Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

13 грудня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 26 липня 2021 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторони узгодили укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , а також земельної ділянки, на якій таке домоволодіння розташоване, не пізніше 01 грудня 2021 року у приміщенні приватного нотаріуса ДМНО Петренко Т.В. На підтвердження дійсності намірів щодо укладення основного договору на виконання п.5 попереднього договору позивачем, як покупцем, в день укладення попереднього договору було сплачено відповідачу, як продавцю, суму в розмірі 81144 гривень (еквівалент 3000 доларів США) в якості авансу майбутньої ціни купівлі-продажу нерухомого майна, яку визначено в еквіваленті 16000 доларів США. Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо за п`ять днів після спливу обумовленого строку укладення основаного договору останній не буде укладено або жодна зі сторін не направить другій пропозицію про його укладення, зобов`язання за попереднім договором припиняються, а продавець повертає покупцю отриману в якості авансу суму коштів. Пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа, телеграми або може бути передана через нотаріуса в порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат» або іншим способом, визначеним законом. Посилаючись на те, що основний договір між сторонами так і не було укладено, передбачені п.15 попереднього договору дії вчинені відповідачем не були, а отже зобов`язання за попереднім договором припинились, у позивача виникло право вимагати повернення їй сплаченого авансу, який відповідач позивачу добровільно не повернула, позивач звернулась до суду із даним позовом, який просила задовольнити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 81144 гривень. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року повернуто позивачу її заяву про забезпечення позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року відмовлено позивачу у задоволенні її заяви про забезпечення позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. В останнє судове засідання сторона позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, натомість позивачем та її представником надіслано суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог, заперечень проти заочного розгляду справи не викладено. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26 липня 2021 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. за реєстровим №867, що підтверджується копією означеного договору, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 попереднього договору купівлі-продажу передбачено, що сторони прийшли до взаємної згоди укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки у строк не пізніше 01 грудня 2021 року включно у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В., на наступних умовах: продавець зобов`язується продати (передати у власність) покупцю, а покупець зобов`язується прийняти (набути) та оплатити наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0759 га, кадастровий номер 1210100000:01:543:0033, що розташована за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4 попереднього договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що при укладенні основного договору повна вартість продажу житлового будинку та земельної ділянки буде становити 513912 гривень, що є еквівалентом 19000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення попереднього договору. Пунктами 5, 6 попереднього договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів стосовно укладення основного договору в передбачений сторонами строк покупець в день укладення попереднього договору сплачує продавцю 8144 гривень, що за курсом НБУ на день укладення попереднього договору є еквівалентом 3000 доларів США. Вказана сума буде відрахована від суми основного договору, ціна за яким визначається сторонами у національній валюті у розмірі, що на день укладення основного договору буде еквівалентом суми 16000 доларів США. Пунктом 8 попереднього договору визначено, що за домовленістю сторін основний договір повинен бути укладений сторонами та нотаріально посвідчений у строк не пізніше 01 грудня 2021 року включно. Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо п`ять днів після спливу останнього терміну, передбаченого п.8 попереднього договору, не буде укладено основний договір або жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, та продавець повертає покупцю зазначену суму грошей у п.5 попереднього договору. Сторони домовились, що пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа, телеграми або може бути передана через нотаріуса у порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат» або іншим способом, визначеним законодавством. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08 грудня 2021 року, тобто після спливу кінцевого строку, передбаченого п.п.8, 15 попереднього договору для можливості укладення сторонами основного договору купівлі-продажу, право власності на домоволодіння та земельну ділянку під ним, що розташовані за адресою [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем по справі, а докази повернення останньою позивачу авансу повністю чи частково в матеріалах справи відсутні, позивачем повернення їй коштів з боку відповідача категорично заперечується. Також судом встановлено, що позивачем направлялась відповідачу письмова претензія щодо повернення виплаченого авансу, яка залишилась без відповіді, а також 12 січня 2022 року позивач зверталась до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Викладені обставини підтверджуються копією претензії, копією заяви про кримінальне правопорушення, а також копією поштового повідомлення. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом норм ст.ст.655-657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Положеннями ст.640 ч.3 ЦПК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.693 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Положеннями ст.570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.177, 179, 190, 192, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Нормою ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)\~заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Нормою ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19, від 22 грудня 2021 року по справі №465/5790/17. У випадку, якщо основного договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися шляхом укладення попереднього договору укласти такий основний договір у майбутньому, то передана покупцем продавцю грошова сума, як частина вартості нерухомого майна, яке мало б бути предметом купівлі-продажу за основним договором, є саме авансом, а не завдатком. Сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення основного договору. Схожий за змістом і значенням правовий висновок викладено у постанові Великої Падати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі №296/10217/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі №711/5065/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі №750/2209/21. Отже, оскільки судом в ході розгляду даної цивільної справи встановлено, що між сторонами було укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу від 26 липня 2021 року, за умовами якого сторони домовились укласти основний договір у строк до 01 грудня 2021 року включно, а позивач, як покупець, передала відповідачу, як продавцю, в якості авансу 81144 гривень, однак у визначений попереднім договором строк і в подальшому між сторонами основний договір купівлі-продажу укладено так і не було, а відповідач не повернула позивачу означену суму авансу ні повністю, ні частково, тим самим набула належне позивачу майно грошові кошти на підставі, яка згодом відпала, а отже такі кошти вважаються безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов`язана повернути позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат,

Outcome: approved