Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог АТ «Кредобанк» зазначає, що 19.10.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 26209031437561/980/РКО про надання комплексних банківських послуг. Того ж дня між тими ж сторонами було укладено додаток про відкриття кредитної лінії № КК/36740. Відповідно до п. 1.3.2.1 договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією складає 200 тис. гривень. Відповідно до п. 1.3.2.2 договору термін кредитної лінії до 22.10.2023. На виконання умов договору банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань не виконує. У зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач станом на 29.10.2021 року має заборгованість в розмірі 32 207,49 грн, яка складається з наступного: 23 820,40 грн - неповернута сума кредиту; 8 387,09 грн - прострочені відсотки. Позивач просив задовольнити позовні вимоги, стягнути заборгованість за кредитним договором та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви про перенесення судового засідання від нього не надходило. В заяві на адресу суду не заперечував проти розгляду справи у його відсутність. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.10.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 26209031437561/980/РКО про надання комплексних банківських послуг. Перелік та умови надання банківських послуг визначаються у додатку № 1 до заяви-договору, який є невід`ємною частиною заяви-договору. Відповідно до п. 1.3.2.1 договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією складає 200 тис. гривень, а відповідно до п. 1.3.2.2 договору термін кредитної лінії до 22.10.2023. Відповідно до п. 1.3.2.3.2.1 договору процентна ставка є фіксованою на рівні 36% річних. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач станом на 29.10.2021 року має заборгованість в розмірі 32 207,49 грн, яка складається з наступного: 23 820,40 грн - неповернута сума кредиту; 8 387,09 грн - прострочені відсотки, що підтверджується наданим суду розрахунком та рухом коштів по рахунку. Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість на користь позивача в розмірі 32 207,49 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3 220,74 грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, суму позову, кількість судових засідань та їх тривалість, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу у розмірі 3220,74 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved