Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

1.Зміст позовних вимог. 02 березня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, за участі третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гаврилової В.А., про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру,посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] зробив заповіт, яким заповів належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] позивачу. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гавриловою В.А. зареєстровано спадкову справу №5/2018 після смерті [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] було відмовлено, через те, що у свідоцтві про смерть, виданим Департаментом здоров`я та психогігієни м. Нью-Йорк, США, ім`я померлого вказане як [PERSON] , в той час як в інших документах він зазначений як [PERSON] . З огляду на те, що позивач позбавлений можливості іншим чином вирішити питання оформлення спадщини, просить позов задовольнити. 2.Рух справи у суді. 18 квітня 2022 року ухвалою Галицького районного суду у м. Львові було відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі. Судом за клопотанням позивача було витребувано копію спадкової справи № 5/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 3.Позиції учасників під час судового розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Додатково зазначив, що об`єктивно неможливо внести виправлення у документи, які були видані компетентними органами США. Саме такий спосіб захисту майнових прав позивача відповідає його інтересам. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що позивач обрав неправильний спосіб захисту цивільних прав. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гаврилова В.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій вказала, що просить розгляд справи проводити за її відсутності. 4.Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00019986178 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 28 грудня 1968 року. Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] , його батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідні відомості містяться у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00019986178, який міститься в матеріалах спадкової справи. За даними заповіту від 22 вересня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1009 та засвідченого приватним нотаріусом Гавриловою Н.В., громадянин США [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] своєму синові [PERSON] . В той же час, факт смерті заповідача - батька позивача, підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 13 листопада 2017 року, виданого Департаментом здоров`я та психогігієни міста Нью-Йорк, США на ім`я [PERSON] , [INFO] . 18 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся із заявою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гаврилової Н.В. про прийняття спадщини, після смерті свого батька [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] . 18 квітня 2018 року дружиною померлого [PERSON] [PERSON] було подано заяву до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гаврилової Н.В., відповідно до якої вона відмовляється від обов`язкової частки у спадщині. При цьому, нею зазначено, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . 02 лютого 2022 року постановою нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гавриловою Н.В винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю однозначно встановити, що [PERSON] та [PERSON] це є одна і та ж особа. 5.Мотиви прийняття рішення судом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (стаття 1217) Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняти її. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved