Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд розірвати договір на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року, що був укладений, і стягнути з відповідача суму вартості туристичного пакету в сумі 49 355, 00 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн та судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 10 січня 2020 року, згідно із заявкою № МЗТ/19-1075 позивач здійснила замовлення у відповідача як туроператора туристичних послуг з організації відпочинку з 19 серпня 2020 року по 29 серпня 2020 року до Греції маршрутом Київ-Іракліон-Київ. Відповідні послуги були оплачені позивачем у повному обсязі на суму 49 355, 00 грн. Однак в серпні 2020 року туристична поїздка не відбулася з причини заборони в`їзду до Республіки Греція громадян України, спричиненої Covid-19. Не отримавши жодних повідомлень від туроператора про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, і зміною строків подорожі, позивач 05 серпня 2020 року направила претензію туроператору та тур агенту, у якій просила або внести зміни до договору, змінивши направлення подорожі, або розірвати договір на підставі частини сьомої статті 20 Закону України «Про туризм» і повернути сплачені грошові кошти у розмірі 49 355, 00 грн протягом семи календарних днів з дати отримання претензії. Але відповіді на свою письмову претензію позивач не отримала. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача, як вказала позивач, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку із невиконанням укладеного договору, нереалізованими очікуваннями на відпочинок, із неможливістю оздоровити свою дитину, через втрату значної суми коштів внаслідок ігнорування її законних вимог збоку ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», вони призвели до додаткових зусиль і часу для вирішення цих питань і у результаті звернення до суду, що спричинило психологічних стрес, що проявився у зіпсованому настрої, нервових зривах на членах сім`ї, частковій втраті сну. Представник відповідача позов не визнав, заперечуючи проти задоволення, вказав, що відповідач здійснював реалізацію на території України туристичних продуктів грецького туроператора Mouzenidis Travel A.E. на підставі укладеного з останнім Агентського Договору №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 01 січня 2016 року. Пунктом 2.3.1 вищевказаного договору відповідачу надано право передавати іншим туристичним агентам (субагентам) аналогічні або подібні до них права та обов`язки за договором № MZT/GR-KIV/16 від 01 січня 2016 року. На підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/18-KIV.00717 від 25 травня 2018 року, укладеного між відповідачем ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» та третьою особою туристичним агентом - ФОП [PERSON] , останній було надано право реалізації на території України туристичних продуктів грецького туроператора -нерезидента Mouzenidis Travel А.Е. Отже, ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» здійснює надання туристичних продуктів від імені та в інтересах, під контролем та за рахунок Туристичної компанії Mouzenidis Travel A.E. (Грецька Республіка), як туристичний агент та комерційний представник. При укладенні договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року, позивач була належним чином ознайомленою в преамбулі договору, що ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» є посередником та діє не від свого імені, а від імені туроператора нерезидента компанії Mouzenidis Travel A.E., яка безпосередньо надає туристичний продукт. Зазначає, що сплачені позивачем суми є транзитними для відповідача, всі кошти, отримані від туристів в якості оплати туристичних продуктів грецького туроператора, ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» перерахувало нерезиденту Mouzenidis Travel A.E, як транзитні кошти за агентським договором, з метою надання споживачам туристичних послуг, і у власність відповідача перейшла лише агентська винагорода. Вважає, що обов`язок щодо повернення коштів за договором виникає у туроператора-нерезидента Mouzenidis Travel A.E., а не у відповідача ТОВ «Музенідіс Тревел Україна». Позивачу було запропоновано скористатися ваучером № 00301 від 01 вересня 2020 року за заявкою № CRE19080AD та переборонювати подорож на інші дати в період до весни 2022 року або отримати повернення коштів після спливу 18-місячного терміну з дати ануляції - 18 серпня 2020 року на суму 43 440, 30 грн (сума, що надійшла на рахунок відповідача), еквівалент 1557, 01 євро. Таким чином, ваучер виданий на всю суму, що надійшла на рахунок Відповідача по заявці № CRE19080AD від ФОП [PERSON] . Додатково наголошено, що оскільки сума коштів за заявкою № CRE1908GAD вже перерахована нерезиденту в євро, то в ваучері зафіксована сума коштів в євро за курсом здійснення платежу, отже кошти туристів захищені від коливань курсу гривні до євро. Ваучер міг бути використаний у термін до 18 лютого 2022 року, враховуючи, що на теперішній час кордони Грецької Республіки відкриті для відвідування громадянами України. Відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» не зберегло кошти у себе, не набуло на них права власності (тобто майно не безпідставно набуте), а перерахувало нерезиденту - грецькому туроператору Mouzenidis [PERSON] з метою надання позивачу туристичних послуг й не має на своїх рахунках. Відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» зі свого боку виконало свої зобов`язання за договором: були заброньовані у нерезидента Mouzenidis Travel А.Е. послуги з тимчасового розміщення туристів в готелі Воmо Amnissos Residence (3*) Греція, послуги з авіаперевезення грецькою авіакомпанією Ellinair S.А. в обидві сторони, своєчасно та в повному обсязі здійснена купівля та перерахування валюти нерезиденту, понесені банківські вгорати, здійснені інші відповідні витрати на виконання договору й всі можливі заходи для реалізації туру, який не міг бути реалізованим з незалежних від відповідача причин. Від третьої особи пояснення на позов не надходили до суду. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 13 жовтня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано судді Писанцю В. А., для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 лютого 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному позовному провадженні /а. с. 18/. 23 червня 2021 року від представника відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов. 27 липня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. 01 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 337 від 01 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та передано судді Вовк С. В., згідно з протоколом. 04 жовтня 2021 року ухвалою судді прийнято цивільну справу до свого провадження і постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12 червня 2022 року і 13 липня 2022 року на електронну поштову скриньку суду надійшла заява позивача, підписана ЕЦП, про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання сторони, третя особа у справі та /або їхні представники не з`явилися, окрім вищевказаних, заяви по суті та / або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] [замовник] 10 січня 2020 року уклала з ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна» [туроператор], яке діяло на підставі ліцензії на туроператорську діяльність від імені та в інтересах Туристичних компаній MOUZENIDIS TRAVEL S. A., MOUZENIDIS TRAVEL CYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTD, MOUZENIDIS TRAVEL LLC, договір на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075, від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/18-KIV.00717 від 25 травня 2018 року [турагент] в особі ФОП [PERSON] - ТА «Mambo Trevel», предметом якого є забезпечення туроператором через турагента надання комплексу туристичних послуг, які замовник зобов`язався прийняти і оплатити. Туристична подорож до Греції, на острів Крит, у період з 19 серпня 2020 року по 29 серпня 2020 року мала здійснитися у складі [PERSON] , [PERSON] і неповнолітної [PERSON] /а. с. 8-10/. Відповідно до п.1.2 договору на туристичне обслуговування, туроператор через турагента зобов`язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити його. Пунктом 1.4 договору передбачено, що послуги, які входять до складу турпродукту, безпосередньо надаються замовнику третіми oсобами - перевізником, готелем (або іншим засобом розміщення), страховою організацією та іншими особами. Відповідно до п. 5.1 договору туроператор зобов`язаний забронювати та надати Замовнику турпродукт (пакет туристичних та пов`язаних послуг), замовлених замовником в повному обсязі, кількості, якості та у визначені цим договором терміни, про які сторони попередньо домовилися, за умови сплати повної вартості турпродукту замовником у строки, встановлені даним договором та додатками до нього, видати замовникові документи, якщо вони не були отримані від тур агента, необхідні для отримання туристичних послуг та підтвердження статусу замовника та осіб, які з ним подорожують. Згідно додатку № 1 до договору № МЗТ/19-1075, туристичним продуктом є тур за маршрутом: Київ, аеропорт «Бориспіль» /Греція, о. Крит, проживання трьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] ) у готелі [PERSON] (3*), послуги з авіаперевезення грецькою авіакомпанією Ellinair S.А, у період 19 серпня 2020 року по 29 серпня 2020 року. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1075 від 14 січня 2020 року замовник [PERSON] сплатила повну вартість турпродукту, відповідно до умов договору в сумі 49 355, 00 грн. У серпні 2020 року туристична подорож не відбулася з причин обмежень на в`їзд у Грецію через пандемію гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За приписами частини першої, пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За змістом частин першої та другої статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У частині першій статті 15 та у частині першій статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори, юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У частині першій статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста (частина восьма статті 20 Закону України «Про туризм»). Відповідно до п.5.3 договору туроператор зобов`язаний у випадку виникнення обставин, що роблять неможливими надання замовнику послуг з вини туроператору (за винятком випадків форс-мажорних обставин та відмова консульських установ у видачі замовнику та/або туристам) у разі невжиття заходів для заміни замовлених послуг па альтернативні, повернути кошти, оплачені замовником, в т.ч. туристом, за врахуванням фактично понесених туроператором, турагентом витрат. Вирішуючи питання про те, чи є відповідач у справі належною особою, що має відповідати за заявленим позовом, суд виходить з наступного. 25 травня 2018 року між ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» від імені та в інтересах Туристичних компаній MOUZENIDIS TRAVEL S.A, MOUZENIDIS TRAVEL СYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTG, MOUZENIDIS HUNGARY TRAVEL AGENCY Kft [Принципал] та ФОП [PERSON] [Агент] було укладено агентський договір на реалізацію туристичного продукту № АДТА/18-KIV.00717. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору агент зобов`язується за винагороду та за дорученням від імені та в інтересах і за рахунок принципала вчинити юридичні та/або інші дії з реалізації туристичного продукту, сформованого принципалом та/або окремих послуг принципала. 05 серпня 2020 року позивач позивач звернулась до ФОП [PERSON] та ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» із претензією у якій просила відшкодувати понесені нею збитки внаслідок анулювання туру за договором на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року та повернути сплачену суму у розмірі 49 355, 00 грн. Твердження представника відповідача про те, що ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» не є Туроператором у договорі з позивачем, а здійснює лише посередницьку (представницьку) діяльність із надання туристичних продуктів від імені та в інтересах Туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL - TRAVEL AGENCY TOURISM AND HOTELS ENTERPRISES SOCIETE ANONYME (MOUZENIDIS TRAVEL A.E., MOUZENIDIS TRAVEL S.A, а тому відповідач не може відповідати за зобов`язання, встановлені договором не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. З преамбули Договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року вбачається, що між замовником [PERSON] та Турагентом ФОП [PERSON] , що діє на підставі доручення за Агентським договором № АДТА/18-KIV.00717 від 25 травня 2018 року від імені відповідача, Туроператора ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», що діє від імені та за дорученням Туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL S.A, MOUZENIDIS TRAVEL СYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTG, MOUZENIDIS HUNGARY TRAVEL AGENCY Kft, Туроператор ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» зобов`язується через Турагента, ФОП [PERSON] забезпечити надання комплексу туристичних послуг (п. 1.2), окрім цього, згідно п. 1.7 - замовник при посередництві турагента доручає туроператору представляти інтереси його та/або туристів, при подачі документів до Консульської установи країни-подорожі (візового центру) та оплаті послуг для оформлення та отримання в`їзних віз для замовника та/або туристів. Отже за змістом договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року від сторони Туроператора діяв саме відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», на якого має бути покладена відповідальність за невиконання умов розділу 5 та 10 цього договору. Наданий представником відповідача Агентський договір № АДТА/18-KIV.00717 від 25 травня 2018 року з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг, не змінює та не скасовує взятих на себе відповідачем зобов`язань перед замовником [PERSON] за договором на туристичне обслуговування від 10 січня 2020 року, а також не звільняє від відповідальності за їх невиконання. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. За правилом частини одинадцятої ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Згідно із наведеною нормою закону саме туроператор, а не турагент є особою, яка несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування Відповідно до частини дев`ятої ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Відповідно до частини десятої ст. 20 Закону України «Про туризм» турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Відповідно до частини дванадцятої ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь. Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з частиною другою ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Судом встановлено, що відповідач, діючи в особі туроператора порушив умови договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-1075 від 10 січня 2020 року, не надав передбачені послуги та не повернув позивачу повну суму сплачених коштів за замовлені туристичні послуги згідно договору, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог, розірвання договору та стягнення з відповідача сплачених коштів позивачем у повному обсязі - 49 355, 00 грн. Окрім цього, суд зазначає, що за змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності у порядку встановленому законом. Відповідно до частини другої ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимоги частини другої, третьої статті 23 Цивільного кодексу України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, враховуючи необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав. З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення моральної шкоди частково у розмірі 2 000, 00 грн, що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то, відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У матеріалах справи міститься заява позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із залученням її представника у справі, додано до заяви ордер № 1205399 серії АІ від 26 січня 2022 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Манжай С. Б. Будь-яких інших доказів, з яких би вбачалося отримання позивачем послуг правової допомоги, і як наслідок, оплата таких послуг адвоката, матеріали справи не містять. Відтак суд відмовляє у стягненні 5 000, 00 грн, вказаних як витрати на правову допомогу. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial