Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому, з урахуванням подальших уточнень позовних вимог, просив суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача передати позивачу комплект ключів від вхідних дверей квартири, поставити кухонний стіл, винести речі з кімнати позивача, та компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі -2500,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Кролевецького районного суду від 11.07.2012 у справі № 1809/1199/2012 був визначений порядок користування квартирою [ADDRESS] , між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , таким чином: виділено у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату площею 8,6 кв.м; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - житлові кімнати площею 17,4 кв.м та 11,9 кв.м, балкон площею 1,0 кв.м, лоджію площею 1,4 кв.м.; залишивши в загальному володінні та користуванні співвласників квартири: кухню площею 7,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,8 кв.м, вбиральню площею 1,4 кв.м, коридор площею 8,7 кв.м. Надалі рішенням Кролевецького районного суду від 15.10.2012 у справі №1809/1643/2012 відповідача було зобов`язано встановити на кухні стіл для користування позивачем по справі. З початку 2021 року відповідач став чинити перешкоди позивачу у користування квартирою та порушувати його право на власність а саме: були встановлені нові вхідні двері без надання позивачу ключів, зламано у кімнаті позивача дверний замок, було внесено до кімнати позивача меблі та речі, які не належать позивачеві, чим було порушено його право на недоторканність власності, з кухні був прибраний кухонний стіл. З 05.07.2021 по 09.07.2021 Позивач вкотре намагався потрапити до належної йому частини квартири [ADDRESS] , але до квартири потрапити так і не міг у зв`язку з тим, що відповідач не надала позивачеві 2-й ключ від вхідних дверей, мотивуючи тим, що вона його втратила. 09.07.2021 під час чергової розмови сторін, відповідач зазначила, що ключа він не отримає, так як у квартирі є її цінні речі і ввійти у свою частину квартири він має право тільки з її дозволу. Таким чином, незаконними діями відповідача було обмежено права позивача у користуванні нерухомим майном та створено істотні перешкоди у користуванні майном. У зв`язку з викладеним, на переконання позивача, він зазнав моральної шкоди, так як є людиною пенсійного віку, інвалідом 3-ї групи, іншого власного житла не має, а належною йому частиною спільної квартири сторін він не мав можливості користуватися. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 2500,00 грн. Відповідач проти заявлених позивачем позовних вимог заперечувала, у поданому відзиві стверджувала, що не чинила перешкоди позивачу у користуванні спільною квартирою, і що рішення суду про порядок користування квартирою виконувалося належним чином. Так, наголосила, що позивач вимкнув опалення у належній йому кімнаті і не користувався останньою, замкнувши на замок. Вхідні двері у квартиру було замінено нею та третіми особами, але позивачу надано ключ від замка. Ключа від другого замка не надавалося, оскільки ці ключі було нею втрачено, і лише згодом, коли третя особа [PERSON] передав свій ключ, з`явилася можливість виготовити і надати дублікат позивачу, проте позивач не прийшов, щоб цей ключ отримати. Відповідач готова передати ключа від другого замка у вхідних дверях позивачу. Замка у дверях кімнати позивача вона не ламала, а коли виявила, що кімната позивача не замкнена, то прибрала у кімнаті, поклеїла шпалери і поставила деякі речі, якими користувалися онуки сторін. Коли позивач став вимагати звільнити його кімнату від чужих речей, вона всі меблі звідти винесла і кімнату наразі не відкриває. Стіл позивача з кухні дійсно було прибрано до підвалу, оскільки стіл перебував у аварійному стані і не пасував до нового кухонного гарнітуру. Натомість пропонувала позивачу купити для нього інший стіл, проте позивач не пристав на цю пропозицію. Стверджувала, що протиправних дій щодо позивача не вчиняла, тому підстави для стягнення з неї на користь позивача моральної та майнової шкоди вважала відсутніми. Наполягала, що позивач не користувався кімнатою протягом тривалого часу і фактично не має наміру користуватися нею, а насправді прагне змусити відповідача викупити його частку, про що неодноразово її просив. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено і підтверджується обставинами справи, що сторони по справі перебували у шлюбі, розірваному 29.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.7). Сторонам та третім особам по справі, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить по 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №261331260 від 14.06.2021 (а.с.12-13). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 11.07.2012 року у справі №1809/1199/2012 було визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] , між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виділивши у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату площею 8,6 кв.м.; а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - житлові кімнати площею 17,4 кв.м та 11,9 кв.м, балкон площею 1,0 кв.м, лоджію площею 1,4 кв.м.; залишивши в загальному володінні та користуванні співвласників квартири: кухню площею 7,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,8 кв.м, вбиральню площею 1,4 кв.м, коридор площею 8,7 кв.м (а.с.8-9). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 15.10.2012 року у справі №1809/1643/2012 було зобов`язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування кухнею у квартирі [ADDRESS] , надавши [PERSON] можливість поставити кухонний стіл розміром 85*65 см (а.с.10). Позивач по справі є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.14), на даний час перебуває у іншому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.11). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що ще 30.03.2021 увечері бачив світло у вікні належної йому кімнати, а коли прийшов, побачив, що кімната відчинена, ключ від дверного замка його кімнати не входить у замкову щілину, а на кухні відсутній стіл, який повинен був там знаходитися у відповідності з рішенням суду. Підтвердив суду, що протягом декількох років не приходив до спільної квартири сторін, оскільки не мав ключа від вхідних дверей. Вважав, що необхідність ходити через усе місто, проситися впустити в квартиру, яка частково є і його власністю, постійно телефонувати, узгоджуючи питання користування квартирою і з`ясовуючи стосунки, обмежувала його у законних правах співвласника та завдавала моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що позивач час від часу заходив до квартири, мав ключа від одного із замків у вхідних дверях, а іншим замком, як правило, ні сторони, ні треті особи, взагалі не користувалися, оскільки ключі від другого замка були загублені і один ключ був лише у третьої особи [PERSON] , котрий виїхав на заробітки. Приблизно у вказаний позивачем період у неї виникла необхідність виїхати з онуком на відпочинок, тому третя особа [PERSON] передав їй свій екземпляр ключа від другого замка вхідних дверей, оскільки відповідач хотіла замкнути обидва замки на період свого перебування на відпочинку. На питання про причини пояснила, що Позивачу вона пропонувала прийти взяти дублікат, однак у запропонований нею день позивач не прийшов, а телефонував і вимагав ключа пізніше, коли вона виїхала на відпочинок. Позивач при цьому не брав участі у витратах на утримання квартири, не оплачував квартплату і комунальні послуги: вивезення сміття, водопостачання тощо. Не брав участі позивач і у косметичному ремонті, який відповідач і треті особи робили у квартирі, а також у заміні вхідних дверей, яку здійснено ще у 2018 році. На запитання суду пояснила, що про заміну дверей та проведення косметичних ремонтних робіт позивача не попереджали і його дозволу як співвласника квартири на такі роботи не отримували. Доповнила, що дійсно, тим самим порушивши судове рішення від 15.10.2012, винесла у підвал стіл позивача, котрий стояв на кухні, але зробила це з причини його антисанітарного стану (в подальшому уточнила, що стіл позивача естетично не відповідав іншим меблям, встановленим відповідачем на кухні). Наголосила, що у спілкуванні із позивачем пропонувала власним коштом придбати у його користування інший, більш новий, стіл, проте позивач категорично відмовився. Замок у дверях кімнати позивача вона не пошкоджувала, двері не були замкнені, лише зачинені. Кімнату позивача відчинили для онука сторін [PERSON] , попередньо провітривши, оскільки і кімнаті було відімкнено опалення та електропостачання. Визнала, що у кімнаті позивача поставили меблі, щоб нею міг користуватися онук сторін. Вважала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач фактично не має необхідності у користуванні своєю частиною квартири, натомість постійно вимагає викупити його частку за 3 тис. дол. США, на пропозицію третьої особи викупити частку за 1 тис. дол. США не погодився, з квартири забрав усю обстановку, присуджену йому за рішенням суду. Третя особа [PERSON] заперечував, що міг створювати позивачу перешкоди у користуванні майном, оскільки взагалі не проживає у спільній квартирі. Підтвердив, що зазвичай користуються лише одним замком, ключ від якого у позивача наявний. Свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою позивача, підтвердила, що кімната позивача була знеструмлена і відключена від опалення, двері певний час було закладено теплою ковдрою, щоб не вимерзала решта приміщень. Квартира була у неналежному стані, тому відповідач та треті особи зробили косметичний ремонт. Позивачу перешкод у користуванні його часткою, як відомо свідку, не створювалося. Що стосується ключа, то у телефонній розмові позивачу пропонувалося прийти і забрати ключ. З досліджених судом аудіозаписів телефонних розмов сторін по справі вбачається, що дійсно відповідачем пропонувалося замінити старий стіл позивача на новий коштом відповідача по справі, від чого позивач відмовився, мотивуючи, що не вірить цій пропозиції. Що стосується надання ключа від вхідних дверей, то дійсно у телефонній розмові відповідач пояснювала, що наявні два замки, один із яких постійно відкритий. Позивач вимагав надати йому ключа і можливість вільного доступу до його кімнати. При цьому у розмові сторонами було обговорено питання викупу частки у квартирі. Позивач відмовився ані жити у спільній квартирі із синами, третіми особами по справі, сплативши 3 тис. дол. США відповідачеві, ані продати свою частку квартири відповідачці менше ніж за 3 тис. дол. США. Особисто займатися продажом квартири позивач також відмовився, мотивуючи тим, що не хоче, аби з нього було знято податок за продаж нерухомості. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підстави своїх\~вимог або\~заперечень,\~надавши докази\~відповідно до\~вимог ст.ст.\~77-80\~Цивільного процесуального\~кодексу України. При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В судовому засіданні відповідачем було підтверджено, що дійсно у вказаний позивачем період (з 05.07.2021 по 09.07.2021) відповідач, перебуваючи на відпочинку, замкнула другий замок на вхідних дверях спільної квартири сторін, чого зазвичай не робила, з метою запобігти проникненню до квартири сторонніх осіб, зокрема, позивача по справі. При цьому відповідач посилалася на те, що речі її та третіх осіб, у тому числі, цінні речі знаходяться у великій кімнаті, в якій взагалі міжкімнатні двері демонтовано і замінено аркою. Крім того, відповідач підтвердила суду, що у березні 2021 року нею дійсно було зроблено прибирання і поклейку шпалер у кімнаті позивача [PERSON] , після чого поставлено у кімнаті меблі для користування онуком сторін [PERSON] , проте стверджувала, що після заперечень позивача меблі та дитячі речі із кімнати позивача [PERSON] було прибрано. Таким чином, поза розумним сумнівом у судовому засіданні підтверджено той факт, що відповідач по справі у порушення встановленого судовим рішенням порядку користування спільною квартирою певний, не встановлений судом проміжок часу користувалася частиною квартири, котра належить позивачеві, а крім того, свідомо вжила заходів для запобігання користування [PERSON] належною йому кімнатою у відсутність відповідача по справі, тим самим створивши істотні перешкоди у користуванні власністю. Також знайшов підтвердження факт порушення відповідачем судового рішення від 15.10.2012 року у справі №1809/1643/2012 щодо встановлення позивачем кухонного стола на кухні, яка має спільно використовуватися сторонами та третіми особами по справі. Суд враховує, що відповідач дійсно пропонувала позивачу замінити належний йому стіл іншим, проте відмова позивача чи прийняття ним такої пропозиції є сферою добровільної згоди сторін по справі і за відсутності добровільної згоди позивача розпоряджатися його власністю, а саме, столом кухонним, відповідач не мала права. Виходячи з викладеного, доведеним у вказаних у позовній заяві розмірах є і заподіяння моральної шкоди позивачеві по справі. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначив позивач, моральні страждання через протиправну поведінку відповідача, що виражалась у порушенні його права власності, він протягом тривалого часу відчував та відчуває через відверту зневагу до його прав та законних інтересів, свідченнями чого назвав: вимушену необхідність отримувати дозвіл та згоду відповідача на користування власним майном позивача, а саме, належною йому кімнатою, що суперечить вимогам закону щодо вільного правомірного користування власністю; проникнення відповідача до його кімнати та розпорядження як кімнатою, котру відповідач надала у користування онукові, так і кухонним столом позивача всупереч рішенням суду; потребою регулярно боротися за власні права як власника шляхом з`ясування стосунків із відповідачем по справі, що тягне за собою сумніви у ефективності судового захисту прав та інтересів його як власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved