Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , з позовною заявою до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження №ВП 66119586 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №27907 виданого 24.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] про стягнення з неї на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості за кредитним договором №600330127 від 20.05.2014 року у розмірі 25975,05 грн та внесено відповідну інформацію до Єдиного реєстру боржників. Вона була дуже здивована, так як ніяких договорів про отримання кредиту не укладала, ніяких кредитних коштів не брала та нікому нічого повертати не має. Про існування кредитного договору №600330127 від 20.05.2014 року та заборгованості за ним їй нічого не відомо так як вона ніколи його не укладала також їй нічого не відомо і про виконавчий напис нотаріуса №27907 виданого 24.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] Враховуючи вищевикладене виконавчий напис вчинений на підставі неіснуючого договору не підлягає виконанню. Та навіть якщо допустити існування вказаного договору вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню на таких правових підставах: кредитних коштів вона не отримувала, не користувалася ними, будь-яких повідомлень щодо наявності вказаного договору не отримувала, стягнення заборгованості за вказаним виконавчим написом є безпідставним та необґрунтованим щодо його наявності. Відповідач не повідомляв її ані про борг, ані про заміну кредитора в зобов`язанні (у разі якщо таке мало місце бути), а також не направляв їй будь-яких вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, таким чином вона взагалі була позбавлена можливості заявити свої заперечення та доводи щодо відсутності боргу та відсутності правових підстав для його стягнення. Крім того, чинним законодавством передбачено, що виконавчий напис може бути вчинений лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а у даному випадку вона не укладала кредитного договору навіть у простій письмовій формі. Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Крім того відповідачем не було надано нотаріусу підтвердження безспірності заборгованості. Необхідно також звернути увагу на те, що згідно наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 24.02.2021 р., який набрав чинності з дня його прийняття, 24.02.2021 року ліцензію [NUMBER] від 26.12.2011 р. приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], анульовано, отже виконавчий напис №27907 виданий [PERSON] 24.02.2021 року не має юридичної сили, оскільки виданий особою, яка не мала на те повноважень. Крім того, враховуючи положення чинного законодавства, дату кредитного договору №600330127 від 20.05.2014 року та дату винесення виконавчого напису №27907 від 24.02.2021 р. цілком імовірно, що сплинув строк позовної давності. Позивач просить суд визнати виконавчий напис №27907 вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 24.02.2021 року, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (місце знаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6, м. Київ, код ЄДРПОУ 37616221) заборгованості в сумі 25975,05 гривень, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5500,00 гривень. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлень про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Ч.7 - у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ч.8 - днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи і від них не надійшло повідомлень про причини неявки. Приватний виконавець Лисенко Ю.О. надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Так, у судовому засіданні встановлено, що 20.05.2014 року [PERSON] було підписано анкету - заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум». (а.с.30) Згідно копії виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №27907 від 24.02.2021 року, вбачається, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] було вчинено даний виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №600330127 від 20.05.2014 року, укладеним з АТ «АЛЬФА БАНК». АТ «АЛЬФА БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором №600330127 від 20.05.2014 року на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» уклавши Договір Факторингу №1 від 30.11.2020 року. На підставі Договору факторингу №01/12-1 від 01.12.2020 року право вимоги перейшло від ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.12.2020 року по 01.03.2021 року. Сума заборгованості становить 25475,05 гривень, що складається з: -прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 18550,96 гривень; -прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6924,09 гривень; -за вчинення вказаного виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 25975, 05 гривень. (а.с.31-32) Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2021 року ВП №66119586 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., на підставі заяви ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про примусове виконання рішення, було відкрито виконавче провадження для виконання виконавчого напису за №27907 від 24.02.2021 року, у рамках якого приватним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.07.2021 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 18.07.2021 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.07.2021 року, постанову про арешт коштів боржника від 10.02.2022 року. (а.с.29,34,36,38,41,45) За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Перевірка безспірності боргу є обов`язком нотаріуса. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий ж самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.02.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Так, суд не має можливості перевірити подані відповідачем документи для вчинення виконавчого напису з об`єктивних причин, зокрема відсутності спростувань від сторони відповідача. Оскільки, відповідачем на надано підтвердження, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Так, відповідачем не надано доказів надіслання та вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. При цьому, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 (провадження №44380св18). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Таким чином, вбачається, що відповідачем при подані нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не було надано достатніх доказів на підтвердження щодо отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання [PERSON] нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. У зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] нараховану суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса, - заперечує, позивач взагалі заперечує факт наявності будь-яких правовідносин між нею та відповідачем, жодних договорів з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» вона не укладала, грошові кошти не отримувала. Отже дана обставина спростовує сам факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], не виконав вимоги ухвали суду про витребування доказів та не представив для суду документи на основі яких ним було вчинено виконавчий напис та відповідно з яких ним було встановлено безспірність вимоги стягувача. Крім, того згідно наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 24.02.2021 р., який набрав чинності з дня його прийняття, 24.02.2021 року ліцензію [NUMBER] від 26.12.2011 р. приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], анульовано, отже виконавчий напис №27907 виданий [PERSON] 24.02.2021 року не має юридичної сили, оскільки виданий особою, яка не мала на те повноважень. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, суд не бере до уваги припущення позивача, що цілком імовірно, що сплинув строк позовної давності на сплив строку позовної давності з огляду на наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого юридична і фізична особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Загальна позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлюється терміном у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Досліджена анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» не містить інформацію про строк дії договору, приватному нотаріусу та суду не надано доказів строку дії даного договору або картки, яка була оформлена на ім`я [PERSON] , що унеможливлює з`ясувати коли у позикодавця виникло право вимоги до боржника [PERSON] і відповідно дотримання положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків видачі виконавчого напису. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідачем також не було надано жодних заперечень, письмових пояснень та документів з метою спростування позовних вимог. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Так згідно квитанцій №0.0.2546568102.1 від 16.05.2022 позивачем, [PERSON] , було сплачено судовий збір у загальному розмірі 992,40 гривень, що відповідно до положень закону підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач, [PERSON] , просила суд стягнути з відповідача, понесені нею витрати в сумі 5500,00 гривень на професійну правничу допомогу адвоката у суді у зв`язку із розглядом цивільної справи. На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано акт приймання-передачі наданих послуг №2 до Договору №27/09 від 27.09.2021 року про надання правничої допомоги від 05 травня 2022 року та копію квитанції №0.0.2546569313.1 від 16.05.2022 року на суму 5500,00 гривень. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, і заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved