Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому (позові) просить: стягнути з державного бюджету України на його ( [PERSON] ) користь 10\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненою [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 травня 2015 року його ( [PERSON] ) було мобілізовано Олександрійським ОМВК в Кіровоградській області до Збройних Сил України. З 10 липня 2015 року по 30 серпня 2016 року він проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира [NUMBER] окремого мотопіхотного батальйону (військова частина) польова пошта [NUMBER] , в районі м. Волноваха Донецької області ( [ADDRESS] ) в першому ешелоні оборони. 21 грудня 2015 року отримав статус учасника бойових дій (посвідчення серії [NUMBER] ). 27 лютого 2016 року уклав контракт на проходження військової служби терміном до оголошення демобілізації або закінчення особливого періоду. З 01 вересня 2016 року по 13 січня 2017 року проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира батальйону охорони 26 артбригади. З 14 січня 2017 року по [INFO] проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира 3-го механізованого батальйону військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] окремої механізованої бригади). З 14 січня 2017 року по 30 жовтня 2017 року проходив службу в першому ешелоні оборони в районі оборони батальйону шахта [INFO] (м.Авдіївка Донецької області). З 27 вересня 2018 року по 21 серпня 2019 року проходив військову службу на посаді командира кадру [NUMBER] окремого батальйону територіальної оборони (військова частина [NUMBER] ) [INFO] . 21 серпня 2019 року він був звільнений з військової служби, виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини [NUMBER] Голованівського РВК наказом військового комісара [INFO] від 21 серпня 2019 року №40 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 серпня 2019 року №222 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Дані обставини підтверджуються посвідченням серії [NUMBER] від 21 грудня 2015 року, військовим квитком серії [NUMBER] від 01 квітня 2015 року. Зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, [INFO] не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто, в період з 2015 року по 21 серпня 2019 року соціальна відпустка, йому як учаснику бойових дій не надавалася, грошову компенсацію за невикористану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій він не отримував. Вказав, що розмір його грошового забезпечення за повний місяць, станом на день звільнення з військової служби складав 15\~743, 40 грн., у зв`язку з чим, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року у справі № 340/449/20, яке залишено без змін ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду 17.08.2020 року, визнано протиправною бездіяльність [INFO] щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 серпня 2019 року та було зобов`язано [INFO] нарахувати та виплатити йому ( [PERSON] ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 серпня 2019 року. З огляду на викладене, позивач вказав, що своєю бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилася перш за все в тому, що він (позивач) пережив стресову ситуацію, розчарування в діяльності цього державного органу, крім того, тривала боротьба більше року на захист порушених прав, яка продовжувалася з дня його звільнення з військової служби, а саме: з 21.08.2019 року по жовтень 2020 року включно, коли кошти були виплачені, виснажувала його, викликала в нього тривогу та психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, яким відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Крім того, враховуючи його стан здоров`я, який є незадовільним та те, що в цей же період з 10 по 27 вересня 2019 року, з 21 по 30 жовтня 2019 року, з 03 по 18 грудня 2019 року, з 03 по 19 лютого 2020 року, з 22 червня по 07 липня 2020 року, з 02 по 19 листопада 2020 року він (позивач) проходив стаціонарне лікування захворювань, які пов`язані із захистом Батьківщини, та змушений був одночасно відновлювати свої права, які порушувалися відповідачем. Все це ще більше його (позивача) виснажувало та викликало додатковий стрес, психічне напруження, відчуття несправедливості та страх, такі обставини сприяли загостренню хвороб, які він лікував та не надавали йому повноцінно проходити таке лікування. Зазначив, що саме незаконна бездіяльність відповідача є тим травмуючим фактором, який став причиною того, що внаслідок тривалого лікування він не міг подолати свої хвороби, отримавши 01 червня 2020 року третю групу інвалідності. Всі ці обставини спричинили йому душевні страждання, переживання та відчуття тривалої невизначеності. З огляду на викладене, просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн., розмір якої (моральної шкоди) відповідає принципу розумності та справедливості та є адекватним завданій йому (позивачу) шкоді. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2021 року\~підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, враховуючи, що [INFO] було реформовано у [INFO] , ухвалою суду від 26.10.2021 року постановлено найменування відповідача « [INFO] « [INFO] ». Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дьорко А.М. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА№ 1016211 від 15 червня 2021 року) в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримкив судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, при цьому, подав до суду відзив на позов, який зареєстрований судом 03 вересня 2021 року за вх. № 21209, за змістом якого просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначивши на обґрунтування заперечень, що свої позовні вимоги позивач обґрунтовує виключно на медичних документах, що підтверджують профілактичне лікування в Обласному клінічному госпіталі ветеранів війни Кіровоградської обласної ради. Крім того, постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі 340/1019/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Кіровоградського ОВК відмовлено повністю, при цьому, предметом спору було виплата одноразової грошової допомоги за встановлення інвалідності ІІІ-ої групи в 2020 році. Доводами у позовній заяві позивачем додано виписки із медичної карти стаціонарного хворого без номера від 27.09.2019 року, № 6440 від 30 жовтня 2019 року, без номера від 18 грудня 2019 року. Поряд з цим, [PERSON] виплачено одноразову грошову компенсацію за втрату працездатності 25%. В подальшому, [PERSON] . Міністерством оборони України виплачено грошову допомогу в сумі 446\~600 грн. На теперішній час триває розгляд справи №340/1868/21 за позовом [PERSON] до Міністерства оборони України про стягнення (донарахування) одноразової грошової допомоги за встановлення ІІІ-ої групи інвалідності в сумі 78\~867 грн. 50 коп. Тимсамим, захворювання, на які посилається відповідач, отримані ним до спірних правовідносин та за ними Державою виплачено гарантовану суму одноразової допомоги. Крім цього, на теперішній час в провадженні Кіровоградського окружного адміністративного суду перебуває справа №340/3077/21 за позовом [PERSON] до Кіровоградського ОТЦК та СП про стягнення середнього заробітку у розмірі 525\~332 грн. 40 коп. за несвоєчасний розрахунок при звільненні. На підставі чого, вищезазначені обставини повинні бути враховані судом при прийнятті рішення. Також зазначив, що доводи позивача про тривалу боротьбу на захист свого права є необґрунтованими, так як позовна заява про стягнення компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій подана 23 січня 2020 року, а рішення по справі № 340/449/20 судом прийнято, - 30 березня 2020 року, яке набрало законної сили 17 серпня 2020 року. Виплату здійснено у жовтні 2020 року. Крім того, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивачем додавалися виписки із медичної карти стаціонарного хворого, а саме: без номера від 27 вересня 2019 року, №6440 від 30 жовтня 2019 року, без номера від 18 грудня 2019 року, що свідчить про наявність аналогічних хвороб, пов`язаних із проходженням військової служби до моменту розгляду справи, які, на думку позивача, виникли у зв`язку із неправомірними діями відповідача. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 13 вересня 2021 року за вх. № 21971, за змістом якої позивач вважає відзив відповідача необґрунтованим, так як доводи, які в ньому наведені, не спростовують тієї обставини, що відповідач, діючи протиправно, завдав йому (позивачу) моральну шкоду. Відповідач в своєму відзиві, як на підставу відмови в задоволенні позову, посилається на те, що захворювання на які він (позивач) посилається, отримані ним до спірних правовідносин та за ними Державою виплачено гарантовану суму одноразової допомоги, при цьому, він (позивач) і не заперечує цей факт в позовній заяві, так як вказував, що в період з 10 по 27 вересня 2019 року, з 21 по 30 жовтня 2019 року, з 03 по 18 грудня 2019 року, з 03 по 19 лютого 2020 року, з 22 червня по 07 липня 2020 року, з 02 по 19 листопада 2020 року він проходив стаціонарне лікування захворювань, які пов`язані із захистом Батьківщини, та змушений був одночасно відстоювати свої права, які порушувалися відповідачем. Все це ще більше його (позивача) виснажувало та викликало додатковий стрес, психічне напруження, відчуття несправедливості та страх, і такі обставини сприяли загостренню хвороб, які він лікував, та не надавали йому повноцінно проходити таке лікування. Бездіяльність відповідача сприяла загостренню хвороб, які він (позивач) лікував та не давала йому повноцінно проходити лікування. Таким чином, він (позивач) не посилається на те, що бездіяльність відповідача спричинила хвороби, щодо яких у вищевказані періоди він проходив стаціонарне лікування, він посилається на те, що своєю незаконною бездіяльністю відповідач завдав безпосередньо йому моральну шкоду, яка виражалася перш за все в тому, що він особисто пережив стресову ситуацію, розчарування в діяльності цього державного органу. Тривала боротьба більше року на захист своїх прав, яка продовжувалася з дня його звільнення з військової служби (21 серпня 2019 року) по жовтень місяць 2020 року включно, коли кошти були виплачені, виснажувало його, викликала у нього тривогу та психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, яким відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Всі ці обставини спричинили йому душевні страждання, переживання та відчуття тривалої невизначеності та через це, а також незаконну бездіяльність відповідача, він тривалий час не міг вночі нормально спати, постійно прокидався серед ночі. Крім того, вказав, що відповідач у своєму відзиві, як на підставу відмови у задоволенні позову, посилається на те, що йомувиплачено 446\~600 грн. одноразової грошової допомоги та на теперішній час триває розгляд справ № 340/1868/21 та №340/3077/21. Виплата Міністерством оборони України йому 446\~600 грн. одноразової грошової допомоги по III-ій групі інвалідності, наявність справ № 340/1868/21 та №340/3077/21 ніяким чином не впливає на ту обставину, що бездіяльність [INFO] щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік є протиправною та така бездіяльність завдала йому моральну шкоду. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника адвоката Дьорка А.М., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи поданий відповідачем Кіровоградським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримкивідзив на позовну заяву, та відповідь на відзив, подану позивачем [PERSON] , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме: копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 21 грудня 2015 року Міністерством оборони України, за яким [PERSON] , як представник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасника бойових дій. Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого 01 квітня 2015 року Олександрійським ОМВК Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] , в період з 2015 року по 2019 рік проходив військову службу, і, зокрема, в період з 10 липня 2015 року по 30 серпня 2016 року на посаді начальника штабу першого заступника командира [NUMBER] окремого мотопіхотного батальйону (військова частина) польова пошта [NUMBER] , в районі м. Волноваха Донецької області ( [ADDRESS] ) в першому ешелоні оборони. 21 грудня 2015 року отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується зазначеною вище копією посвідчення серії [NUMBER] . 27 лютого 2016 року позивач уклав контракт на проходження військової служби терміном до оголошення демобілізації або закінчення особливого періоду та з 01 вересня 2016 року по 13 січня 2017 року проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира батальйону охорони 26-ої артбригади. З 14 січня 2017 року по 17 вересня 2018 року позивач проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира 3-го механізованого батальйону військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] окремої механізованої бригади). В подальшому, а саме: з 14 січня 2017 року по 30 жовтня 2017 року проходив службу в першому ешелоні оборони в районі оборони батальйону шахта [INFO] (м.Авдіївка Донецької області), та з 27 вересня 2018 року по 21 серпня 2019 року проходив військову службу на посаді командира кадру [NUMBER] окремого батальйону територіальної оборони (військова частина [NUMBER] ) [INFO] . 21 серпня 2019 року позивач [PERSON] був звільнений з військової служби, виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини [NUMBER] Голованівського РВК наказом військового комісара [INFO] від 21 серпня 2019 року №40 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 серпня 2019 року №222 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Судом також встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року, яке набрало законної сили 17 серпня 2020 року (справа № 340/449/20) задоволено адміністративний позов [PERSON] до [INFO] . Визнано протиправною бездіяльність [INFO] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 серпня 2019 року. Зобов`язано [INFO] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 серпня 2019 року. При цьому, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~ \~Листом за вих. № 3992 від 10.11.2020 року [INFO] на звернення [PERSON] повідомив, що [INFO] , рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року №340/449/20, - виконано. Так згідно даних начальника відділу фінансового забезпечення Кіровоградського ОВК, в жовтні 2020 року [PERSON] була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в сумі 35\~016 грн. 26 коп. Щодо рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі № 340/727/20, повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 05 жовтня 2020 року Третім апеляційним адміністративним судом по справі №340/727/20, було винесено постанову, якою апеляційну скаргу Кіровоградського ОВК на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі № 340/727/20 було залишено без задоволення. Статтею 255 КАС України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги. Згідно книги вихідної кореспонденції по Кіровоградському ОВК документи з Третього апеляційного адміністративного суду по вказаній вище справі, на адресу Кіровоградського ОВК не надходили. Після надходження вказаних вище документів, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі №340/727/20 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі № №340/727/20, буде встановленим порядком передано на виконання до відділу фінансового забезпечення Кіровоградського ОВК. Крім того, як вбачається з Виписки з акту огляду медико соціальної експертної комісії № 570569 до довідки серії 12 ААБ, [PERSON] , [INFO] з 01.06.2020 року встановлена III-тя група інвалідності з 10.04.2020 року із зазначенням причини інвалідності: захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини та відповідно до висновку про умови та характер праці: протипоказані значні фізичні та психоемоційні навантаження, робота з недотриманням режиму харчування, відрядження. Окрім того, судом були досліджені Виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , а саме: виписка з медичної картки стаціонарного хворого терапевтичного відділення КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» за період перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 10.09.2019 року по 27.09.2019 року; виписка із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] №6440 ДУ «Український державний науково - дослідний інститут медико соціальних проблем інвалідності МОЗ України» за період проходження у стаціонарі відділення терапії з 21.10.2019 року по 30.10.2019 року; виписка із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» за період перебування у стаціонарному відділенні з 03.12.2019 року по 18.12.2019 року; виписка із медичної карти стаціонарного хворого №0389 ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України», відповідно до якої [PERSON] знаходився на обстеженні і лікуванні у відділенні захворювань печінки та підшлункової залози клініки в період з 03 лютого 2020 року по 19 лютого 2020 року; виписка із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» за період перебування у стаціонарному відділенні з 22.06.2020 року по 07.07.2020 року та з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року. Крім того, судом була досліджена копія висновку психіатра від 01 червня 2021 року, за результатами чергового обстеження [PERSON] на МСЕК для підтвердження інвалідності III-ої групи, з якого вбачається, що [PERSON] зазначав скарги на порушення сну, підвищену дратівливість, нестійкий настрій, та останньому діагностовано органічно емоційно лабільний розлад, F06.6. Відповідно до копії довідки КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» від 13 жовтня 2021 року, [PERSON] неодноразово звертався до фахівця психолога КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» з питань складного психоемоційного стану під час проходження лікування (10.09.2019 року по 27.09.2019 року, з 21.10.2019 року по 30.10.2019 року, з 03.12.2019 року по 18.12.2019 року, з 03.02.2020 року по 19.02.2020 року, з 22.06.2020 року по 07.07.2020 року, з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року). Спектр питань, які було піднято під час роботи з психологом: підвищена тривожність, апатичність, відсутність мотивації, депресивні розлади, порушення сну, погані сни та кошмари, підвищена конфліктність, страх, дратівливість, апатія, байдужість, відчуття самотності та відчуження. По закінченню лікування [PERSON] було рекомендовано проходження програми психологічної реабілітації та підтримки. Тривалість рекомендованої програми психологічної реабілітації 3 місяці [PERSON] пройшов. При цьому, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та оцінивши розмір моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн., як на підстави позовних вимог зазначив, що саме своєю незаконною бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилася перш за все в тому, що він особисто пережив стресову ситуацію, розчарування в діяльності цього державного органу, при цьому, тривалий період відстоювання ним своїх прав, що продовжувалося з дня його звільнення з військової служби 21.08.2019 року по жовтень, 2020 року, коли належні йому кошти були виплачені, виснажувало його, викликало у нього тривогу та психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, яким відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, на яку він (позивач) мав всі законні підстави. Крім того, якщо врахувати стан його (позивача) здоров`я, який є незадовільним, та те, що в цей же період часу , а саме: з 10 по 27 вересня 2019 року, з 21 по 30 жовтня 2019 року, з 03 по 18 грудня 2019 року,з 03 по 19 лютого 2020 року, з 22 червня по 07 липня 2020 року, з 02 по 19 листопада 2020 року він проходив стаціонарне лікування захворювань, які пов`язані із захистом Батьківщини, на підставі чого він вимушений був одночасно відстоювати в судовому порядку свої законні права, які порушувалися відповідачем, та все це ще більше його виснажувало, викликало додатковий стрес, психічне напруження, відчуття несправедливості та страх, що, в свою чергу, сприяло загостренню хвороб, які він лікував, відповідно, вважає, що саме незаконна бездіяльність відповідача є тим травмуючим фактором, який став причиною того, що внаслідок тривалого лікування він отримав 01.06.2020 року третю групу інвалідності, та всі зазначені обставини спричинили йому душевні страждання, переживання та відчуття тривалої невизначеності. Судом, в свою чергу відзначається, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тим самим, судом відзначається, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови №\~4\~від 31.03.1995\~року "Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тим самим, у даній справі про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Судом, в свою чергу відзначається, що, виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем [PERSON] підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних (душевних) переживаннях, яких він (позивач) зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю [INFO] щодо ненарахування та невиплати йому ( [PERSON] ) грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 219 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 серпня 2019 року, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачем, - не спростовані. Статтею \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). В пункті\~10\~постановиПленуму Верховного Суду України у п.3\~Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~ зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При цьому, розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та потребують від позивача додаткових зусиль для організації життя. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З огляду на викладене вище та враховуючи тривалість та глибину душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач [PERSON] та з дотриманням принципу розумності та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі\~5 000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України при вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у справі, суд відносить судові витрати по даній справі, що складаються з судового збору на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial