Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області ЦЗМУ Міністерства юстиції України (м.Хмельницький), орган опіки та піклування Андрушківської сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якому вказує, що вона перебувала в близьких стосунках із відповідачем. Від їхнього спілкування [INFO] вона народила сина, [PERSON] . Відповідач є його батьком. Дитина весь час проживала і проживає разом з Позивачем і перебуває на її утриманні. На даний час, вони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, а позивач не може працювати, так як доглядає за дитиною. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має. На час народження дитини вони не перебували з відповідачем у шлюбі. Відповідач відмовився реєструвати дитину на своє ім`я, тому дитина була зареєстровано позивачем, матір`ю дитини, із її слів на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час позивач, як матір дитини, має намір встановити батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Оскільки дитину реєструвала позивач, то і записано було батьком дитини з її слів іншу особу. Не дивлячись на це, біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , [INFO] . Ще до народження і після народження сина позивач повідомляла відповідача, що це його дитина. Дитина на нього схожа зовнішнім виглядом та характером. На її прохання до відповідача про спільне подання до Попільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про визнання його батьківства, в порядку досудового вирішення спору, він відмовився. Відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов`язаний це робити. На даний час відповідач не має на утриманні інших дітей та є працездатною людиною і може сплачувати аліменти. Позивач просить визнати - [PERSON] , [INFO] , батьком дитини, [PERSON] , [INFO] ; Зобов`язати Попільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький), внести зміни до актового запису № 2 від 30.09.2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , який вчинений виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , українця, громадянина України та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; Стягувати щомісячно з відповідача, [PERSON] , [INFO] , на мою користь аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо витрат на правову допомогу просив відмовити, а в разі задоволення зменшити, так як справа відкладалась не з його вини. Надав до суду заяву посвідчену приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстровану в реєстрі за № 225 від 03 серпня 2022 року, згідно якої визнав себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та погоджується сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина на користь матері [PERSON] , в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 18 років, а тому проводити експертизу -генетичну дактилоскопію (генетичну ідентифікацію) не потрібно. 01 липня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він визнає себе батьком дитини та погоджується щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина на користь його матері в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Проводити генетичну експертизу не потрібно. Щодо витрат на правову допомогу просить покласти на [PERSON] /а.с.48/ Представник Попільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Горбатюк К.О. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник органу опіки та піклування Андрушківської сільської ради Житомирського району, Житомирської області в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2020 року Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 2 /а.с. 7/. Відповідно до актового запису про народження № 2 від 30 вересня 2020 року відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані на підставі заяви матері дитини. Батьком записаний [PERSON] /а.с. 19/. Довідкою № 14 від 04 лютого 2022 року Виконавчого комітету Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області визначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю і знаходиться на її повному утриманні. /а.с.8/ Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з частини 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до положень статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини, його батьком зазначено за вказівкою матері, відповідно до вимог ст. 135 СК України. Згідно частини 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Частина 5 вказаної постанови визначає, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Як вбачається з пункту 9 даної постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. За положеннями статті 134 Сімейного Кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно частин 8, 9 статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 передбачено, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 180, частини першої статті 183 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 183 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Позивач при зверненні до суду також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). До матеріалів справи додано угоду про надання правової допомоги по цивільній справі від 03 лютого 2022 року, укладений між адвокатом Омельчуком Віктором Олександровичем, що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого Житомирською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури № 349 від 22.07.2003 та Лівшун Світланою Миколаївною, ордер серії АМ № 1021745 на надання правової допомоги від 12 травня 2022 року та додаткову угоду від 12 травня 2022 року до вищевказаної угоди від 103 лютого 2022 року. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката становить не менше 8000 гривень в залежності від кількості засідань. Також, адвокатом надано акт про прийняття - передачі наданих послуг від 31 серпня 2022 року, в якому визначено, що виконавець - адвокат Омельчук В.О. надав замовнику - [PERSON] юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги: 1. Вивчення та аналізу матеріалів і документів наданих Клієнтом, вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів - 2 години, вартість 1 години - 1000 гривень - вартість послуги - 2000 гривень; 2. Підготовка позову до суду (уточнення позову) та клопотання про призначення судової експертизи - 2 години, вартість 1 години - 1000 гривень - вартість послуги - 2000 гривень; 3. Прийняття участі в судових засіданнях по захисту інтересів Клієнта (одне судове засідання) - фіксована вартість послуги -1000 гривень. Вартість послуг за надані послуги, становить 8000 гривень. Відповідач скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та вказав, що розмір гонорару є завищеним. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виходячи із тривалості зайнятості адвоката у судових засіданнях, заявлених ним клопотань, складності справи, ціни позову та задоволених позовних вимог, розмір витрат на оплату послуг адвоката та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень, підлягає зменшенню та встановлюється судом в розмірі 1000 гривень. За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved