглепрому від 30.10.2006 № 524, датований 27.07.2007 та діяв згідно п. 50 Порядку № 803 до 27.07.2008, відчуження спірного нерухомого майна відбулося 10.10.2008, тобто відчуження відбулося коли згода суб`єкта управління на відчуження майна втратила чинність, тобто з порушенням п. 50 Порядку № 803. Зважаючи на вищевикладене, та з огляду на встановлені судом порушення при відчуженні спірного нерухомого майна, суд доходить висновку, що нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за № 1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , були відчужені у незаконний спосіб та з порушенням Порядку відчуження об`єктів державної власності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 р. № 803, наказу Міністерства вугільної промисловості України від 30.10.2006 № 524 (в редакції на час виникнення спірних відносин), та Інструкції про порядок розпорядження майном підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України, затвердженої Наказом від 07 серпня 2007 року № 304. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідачів про те, що спірне майно було відчужено законно. Також суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , що жодним нормативним актом не було передбачено заборони на відчуження спірного майна і це майно не було включено до переліку, на який посилається позивач. Так, ДВАТ «Дніпродіпрошахт» включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Зазначений перелік міститься в Додатку № 2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а відтак у названому Законі є пряма вказівка на заборону приватизації підприємства позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так згідно, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2008 по справам №8/594-07, №8/593-07, залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.08.2008 та постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2008, за позовом прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства вугільної промисловості України до ДВАТ «Дніпродіпрошахт», ТОВ «Компанія «Січінвест» про визнання недійсним договору, встановлено, що нерухоме майно ДВАТ «Дніпродіпрошахт», відноситься саме до такої категорії майна, відчуження якої прямо заборонено Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.99 р. №\~847-XIV, а ДВАТ\~ «Дніпродіпрошахт» є підприємством, що не підлягає приватизації, а отже - не може вчиняти будь-які дії стосовно відчуження державного майна, переданого до його статутного фонду, та на ДВАТ\~ «Дніпродіпрошахт» розповсюджується заборона встановлена ч.\~9 ст.\~11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.06 р. №\~185-V. Крім того,\~судовими рішення\~встановлено,\~що відчуження\~нерухомого майна\~ДВАТ «Дніпродіпрошахт»\~необхідно погоджувати\~з Фондом\~державного майна\~України,\~в силу\~ст.\~75\~ГК України,\~п.\~6\~постанови КМ\~України від\~06.06.07\~р.\~№ 803\~«Про затвердження\~Порядку відчуження\~об`єктів державної\~власності»,\~п.\~2.2.1.\~Інструкції про\~порядок розпорядження\~майном підприємств,\~що належать\~до сфери\~управління Міністерства\~вугільної промисловості\~України,\~затвердженої наказом\~Мінвуглепрому від\~07.08.07\~р.\~№\~304,\~а дозвіл\~№\~03/04-02/312\~від 06.06.06,\~наданий Мінвуглепромом\~на відчуження\~державного нерухомого\~майна без\~погодження з\~Фондом державного\~майна України\~є таким,\~що наданий\~з порушенням вимог наказу Мінвуглепрому від 26.04.06 р. №\~254. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У п.п. 2 і 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За нормою ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, за яких власник зберігає право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Такою підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018р. року у справі № 569/1221/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦК України власник має витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто вибуття майна з володіння власника поза його волею, є однією із безумовних підстав, яка дозволяє витребувати таке майно у добросовісного набувача. Відповідно до правового висновку, викладеному у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (Постанова Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Таким чином, враховуючи, що судом встановлено недотримання порядку відчуження спірного нерухомого майна, що мало наслідком порушення прав та інтересів держави, суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння ДП «Дніпродіпрошахт» поза волею власника, а саме Держави в особі уповноважених органів, тому підлягає витребуванню у [PERSON] . Відтак, позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Водночас суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки в даному випадку витребування майна є ефективним способом судового захисту, що відповідає закону. Також суд не може погодитись з доводами відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.11.2018 № 553 затверджено план заходів з реорганізації ДП «Дніпродіпрошахт». Відповідно до п. 5 Додатку 2 згаданого наказу та згідно з наказом від 01.07.2019 № 293 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 № 553», з метою встановлення фактичної наявності майнових активів ДП «Дніпродіпрошахт» після звільнення в.о. директора [PERSON] , визначення їх стану, забезпечення установлення залишку або нестачі активів, виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, голова комісії з реорганізації ДП «Дніпродіпрошахт» видано наказ від 28.08.2019 № 14 «Про проведення інвентаризації активів». Так, в ході проведення інвентаризації, згідно з наказом від 28.08.2019 №14 було виявлено відчуження спірного майна. 19.11.2019 ДП «Дніпродіпрошахт» звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про витребування майна з незаконного чужого володіння. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2020 у цивільній справі №932/17250/19 за позовом ДП «Дніпродіпрошахт» до [PERSON] про витребування майна з незаконного чужого володіння було закрито провадження. Сторонами у цивільній справі №932/17250/19 були ДП «Дніпродіпрошахт» (позивач), [PERSON] (відповідач), предметом позову було витребування у [PERSON] нерухомого майна (нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ) з незаконного чужого володіння. Таким чином, про відчуження спірного нерухомого майна ДП «Дніпродіпрошахт» дізналося в серпні 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~264\~ЦК України\~після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позовна давність перервалася 19.11.2019 у зв`язку із подачею ДП «Дніпродіпрошахт» позову по справі №932/17250/19, а строк позовної давності почався з 20.11.2019 року. Державне підприємство «Дніпродіпрошахт» звернулось до суду у січні 2022 року, тобто в межах строку позовної давності. Інші доводи відповідачів не спростовують висновок суду про незаконність вибуття спірного майна з власності та володіння ДП «Дніпродіпрошахт», а тому не заслуговують уваги. В той же час, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). В частині позовних вимог щодо припинення права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, суд відзначає наступне. Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Приймаючи до уваги, що рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння саме по собі є підставою для внесення реєстратором запису про право власності, однак реєстратор не уповноважений самостійно приймати рішення про зміну, припинення чи скасування речових прав відносно попереднього власника майна, суд вважає, що з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача та забезпечення можливості виконання рішення суду, необхідно вирішити питання про припинення речового права, а саме права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Тобто суд вважає можливим припинити право власності та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на частину нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2 , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із витребуванням такого майна з чужого незаконного володіння. Відтак, позовні вимоги в частині припинення права власності є обґрунтованими і також підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки від 09.08.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т.В., за реєстр. № 2007, суд вважає, що дане обтяження має штучний характер, оскільки договір іпотеки укладений між близькими родичами, які є фізичними особами, а іпотекодержатель не є банківською чи фінансовою установою. Сума основного зобов`язання, відповідно до договору іпотеки від 09.08.2021 року, складає 30\~000, 00 грн., а вартість предмету іпотеки сторони оцінили у 1\~200\~000, 00 грн., що вочевидь не відповідає реальній вартості частини майнового комплексу позивача. Відтак, суд приходить до переконання, що існуюче обтяження мало на меті лише ускладнити виконання можливого рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння та ускладнити в цілому витребування такого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова ВП ВС від 05.06.2018, справа №\~338/180/17, постанова ВП ВС від 11.09.2018, справа №\~905/1926/16, постанова ВП ВС від 30.01.2019, справа №\~569/17272/15-ц). Суд вважає, що для ефективного захисту прав та інтересів позивача, їх поновлення та забезпечення реального виконання судового рішення, є необхідним скасувати запис про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В., укладеним між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель), рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в Реєстрі: 43397884. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню повністю. В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір у розмірі 4\~962, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved