Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 364 від 31.10.2017 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, позивач є головним наймачем житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] , який з січня 2021 року не проживає в даній квартирі, особисті речі відповідача в ній відсутні, окрім того відповідач не допомагає сплачувати комунальні платежі, які також на нього нараховується. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу при здійсненні свого права при приватизації та відчуженні майна, позивач вимушена додатково нести витрати в частині сплати за комунальні послуги. На підставі викладеного в силу ст.ст. 71, 72 ЖК України позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2022 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін. Відповідач не направив до суду відзив на заявлені вимоги. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до ордеру на житлове приміщення № 364 від 31.10.2017 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, позивач є головним наймачем житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 364 від 31.10.2017 року. Вказана квартира до цього часу не приватизована та перебуває в комунальній власності - у власності територіальної громади м. Запоріжжя. У спірній квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] . Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як вказує позивач, [PERSON] не проживає в квартирі з січня 2021 року, з цього ж часу оплату комунальних послуг в повному обсязі здійснює позивач. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Понад шість місяців жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї у випадках, передбачених пунктами 1-7 ч.3 ст.71 ЖУ України. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У роз`ясненнях, що містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Даних, які б свідчили про факт не проживання відповідача без поважних причин понад встановлені законом строки матеріали справи не містять. Суд вважає, що не проживання відповідача у спірній квартирі з січня 2021 роки, позивачкою не доведено, оскільки не надано суду доказів, що відповідач не проживає у спірній квартирі з січня 2021 року без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed