Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила наступне. На підставі біржового контракту № 0097/98 договору купівлі - продажу жилої домобудівлі від 18 березня 1998 року мати позивачки - [PERSON] , придбала у власність жилий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 2496 м.кв. з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Зазначений договір був укладений у формі біржового контракту у місті Донецьк на Товарній біржі «Час» і посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженою особою Товарної біржі «Час». Договір був зареєстрований на товарній біржі відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» і при його укладенні сторонами було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладенні договору купівлі - продажу нерухомого майна, зокрема, ціна, характеристики майна, передача майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. При цьому, мати позивачки в повному обсязі сплатила грошові кошти за придбаний об`єкт нерухомого майна і 23.03.1998 року зареєструвала договір № 0097/98 в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. На час укладення зазначеного договору, угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, відповідно до положень ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір був прийнятий в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська в якості правовстановлюючого документу та за [PERSON] , як покупцем, зареєстроване право власності на жилий будинок за вказаною вище адресою. Крім того, позивачка зазначає, що вона з 01 лютого 2000 року має постійну реєстрацію у вказаному житловому приміщенні та постійно в ньому мешкає. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, до складу якої увійшов і жилий будинок [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем померлої за законом є її дочка - [PERSON] , яка спадщину прийняла фактично, так як на час смерті спадкодавиці була зареєстрована та фактично мешкала з останньою за однією адресою, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після матері їй було відмовлено, внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно. З цього приводу приватним нотаріусом Рижковим 0.0. позивачці було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2021, з якої вбачається, що сторони договору купівлі-продажу жилої домобудівні № 0097/98 від 18.03.1998 року при його укладанні порушили порядок оформлення угоди щодо купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, в зв`язку з чим нотаріусом даний договір не визнається правовстановлюючим документом, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі. Зазначена обставина є перешкодою в реалізації позивачкою свого права на отримання спадщини і визнання за нею права власності на спадкове майно іншим чином, крім як за рішенням суду на теперішній час є не можливим. Провадження у справі відкрито 29.11.2021 та призначено підготовче судове засідання. 03.03.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначений судовий розгляд. 27.07.2022 заяву позивача [PERSON] про залучення співвідповідача задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Торецьку міську військову адміністрацію Бахмутського району Донецької області. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволення позову наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не надав. Представник відповідача - Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, відзив на позов не надав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 03.02.1987 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 167, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 25.09.1989 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, актовий запис №473, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] . 31.01.1998 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №19, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В свою чергу, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачка є донькою [PERSON] і [PERSON] . 18.03.1998 між матір`ю позивачки [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилої будівлі. Зазначений договір був укладений у формі біржового контракту № 0097/98 у місті Донецьк на Товарній біржі «Час» і посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженою особою Товарної біржі «Час». Договір було зареєстровано на товарній біржі відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», при його укладенні було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладання договору купівлі-продажу майна, зокрема, щодо ціни, характеристик майна, передачі майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. На підставі зазначеного договору купівлі - продажу квартири (біржового контракту) № 0097/98 від 18.03.1998, [PERSON] придбала у [PERSON] житлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2496 м.кв. з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. 23.03.1998 житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська за №984/17 стр. 223 (інвентаризаційна справа №159, квартал 43) за [PERSON] на підставі Біржового контракту (купівлі-продажу домобудівлі) зареєстрованого на Товарній Біржі «Час» 18.03.1998, реєстровий №0097/98, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення. Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» Торецької міської ради №198 від 23.06.2021, станом на 31.12.2012 індивідуальний житловий будинок на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Біржового контракту №0097/98 (купівлі-продажу домобудівництва), зареєстрованого на Товарній біржі «Время» від 18.03.1998 року, інформація про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно міститься у реєстраційний книзі №17 стор. 223 під №984 від 23.03.1998 року. 03.03.2021 [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2021, актовий запис №163. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, до складу якої увійшла земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №3377 від 28.09.2021 приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. спадкоємцем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 277131394 від 28.09.2021, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №3377, виданого 28.09.2021 приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. Отже, наявні у справі докази підтверджують право власності спадкодавця по справі на належний їй жилий будинок. Згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК України 1963 року договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК України 1963 року). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання договору, якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановивши, що договір купівлі-продажу жилого будинку було зареєстровано та виконано сторонами, єдиною спадкоємицею майна померлої власниці жилого будинку [PERSON] є позивачка, якій нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, суд приходить до висновку, що у даній справі спадкові права останньої підлягають судовому захисту, оскільки вона позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку. Крім того, суд визнає вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на домобудівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після [PERSON] , померлої [INFO] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею першої черги є донька спадкодавця [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Інформації про наявність інших спадкоємців після померлої [INFO] [PERSON] , суду не надано. Приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2021, з якої вбачається, що сторони договору купівлі-продажу домобудівлі №0097/98 від 18.03.1998 при його укладанні порушили порядок оформлення угоди щодо купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, в зв`язку з чим нотаріусом даний договір не визнається правовстановлюючим документом, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі. Відповідно до ст.1222,1223\~ЦК\~України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1261\~ЦК\~України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3, ч.4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою ст. 1273 ЦК України. [PERSON] відповідно до ст.\~1268\~ЦК\~України є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії паспорта позивачки, яка наявна в матеріалах справи. За наведених обставин, у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом, після смерті [PERSON] не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та визнання за нею права власності, в порядку спадкування, на вищезазначену домобудівлю. Відповідності до ст. ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.\~328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що визнання права власності в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому, суд не знаходить правових підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу, так як вказаний договір є чинним, ніким не оспорюваний, а тому повторного визнання не потребує. За таких підстав позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial