Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за\~позовом [PERSON] \~до Виконавчого\~комітету Одеської\~міської ради,\~Департаменту міського\~господарства Одеської\~міської ради,\~АТ «ДТЕК\~Одеські Електромережі»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ»,\~про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди (справа №521/16209/21). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди були задоволені частково. 11 серпня 2022 року від представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», діючого на підставі\~довіреності від\~16\~березня 2022\~року,до суду надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» судових витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. (т. 2 а.с. 197-198, 209). Представник позивача у справі, діючий на підставі ордеру від 15 листопада 2021 року, надав через канцелярію суду відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якого заперечував проти заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення та просив суд залишити дану заяву без задоволення (т. 1 а.с. 103, т. 2 а.с. 218-220). В обґрунтування відзиву на заяву зазначив, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. не обґрунтована та така, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що з змісту п.п. 4.1 та 4.2 Договору №137-ОЕМ про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року, на які посилається представник АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», вбачається, що: «вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного договору», «Сторони домовились про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів виконавця». Вказував, що до суду була надана додаткова угода №2224-ООЕ/12 до договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року, в який не зазначено про вартість послуг та розмір витрат виконавця, а підтвердження про вартість та розмір послуг погодинно представником АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» до суду не надавався. Стверджував, що акт про надання послуг №75 від 09 серпня 2022 року є недійсним, оскільки підписаний неуповноваженою особою. Представник заявника, діючий на підставі довіреності від 16 березня 2022 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав через канцелярію суду заяву, згідно якої просив задовольнити заяву в повному обсязі та розглянути її за його відсутності (т. 2 а.с. 226) Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до ч. ч. 3-4 статті 270\~ЦПК України передбачено,\~що суд,\~що ухвалив\~рішення,\~ухвалює додаткове\~судове рішення\~в тому\~самому складі\~протягом десяти\~днів із\~дня надходження\~відповідної заяви.\~Додаткове судове\~рішення ухвалюється\~в тому\~самому порядку,\~що й\~судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~08\~серпня 2022\~року позовні\~вимоги [PERSON] \~до Виконавчого\~комітету Одеської\~міської ради,\~Департаменту міського\~господарства Одеської\~міської ради,\~АТ «ДТЕК\~Одеські Електромережі»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ»,\~про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди\~були задоволені\~частково (т. 2 а.с. 181-185). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. 11 серпня 2022 року від представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», діючого на підставі\~довіреності від\~16\~березня 2022\~року,до суду надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» судових витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. (т. 2 а.с. 197-198, 209). На підтвердження\~своїх повноважень\~та понесених\~витрат відповідача\~на правничу\~допомогу, представник АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» надав до суду копії: довіреності №92/2022 від 16 березня 2022 року, посвідчення адвоката України, довіреності №187/2021 від 20 квітня 2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №004230 від 15 липня 2020 року, договору №137-ОЕМ від 25 вересня 2020 року, акту надання послуг №75 від 09 серпня 2022 року, витягу із наказу про прийняття на роботу № 4-к від 20 січня 2021 року, додаткової угоди №2224-ООЕ/12 від 30 грудня 2021 року до договору про надання правової допомоги №137-ОЕМ від 25 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 134-135, 136, 137, т. 2 а.с. 200-205, 206, 207, 208 209) Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI). Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. У свою чергу, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; За приписами ст. 7 Закону України №5076-VI несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність. Отже, надання правової допомоги, зокрема, здійснення представництва інтересів юридичної особи в судах особою, яка має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, здійснюється відповідно до положень Закону України №5076-VI та процесуальних законів (кодексів). При цьому, чинне законодавство України не містить будь-яких заборон для адвокатів щодо форм реалізації їх права на працю, зокрема, заборони працювати за трудовим договором. З цього випливає, що адвокат має право поєднувати адвокатську діяльність із трудовими відносинами, якщо вони не стосуються випадків, зазначених у ч.1 ст. 7 Закону України№5076-VI. Згідно з ч.3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. За приписами підпункту 14.1.226 п. 14 ст. 14 ПК України самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Наведене вище визначення поняття «самозайнятої особи» не виключає можливості працевлаштування такої особи за трудовим договором, як і отримання нею заробітної плати, оскільки чинні нормативні документи, що регулюють адвокатську діяльність в Україні, в тому числі нормативні акти Ради адвокатів України, не містять будь-яких інших заборон для реалізації адвокатом права на працю. Більш того, згідно з роз`ясненням Ради адвокатів України від 16 листопада 2017 року №254 щодо можливості представництва юридичної особи адвокатом, який працює в ній за трудовим договором, адвокат може представляти юридичну особу, якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладення з такою юридичною особою договору про правову допомогу. Тобто, адвокат може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладення з такою юридичною особою договору про правову допомогу з дотриманням усіх вимог Закону України №5076-VI. Укладення юридичною особою договору про правову допомогу зі своїм штатним працівником, який одночасно є адвокатом, не суперечить чинному законодавству України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 826/15943/17 від 09 липня 2020 року. Відповідно до ст. 19 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно ст. 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лиш за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Статтею 137\~ЦПК України\~встановлено,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги твердження позивача, що акт про надання послуг №75 від 09 серпня 2022 року є недійсним, оскільки підписаний неуповноваженою особою, оскільки не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи. За таких обставин, суд вважає що з позивача слід стягнути на користь АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved