Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить: 1) Визнати за [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] ) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 2/3 частин автомобілю Ford Skorpio, реєстраційний номер [NUMBER] та залишити автомобіль у власності відповідача. В обґрунтування позову зазначає, вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.2000. Їхній шлюб було розірвано 10.02.2021. Від даного шлюбу у них двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час їхнього спільного проживання, за рахунок спільного сімейного бюджету вони придбали житловий будинок за договором купівлі-продажу від 27.12.2006 та автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2016. Все майно було зареєстровано на відповідача. Оскільки діти знаходяться на її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківськи обов`язків, матеріальної допомоги не надає, позивач вважає, що має право на відступ від рівності часток подружжя. З посиланням на ст.ст. 60, 61, 65, 68-72 СК України , ст.ст. 368, 372 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просить: 1. Визнати особистою приватною власністтю житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на його користь 14493 грн. компенсації вартості Ѕ частини автомобілю Ford Skorpio та визнати за нею право власності на цей транспортний засіб. В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що транспортний засіб дійсно був придбаний за спільні кошти, проте не вбачає підтав для відступлення від рівності часток подружжя , оскільки проживання дітей з позивачем не дає права на таке відступлення. Він надає згоду на отримання компенсації замість належної йому Ѕ частки у праві спільної сумісної вланості на цей транспортний засіб. Проте, житловий будинок вважає особистою приватною вдасністю, оскільки він був придбаний за кошти від продажу квартири [ADDRESS] , яка була приватизована ним з державного житлового фонду. Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому вона заперечує проти доводів [PERSON] , що спірний житловий будинок був придбаний за його особисті кошти, а також, що автомобіль слід залишити за нею, а йому виплати компенсацію вартості спірного автомобіля. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити, а первісний позов підтримує в повному обсязі. [PERSON] подав відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому зазначив про доцільність залишення автомобіля колишній дружині та отримання ним компенсації вартості Ѕ частки від цього транспортного засобу. Також наполягав на прийняття вартості спірного автомобіля згідно проведеної оцінки на його замовлення. Ухвалою судді від 05 травня 2021 року вказану справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 03.06.2021 прийнято в провадження зустрічний позов та вимоги за ним об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 04.11.2021 частково задоволено клопотання про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою суду від 02.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Крім того, зазначила, що відмовляється від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, раніше надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників цивільного процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що з 19 серпня 2000 року по 10 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 лютого 2021 року, ухваленого у справі № 621/3306/20 та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19.08.2000 Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2011 року, ухваленого у справі № 2-о-141/11 та свідоцтвами про народження дітей. За час проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти сімейного бюджету було придбано та зареєстровано на [PERSON] : 1) житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2006 року. 2) автомобіль Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до договру купівлі-продажу від 04.05.2016, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Угоди про добровільний поділ наведеного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Згідно з висновком про вартість майна від 23.03.2021, наданого позивачем за первісним позовом, вартість житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] складає 162800 грн. (а.с. 24) Відповідно до Звіту про оцінку майна від 28.05.2021, наданого відповідачем за первісним позовом, вартість автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] складає 28986 грн. (а.с. 50-60) При цьому, суд не примає як достовірний та достатній доказ, висновок про вартість майна від 23.03.2021 щодо автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 54400 грн., який наданий позивачем за первісним позовом (а.с. 25), оскільки він наданий без звіту про оцінку, тобто з цього висновку не можливо встановити, які принципи та методики були використані для оцінки майна, враховуючи те, що різниця в оцінці одного і того ж самого автомобіля за висновком наданим позивачем та звітом наданим відповідачем складає майже в два рази ( 54400 грн. проти 28986 грн.). Суд зазначає, що спірні правовідносини регулює СК України, в редакції чинній на момент придбання спірного майна та норми ЦК України. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Згідно з ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Проте, суд зазначає, що а ні відповідач за первісним позовом, а ні його представник не надали жодних доказів в спростування презумпції спільності права власності колишнього подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Не спростовують презумпцію спільності права власності колишнього подружжя на наведений спірний житловий будинок і надані відповідачем та його представником, договір купівлі-продажу від 15.12.2006 року, кошти від якого, як стверджує [PERSON] пішли на придбання спірного будинку [ADDRESS] , довідка форми ОК-5 від 20.07.2021 на ім`я [PERSON] , довідка форми ОК-5 від 10.11.2021 на ім`я [PERSON] , дві довідки Харківського національного університету будівництва та архітектури від 12.11.2021 № 01/1417 та від 03.12.2021 № 01/1524 відповідно яких зазначено, що [PERSON] здобувала вищу освіту за рахунок коштів фізичних осіб. Так, за договором від 15.12.2006 року [PERSON] продав та отримав грошові кошти у розмірі 12000 грн. за квартиру [ADDRESS] . Ця квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради від 07.12.2006, зареєстрована 08.12.2006. Відповідно до договору від 27.12.2006 [PERSON] придбав та сплатив грошові кошти у розмірі 6581 грн. за житловий будинок [ADDRESS] . При цьому, згідно нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 27.12.2006, яка міститься в документах на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу від 27.12.2006, вона, як дружина [PERSON] надала йому згоду на придбання житлового будинку [ADDRESS] , за кошти нажиті ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Отже, суд дійшов висновку, що вищенаведна заява спростовує доводи [PERSON] , що спірний житловий будинок був придбаний ним за грошові кошти, джерелом яких є його особиста приватна власність. Крім того, суд зазначає, що надані довідка форми ОК-5 від 20.07.2021 на ім`я [PERSON] та довідка форми ОК-5 від 10.11.2021 на ім`я [PERSON] , підтверджують отримання ними в період знаходження у шлюбі з 19 серпня 2000 року по кінець 2006 року доходів, які є їх спільним сумісним майном відповідно до вимог як Кодексу про шлюб та сім`ю України до 2004 року, так і до Сімейного кодексу України після 2004 року. Як [PERSON] у позові, так і [PERSON] у зустрічному позові, визнали, що не підлягає доказуванню за приписами ЦПК України, що спірне майно у виді автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] було придбано подружжям в період шлюбу за спільні кошти, та воно є спільним сумісним майном подружжя. Отже, суд дійшов висновку, що спірне майно у виді автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] та житлового будинку [ADDRESS] було придбано під час зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти сторін по справі та внаслідок їх спільної праці, отже вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] , не довела належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно. Також [PERSON] не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, з довідки ТОВ «Статус-24» від 26.11.2021 № 26/11-1 вбачається, що [PERSON] офіційно працевлаштований і з його заробітної плати відраховуються аліменти за наказом Зміївського районного суду Харківської області № 621/884/21 від 21.04.2021. При цьому, сума боргу по аліментах з кожним місяцем зменшується. При цьому, суд зазначає, що проживання дітей з [PERSON] , само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, [PERSON] не доведено. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від рівності часток подружжя. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Проте, в спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме стаття 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки, оскільки рівна частина спірного майна, а саме рівна частина транспортного засобу, не може бути виділена в натурі жодній із сторін, у зв`язку з їх неподільністю. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Приходячи до такого висновку суд також враховує, що позивач [PERSON] , не є водієм, натомість відповідач по справі має водійське посвідчення та користувався цим транспортним засобом. Такий правовий висновок міститься у постанові ВС від 09.06.2021 по справі № 760/789/19. Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть біти реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що відповідач за первісним позовом не надав обов`язкову згоду на отримання ним грошової компенсації за спірний житловий будинок, а позивач за первісним позовом попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та навпаки, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити майно - спірні житловий будинок [ADDRESS] у їх спільній частковій власності, в розмірі 1\\2 частини вказаного майна кожному з них. Таким чином, суд приходить до висновку про проведення поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, а саме: 1. Автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] . Визнання у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] права власності на автомобіль Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] . Припинення права власності [PERSON] на вказане майно. Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобілю Ford Skorpio, держвний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 14493 грн. 00 коп. 2. Житлового будинку [ADDRESS] і, визначивши ідеальні частки в спільній сумісній власності в наступних розмірах: за [PERSON] визнати право власності на 1\\2 ідеальної частки цього майна; за [PERSON] визнати право власності на 1\\2 ідеальної частки спірного житлового будинку. Житловий будинок [ADDRESS] - залишити у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги первісного позову слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини первісного позову (75,01 %). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 21.10.2015 [PERSON] має статус учасника бойових дій. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1086 грн 15 коп. підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial