Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 30.12.2021 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що є власником зазначеного житлового будинку, а також земельної ділянки, що розташована під ним. Відповідач, зареєстрований у цьому будинку, більше 07 років у с. Олександрівка Криворізького району Дніпропетровської області не проживає, вказаним житлом не користується У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що у свою чергу перешкоджає позивачеві реалізувати право вільного розпорядження житловим будинком, який є її приватною власністю. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17.01.2022 постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, у якій просить провести розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК Украни), рекомендованими листами, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. Третя особа, повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася. За письмової згоди позивача суд вважає можливим розглянути цю справу в порядку, передбаченому ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, треті особи не прибули в судове засідання, позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за потрібне здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником домоволодіння, що складається з жилого будинку А-1, загальною площею 46,8 кв. м, у тому числі житловою площею 25,8 кв. м, з надвірними будівлями: літня кухня, сарай, гараж, сарай, вбиральня, паркан, паркан, ворота, змощення, водоколонка, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.06.2003, зареєстрованому у реєстрі за № 1247, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1189832 від 07.08.2003, технічним паспортом на житловий будинок (арк.с.11-15). Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 950711, від 11.12.2009 позивач є власником земельної ділянки площею 0,250 га кадастровий № 1225881100-02-001-0045, розташованої за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 16). Відповідач син позивача, що підтверджується його свідоцтвом про народження (арк.с. 10). Відповідач не є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно\~№ 1189832\~від 07.08.2003(арк.с. 12). Згідно з актом обстеження домоволодіння [ADDRESS] від 10.11.2021, довідкою Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 443 від 15.11.2021, відповіддю на запит виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 01/02-15 від 12.01.2022 відповідач зареєстрований у [ADDRESS] , але не проживає, вибув без зняття з реєстрації у 2014 році (арк. с. 17, 18, 27). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~від 23.02.2006\~N\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно зі ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ч. 1\~ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України)\~власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, дії відповідача, який не хоче добровільно відмінити свою реєстрацію місця проживання, є такими, що перешкоджають позивачеві у користуванні належним їй на праві власності майном житловим будинком, який знаходиться за вищезазначеною адресою, є неправомірними, порушують законні права та інтереси позивача, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, згідно зі ст.\~391\~ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до пп. 4 п. 1 та пп. 4 п. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-IX у Дніпропетровській області утворено Криворізький район (з адміністративним центром у місті Кривий Ріг) у складі територій Апостолівської міської, Вакулівської сільської, Глеюватської сільської, Гречаноподівської сільської, Грушівської сільської, Девладівської сільської, Зеленодольської міської, Карпівської сільської, Криворізької міської, Лозуватської сільської, Нивотрудівської сільської, Новолатівської сільської, Новопільської сільської, Софіївської селищної, Широківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, та ліквідовано Широківський район. Беручи до уваги викладене, а також те, що відповідач\~не є співвласником спірного будинку за вищезгаданою адресою, більше одного року в ньому без поважних причин не проживає, домовленість про порядок користування спірним будинком у нього з позивачем відсутня, суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом унаслідок його відсутності понад встановлені терміни. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно\~зі ст. 4\~ Закону\~ України\~ «Про\~ судовий\~ збір»,\~ ставки судового збору встановлюються з позовної заяви немайнового характеру, яка подана\~ фізичною особою,\~ 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить з 01.01.2021 року 2 270 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 гривень. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved