Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

в лютому 2022 року представник позивача Київського міського центру зайнятості звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 43647,07 грн., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що 01.07.2020 року позивач зареєструвалась в Голосіївській районній філії Київського міського центру зайнятості, як безробітна, подавши до позивача відповідну заяву, в якій зазначила про те, що вона через відсутність роботи немає заробітку, інших, передбачених законом доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах не отримує. Наказом № НТ 200701 від 01.07.2020 року, відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 01.07.2020 р. по 25.06.2021 р. Згідно довідки-розрахунку сума нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 01.07.2020 р. по 29.11.2020 р. становить суму в розмірі 43647,07 грн. Однак, за результатами перевірки було встановлено, що відповідач перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із 24.06.2016 року. Позивач вказує, що про зазначений факт відповідач не повідомила позивача, чим порушила Закону України «Про зайнятість населення» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У зв`язку із цим, позивачем прийнято рішення про повернення нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення, про що повідомлено відповідача, однак, остання, у добровільному порядку не повернула кошти. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом, та просить стягнути зазначені кошти із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 12.02.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року, було вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 23.02.2022 року № 182, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.06.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2022 року, клопотання відповідача про відвід судді у даній справі було передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченого ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кордюкової Ж.І. від 13.07.2022 року, було відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про відвід судді Чередніченко Н.П. у даній цивільній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов у встановленому законом порядку до суду не подала. З огляду на викладене, а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2020 року [PERSON] звернулась до Голосіївської філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. В заяві зазначила, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі заяви відповідача наказами Київського міського центру зайнятості від 01.07.2020 року відповідачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю із 01.07.2020 року. Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 року № 60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13.02.2009 року № 7-1, центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Відповідно до акту позивача про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 30.11.2020 року № 2791 надано висновок, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років із 24.06.2016 року. У зв`язку із встановленим фактом Голосіївською районною філією Київського міського центру зайнятості було прийнято наказ № 54/279/20 від 30.11.2020 року, відповідно до якого було прийнято рішення про повернення [PERSON] нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення. У зв`язку із встановленими обставинами, позивачем було проведено розрахунок надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] , що становить за період із 01.07.2020 р. по 29.11.2020 р. суму в розмірі 43647,07 грн., що підтверджено довідкою-розрахунком позивача, який стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу лист від 03.12.2020 року про необхідність добровільного повернення виплачених коштів матеріального забезпечення, однак, відповідачем в добровільному порядку кошти сплачені не були, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними є особи віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно із ч. 3 ст. 44 цього Закону, відповідальність за достовірність поданих територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Частиною 1 статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджено постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок). Згідно з п.1.7 розділу 1 Порядку, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Отже, з вищенаведених норм законодавства вбачається, що пенсія призначається з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років із 24.06.2016 року. Однак, зазначену інформацію в порушення вимог закону та встановленого порядку відповідач позивачу не повідомила, а тому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач не мала права на отримання виплати допомоги по безробіттю. Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено факт перебування на обліку та отримання відповідачем пенсії за вислугу років, а відповідачем з невідомих суду причин не було повідомлено позивача про це самостійно, що виключає отримання безробітним матеріального забезпечення на законних підставах, а відтак суд прийшов до висновку про те, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved