Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» Опанасенко Б.Ю. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 14 лютого 2022 року (надійшла до суду 09 березня 2022 року), в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 34 929 грн. 77 коп. в рахунок відшкодування збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору 2 481 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 25 лютого 2016 року між ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» як страховиком та [PERSON] як страхувальником було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7743138, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] . 29 вересня 2016 року на автодорозі в мкр-ні Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі №214/6028/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Крім того, зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння на момент виникнення ДТП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2020 року у справі №214/7225/16-ц стягнуто з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 34 929 грн. 77 коп. Постановою Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва відкрито виконавче провадження №62672513 з примусового виконання судового рішення про стягнення зі страховика ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь потерпілої сторони страхового відшкодування в сумі 34 929 грн. 77 коп. На підставі страхового акта №735-18-1 в рамках виконавчого провадження страховиком виплачено страхове відшкодування в зазначеному розмірі на користь потерпілого [PERSON] за реквізитами відділу ДВС. З огляду на це в силу п.п. «ґ» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача як страхувальника виникло право зворотної вимоги до нього на відшкодування в порядку регресу витрат (страхового відшкодування) за полісом АЕ/7743138 у розмірі 34 929 грн. 77 грн., стягнутих на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №214/7225/16-ц. З метою врегулювання цього питання в позасудовому порядку, ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» зверталося до [PERSON] з претензією 13 жовтня 2021 року, яка залишилась поза увагою останнього. Оскільки [PERSON] не вчиняє жодних дій на відшкодування збитків в добровільному порядку, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у спосіб, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.8 ч.2 ст.16 ЦК України. Ухвалою суду від 09 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.33). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ», направленим на електронну пошту суду, останній просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово викликався, однак до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №341 від 22 травня 2022 року, затвердженого Законом України №2263-IX від 22 травня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року близько 20.40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , на автодорозі в мікрорайоні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не вжив заходів для своєчасної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на зупинившийся автомобіль марки ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] травмований. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.3 «б», п.п.12.1, 12.3 ПДР України, а його дії кваліфіковано за ст.124 КУпАП. Крім того, 29 вересня 2016 року близько 20.40 год. [PERSON] керував автомобілем марки ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , на автодорозі в мікрорайоні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі №214/6028/16-п (3/214/1495/16), яка набрала законної сили 28 листопада 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, у постанові зазначено, що будучи присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, [PERSON] вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав, не заперечував обставин їх вчинення, викладених в протоколах про адміністративні правопорушення (а.с.12-14). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, факт завдання шкоди водієві автомобіля ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] [PERSON] як потерпілому в ДТП внаслідок недотримання вимог ПДР України [PERSON] , вина якого встановлена судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та факт керування ним автомобілем ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування шкоди в порядку регресу суд встановлює, чи повинен відповідач, будучи винним у вчиненні ДТП, нести відповідальність за завдані ним збитки. Обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди суд не оцінює, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, а не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Як передбачено ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Судовим розглядом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7743138 від 25 лютого 2016 року з періодом дії з 29 лютого 2016 року по 27 лютого 2017 року, який на момент ДТП був діючим. Страхувальником за договором виступав [PERSON] . Франшиза за договором визначена в розмірі 1000 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., життю і здоров`ю 100 000 грн. (а.с.11). У відповідності до п.п.22.1, п.22.2 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобуВАЗ 2105, р/н [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ», потерпілий [PERSON] 09 грудня 2018 року звернувся до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування, однак отримав відповідь про відмову у виплаті з огляду на порушення потерпілим обов`язків, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.37 Закону). Будучи незгодним з такою відмовою, [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у справі №214/7225/16-ц позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. У рахунок відшкодування моральної шкоди, 1400 грн. - витрат на оплату авто-товарознавчого дослідження та 1000 грн. франшизи. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року рішення суду першої інстанції від 10 червня 2019 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення суми майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове їх задоволення: стягнуто з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 34929 грн. 77 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат; у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на придбання ліків в сумі 153 грн. відмовлено (а.с.15-20). Під час розгляду цивільної справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 210700-20, р/н [NUMBER] , складає 34 929 грн. 77 коп., що підтверджено висновком судового експерта №Д4/07/18 від 27 липня 2018 року, наданого на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року, за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи. Саме цю суму судом апеляційної інстанції присуджено для відшкодування [PERSON] за рахунок ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» як страхової виплати. В рамках виконавчого провадження №62672513, яке перебувало в провадженні Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) з примусового виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, за реквізитами, наданими відділом ДВС, боржником ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» проведено виплату страхового відшкодування в сумі 34 929 грн. 77 коп. на користь вигодонабувача (стягувача) [PERSON] , що підтверджується страховим актом №735-18-1 від 04 серпня 2020 року (а.с.21) та платіжними дорученнями від 05 серпня 2020 року №31644, №31607, №31738, №31688, №31834, №31786, №31865 (а.с.22-25). Як слідує з інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, яка є загальнодоступною, виконавче провадження №62672513 відкрите 28 липня 2020 року за заявою стягувача [PERSON] , є завершеним. Таким чином, суд приходить до переконання, що ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» як страховик виконало покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні в межах ліміту її відповідальності на виконання судового рішення. Враховуючи, що [PERSON] страхове відшкодування отримав, жодних претензій до страхової компанії в подальшому не пред`являв, в той час як відповідач не оспорював в касаційному порядку постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, у тому числі в частині визначеної суми страхового відшкодування, тому суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, п.8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах відшкодованих витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як визначено п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо, зокрема: він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.п. «а» п.п.38.1.1. п.38.1 ст.38); він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону (п.п. «ґ» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38). Аналізуючи встановлені судом обставини вчинення [PERSON] ДТП в стані алкогольного сп`яніння, несвоєчасність повідомлення потерпілим [PERSON] страхувальника про настання страхового випадку (що встановлено судами першої та апеляційної інстанцій в ході розгляду цивільної справи №214/7225/16-ц), та наявні докази в їх сукупності, які доводять винність [PERSON] у вчиненні ДТП, спричиненні збитків, які в порядку регресу він зобов`язаний відшкодувати страховій компанії в розмірі 34 929 грн. 77 коп., котра в свою чергу їх відшкодувала потерпілій стороні в рамках виконавчого провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених вимог та необхідність їх задоволення. Враховуючи ухвалення рішення на користь позивача, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» 2481 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.8).

Outcome: approved