Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.04.2009 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , які мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 26.02.2018 року по 26.08.2018 року. Позивачем 13.01.2021 року була направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, та 01.02.2021 року отримана відповідь, в якій зазначено, що претензію кредитора переслано до Суворовської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи, та 24.02.2021 року отримана відповідь. 01.07.2021 року до спадкоємців позичальника [PERSON] було направлено лист претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, однак, жодних дій виконано не було. Позивач вказує на те, що позичальник [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на дату смерті мала заборгованість в розмірі 6634,82 грн., яка складається з наступного: 6634,82 грн. заборгованість за кредитом, в тому числі: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 6634,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нараховано комісії. Оскільки, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлої [PERSON] , спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачений шести місячний строк, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6634,82 грн., та сплачений позивачем судовий збір. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 31.01.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Однак, до матеріалів позовної заяви представником позивача було додано клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідачів, однак, згідно поштового повідомлення, адресати за місцем своєї реєстрації відсутні, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідачів згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.04.2009 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [INFO] позивальник [PERSON] померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 26.02.2018 року. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на дату смерті мала заборгованість в розмірі 6634,82 грн., яка складається з наступного: 6634,82 грн. заборгованість за кредитом, в тому числі: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 6634,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нараховано комісії. Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] допускають правонаступництво. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 26.02.2018 року, визначений гл. 87 ЦК. Позивач вважає, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які на день смерті [PERSON] проживали разом із спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , місце реєстрації останніх зазначено як: [ADDRESS] . Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені ч.ч..3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно приписів ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи із наведеного, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 26.02.2018 року по 26.07.2018 року. Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл. 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл. 89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, згідно приписів ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця Обґрунтовуючи даний позов, позивач вказує на те, що 13.01.2021 року була направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, та 01.02.2021 року отримана відповідь, в якій зазначено, що претензію кредитора переслано до Суворовської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи, та 24.02.2021 року отримана відповідь. Однак, суд вважає, що зазначена позивачем дата звернення із претензією 13.01.2021 року не в повній мірі відображає дійсні обставини справи. Так, на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 року про витребування доказів, Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одесі було надано суду копію матеріалів спадкової справи за № 467/2018 до майна померлої [PERSON] . Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» ще 22.04.2018\~року була направлена претензія кредитора до Четвертої одеської державної нотаріальної контори (Суворовський), на підставі чого була заведена спадкова справа № 467/2018. У подальшому, 08.12.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, яка листом № 204/01-16 від 22.01.2021 року була перенаправлена до Суворовської державної нотаріальної контори. Листом від 19.02.2021 року № 424/02-14 від 19.02.2021 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк» державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Бойченко О.Є. вбачається, що банк повідомлено про те, що претензію кредитора до спадкоємців померлої [INFO] гр. [PERSON] , яка долучена до спадкової справи № 467/2018, та повідомлено, що спадкоємці померлої із заявами до нотаріальної контори не зверталися. В той же час, поза увагою суду не може бути залишений той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» ще 17.10.2018\~року було відомо про факт проживання відповідачів із померлою [PERSON] на час відкриття спадщини. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту гр. України [PERSON] . Вказана копія паспорту була підписана [PERSON] та співробітником банку [PERSON] 17.10.2018 року. До спадкоємців АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось із претензією лише 18.06.2021 року про що свідчать: копія листів-претензій від 18.06.2021 року, адресованих [PERSON] та [PERSON] , Реєстр згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) та чеки про відправку. Докази вручення претензії відсутні. 05.01.2021 року АК Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитом спадкодавця. Таким чином позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, і позбавлений права вимоги. (правова позиція ВСУ викладена в постанові від 12.04.2017 р. по справі № 676/1958/16-ц). Доводи позивача, що він своєчасно звернувся із вимогами до спадкоємців шляхом звернення до нотаріальної контори судом не беруться до уваги, оскільки за вимогами ч. 2 ст. 1281 ЦК України прямо передбачено порядок звернення кредитора із своїми вимогами саме до спадкоємців, а не будь кого іншого. Окрім того, суд вважає за необхідним встановити наступні обставини справи. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, а у випадку неможливості надати такі докази заявити клопотання про їх витребування. Суд констатує, що позивач не надав до суду жодного доказу про наявність у [PERSON] спадкового майна, позивачем не встановлено та не додано суду доказу про належність позичальнику [PERSON] житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , а у разі неможливості подання такого доказу не заявлено до суду відповідного клопотання. А тому, беручи до уваги то факт, що АТ КБ «ПриватБанк» не пред`явило вимоги до спадкоємців боржника у визначені ст. 1281 ЦК України строки, враховуючи процесуальну поведінку позивача, який клопотання про витребування доказу про належність позичальнику [PERSON] житлової квартири за адресою: [ADDRESS] чи іншого майна, яке могло перейти у спадкову масу, до суду не подав, при цьому заявивши про розгляд справи у відсутність свого представника, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджуються правову підставу заявлених вимог до [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed