Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

19 травня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб. Позов обґрунтовано тим, що 05.11.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №807. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з 2021 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. У зв`язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 06 червня 2022 року провадження у даній справі відкрито та запропоновано відповідачу подати в порядку ст. 178 ЦПК України відзив на позов, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Сторони у судове засідання з`явилися, позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, суду пояснила, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинено, спільне господарство не ведуть, бюджет у кожного окремий. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд надати сторонам строк на примирення три місяці, проте, судом було відмовлено у задоволенні цього клопотання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.11.2005 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №807. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже, збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка просила суд задовольнити позовні вимоги, щодо надання строку на примирення заперечувала. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. У ході судового засідання позивачка вказала, що відповідач не виконує обов`язки чоловіка належним чином, для родини нічого не робить, діти його бояться. Окрім цього, подружжя постійно свариться, відповідач неодноразово здійснював у відношенні позивачки домашнє насильство, через що остання декілька разів викликала поліцію та відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідач підтвердив вказані позивачкою факти. Спільного бюджету у пожружжя немає, відповідач нерідко вживає алкогольні напої, що ним було підтверджено у судовому засіданні. Сторони проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, вже майже один рік, спільного господарства не ведуть. Вказане підтверджується поясненнями сторін по справі. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що надання строку на примирення сторонам не буде ефективним та результативним для них. Збереження сім`ї буде не в інтересах позивача. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. На підставі всього вищевикладеного, суд вважає, що є достатньо підстав для розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved