Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

у липні 2021 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів відповідно до якого просив суд: стягнути [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, в розмірі 33% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з липня 2021 року і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 липня 2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблений актовий запис № 686. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , 2008 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 листопада 2008 року та [PERSON] , 2013 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 2013 року. Позивачем вказано, що 02 липня 2021 року Відповідач, покинула їхнє спільне місце проживання, не пояснила причини, зробила це таємно, в результаті чого позивач звертався до органів Національної поліції України з заявою про зникнення особи. Діти від спільного шлюбу постійно з того часу проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а Відповідач з 2 липня 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року відкрито провадження в цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. 26.10.2021 року до суду надійшов відзив на позову заяву в якому відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві вказано, що в липні 2021 року після жорсткої сварки з чоловіком, побоюючись за своє життя, відповідач виїхала до своїх батьків в іншу країну. Однак, під час її перебування в іншій країні, позивач безїї відома вивіз спільних неповнолітніх дітей до своїх батьків де насильно їх утримував. Після повернення до України відповідач не мала змоги бачитись з дітьми та спілкуватися з дітьми. 30.09.2021 року відповідач зазначає, що змушена була подати до Шевченківського районного міста Києва позов про визначення місця проживання дітей (справа № 761/35060/21), в якому просила суд визначити місця проживання наших спільних дітей з матір`ю. При цьому, відповідачем вказано, що спільні діти протягом серпня-жовтня проживають то з Відповідачем, то з Позивачем почергово. Приблизно по 2-3 тижні в кожного. Утримує дітей той із батьків, з ким проживають діти. 03.11.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якому позивач просив суд позов задовольнити. У відповіді на відзив вказано, що діти постійній проживають з позивачем, за виключенням деяких днів, про які позивач сам просив відповідачку побути з дітьми. На підтвердження проживання дітей з позивачем до відповіді на відзив долучено відео та фото матеріали з камер спостереження у будинку позивача. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, а саме в частині сплати аліментів з 10.06.2022 року сторона відповідача визначає позов, а в частині сплати аліментів на утримання дітей до 10.06.2022 року, не визнає та просить в цій частині відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19 липня 2006 року [PERSON] , уклав шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували 19 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблений актовий запис № 686 (а.с. 8). Сторони не заперечували, що шлюб між ними розірвано. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох дітей: - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (а.с.10); - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2013 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 9). Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що сторонами не досягнуто згоди про сплату аліменти на утримання дітей, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, хоча вказаний обов`язок відповідача, як одного з батьків, передбачений ст. 180 СК України. Згідно наявної і матеріалах справи довідки, відповідач [PERSON] має постійних доход та ориммує заробітну плату в Управлінні освіти Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.43). Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно із з положеннями ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (стаття 12 Закону). Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, стороною відповідача визнається позов в частині стягнення аліментів з 10.06.2022, оскільки представником відповідача вказується, що до 10.06.2022 року діти проживали почергово то у батька, то у матері. При цьому, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, що діти з часу пред`явлення позову (з 20.07.2021) постійно проживають у батька та перебувають на його утриманні. При цьому, дослідженні в судовому засіданні фото на диску, тільки фіксують, що під час здійснення фото діти перебувають з батьком, а не підтверджують факту постійного проживання дітей у батька. А копії довідок із Подільського УП ГУ НП у м. Києві підтверджують ту обставину, що мали місце конфліктні ситуації/випадки між сторонами в липні 2021 року та серпні 2021 року (а.с. 50, 51). Крім того, сторони визнали, що з кінця лютого 2022 року по червень 2022 року діти проживали за кордоном разом і матір`ю. Таким чином, з врахуванням вимог ст. 183 СК України щодо визначення розміру адіментів у частках (не у відсотках, як зазначено в позові), враховуючи, що матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей, часткового визнання стороною відповідача позову, яке суд приймає, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню оскільки наявні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 10.06.2022 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] повноліття, а вподальшому, - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial