Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У травні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади в особі Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області, в якій вона просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . За життя її чоловік у 1955 році побудував житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому мешкав разом з позивачем все своє життя. У подальшому, згідно рішення Гродівської селищної ради Покровського району Донецької вулицю Котовського у смт. Гродівка перейменовано на вул. Ярову. Крім того, у Донецькій області Красноармійський район перейменовано на Покровський район. Після смерті чоловіка не залишилось будь-яких документів, які б підтверджували реєстрацію права власності на будинок. На теперішній час позивач самостійно як спадкоємець замовила технічний паспорт на вказаний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а також замовила звіт про його оцінку. Згідно звіту про оцінку майна від 25 лютого 2022 року вартість цього будинку та господарських споруд складає 77 977,84 грн. По невідомим позивачу причинам за життя [PERSON] не провів реєстрацію права власності на будинок за собою та свідоцтво про право власності на домоволодіння не отримав. Після смерті чоловіка [PERSON] . Другою покровською державною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача 16 червня 2021 року зареєстровано спадкову справу № 67832052, тобто вона прийняла спадщину після смерті чоловіка у встановленому законом порядку. Прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] підтверджується фактом постійного проживання з останнім на час його смерті. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка. 23 вересня 2021 року вона звернулась до державного нотаріуса Другої покровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та надала нотаріусу всі наявні у неї документи. Але, за результатами вивчення документів 23 вересня 2021 року постановою державного нотаріуса Другої покровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений жилий будинок у зв`язку з тим, що не проведено первинної реєстрації права власності у БТІ. У зв`язку з неможливістю оформлення спадщини у інший спосіб, нотаріусом їй було запропоновано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на будинок та господарські споруди. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди, побудовані у 1955 році, не залежало від державної реєстрації цього права. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в\~судове засідання\~не з`явилась, у позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24 вересня 1953 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24 вересня 1953 року, актовий запис № 34 (а.с. 4). [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 березня 2008 року Виконкомом Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 25 (а.с. 5). Відповідно до\~ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~З витребуваної судом копії спадкової справи № 103/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Другою покровською державною нотаріальною конторою Донецької області (а.с. 39-45), вбачається, що за життя [PERSON] заповіт не складав. У статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач [PERSON] , як дружина спадкодавця, відноситься до першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: Донецька область, Покровський район (попередня назва Красноармійський район, постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1353-VІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів», у [ADDRESS] , що вбачається з відповіді Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області № 02-14/1516 від 04 жовтня 2021 року (а.с. 27), в якій зазначено, що відповідно до рішення Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області № VII-1/9 від 03 листопада 2015 року «Про перейменування об`єктів селищної ради у відповідності із Законом України від 09.04.2015 № 317- VIIІ» [ADDRESS] , з 26 листопада 1958 року, що підтверджується довідкою № 1218 від 12 жовтня 2021 року, виданою Гродівською селищною радою Покровського району Донецької області (а.с. 26). З вказаної довідки також вбачається, що разом з [PERSON] у будинку [ADDRESS] мешкала і була зареєстрована також і його дружина позивач [PERSON] , з 26 листопада 1958 року по теперішній час. Факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , додатково підтверджується також відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому на ім`я позивача (а.с. 3). Отже, [PERSON] , як спадкоємець першої черги, яка постійно проживала разом із\~спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] ,\~як спадкоємець першої черги спадкування за законом, звернулась до Другої покровської державної нотаріальної контори Донецької області з заявою (а.с. 40), в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , у зв`язку з чим того ж дня, тобто 16 червня 2021 року державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори Донецької області Радочиною О.І. було заведено спадкову справу № 103/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . З вищевказаної\~спадкової справи\~№ 103/2021 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався та лише позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса Другої покровської державної нотаріальної контори Донецької області Радочиної О.І. від 23 вересня 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок, що належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 30). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що згідно відповіді БТІ м. Покровська від 02.07.2021 року № 892/01-02 право власності на цей будинок не зареєстроване. Видати свідоцтво про право на спадщину на цей будинок неможливо, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ на будинок, який своєчасно не був зареєстрований померлим, у зв`язку з чим не набуто право власності. У зв`язку\~з викладеним\~позивач [PERSON] ,\~з метою\~захисту своїх\~спадкових прав,\~звернулась до\~суду з\~даною позовною\~заявою про\~визнання права\~власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 892/01-02 від 02 липня 2021 року вбачається, що 01 січня 2013 року будинок [ADDRESS] в КП «БТІ» не зареєстрований, інвентаризаційна справа № 110400001984 (а.с. 28). Отже, судом встановлено, що за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючих документів на домоволодіння [ADDRESS] та не зареєстровано його в бюро технічної інвентаризації. Право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13\~від 16\~травня 2013\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~спадкування» роз`яснено,\~що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття. Відповідно до\~пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, дійсно, згідно з частиною 2 статті 3 вказаного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Разом з\~цим,\~у частині\~3\~статті 3 Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» закріплено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. У відповіді Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області № 02-14/692 від 13 липня 2022 року зазначено, що селищна рада не має можливості надати конкретну інформацію щодо підтвердження року здачі в експлуатацію індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зі слів мешканців смт Гродівка і сусідів, які мешкають по [ADDRESS] , [PERSON] , який помер [INFO] , та його дружина [PERSON] \~самостійно побудували\~індивідуальний житловий\~будинок з\~господарчими спорудами\~за вказаною\~вище адресою\~приблизно о\~1955\~році,\~що є\~загальновідомим фактом\~і підтверджується\~даними домової\~книги (а.с.\~57). З даних, які містяться у домовій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] (а.с. 6-11) можна дійти висновку, що вищезазначений будинок побудований не пізніше листопада 1958 року, оскільки перші відмітки про зареєстроване місце проживання у вказаному домоволодінні датовані 26\~листопада 1958\~року. За таких обставин суд вважає встановленим, що житловий будинок [ADDRESS] побудований [PERSON] до листопада 1958 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. На час побудови [PERSON] спірного домоволодіння питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня\~1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня\~1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР лише 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Аналогічні висновки\~викладені і\~у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13. Крім того,\~у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 623/214/17 зазначено, що до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого станом на 01 липня 2021 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вбачається, що житловий будинок збудований у 1955 році. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: А-1 житловий будинок; а-1, а2-1, а1-1 прибудови, ганок; Б-1, И-1, б-1 літні кухні, тамбур; пг-1, Г-1 погріб, гараж; В-1, Д-1, К-1 сараї; Е-1, З-1 вбиральня, навіс; № 1, № 2, № 3 ворота, огорожа, колодязь (а.с. 12-16). Згідно звіту про оцінку майна, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 25 лютого 2022 року (а.с. 18-25) ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, без врахування земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , станом на 25 лютого 2022 року на думку експерта оцінювача складає 77\~977,84 грн. (а.с. 23). Враховуючи все вищенаведене слід зазначити, що оскільки на час побудови [PERSON] спірного житлового будинку законодавство не пов`язувало виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, то сам факт відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно не позбавляє спадкодавця власності на спірне майно. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також і належний померлому [PERSON] спірний житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину як спадкоємець [PERSON] . Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Враховуючи, що позивач є єдиною спадкоємицею, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак у передбаченому законом порядку позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на нього, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1261, 2168, 1270 ЦК України, ст.ст.\~2,\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та

Outcome: approved