Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обгрунутвання якого зазначив наступне. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Крім нього та членів його сім`ї в будинку з дозволу позивача зареєстрований [PERSON] . Зазначив, що з 2018 року [PERSON] у вказаному будинку не проживає та ним не користується, однак зніматися з реєстрації не бажає, у зв`язку з цим позивач не має можливості реалізувати в повній мірі своє право на користування належним йому житловим будинком. Зазначив, що нинішне місце проживання відповідача йому невідоме. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Додатково в заяві зазначив, що відповідач колишній чоловік його дочки, з яким та розлучилась у 2021 році. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 8-9). Згідно акту № 15 від 26.01.2022 р., складеного комісією у складі старости Лазорівського старостинського округу Аврамчук К., депутата Брусилівської селищної ради Сильчука С., фахівця з соціальної роботи Брусилівської селищної ради [PERSON] , [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але зі слів сусідів не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року (а.с. 10-11). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником домоволодіння по [ADDRESS] , в ньому не проживає більше року, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несе, його речі у вказаному будинку відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України та

Outcome: approved