Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

10.06.2022 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008, розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2008 року протягом строку інвалідності. Позивач зазначає, що станом на даний час, встановлена сума судом в розмірі 150 грн є недостатньою, так як вона отримує пенсію по інвалідності. Відповідно стан здоров`я [PERSON] змінився, оскільки з 1997 року вона перебувала на диспансерному обліку як особа, що має ІІІ групу інвалідності. Однак з 01.04.2012 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності довічно, у зв`язку із загостренням захворювання, що тягне за собою постійного медичного втручання та вживання постійно медичних засобів. Вказані обставини підтверджуються довідкою МСЕК та медичними висновками. Відповідач, працює офіційно у Староприлуцькій спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернаті. Отримує дохід близько 20 000 грн. щомісячно. Періодично отримує кошти як член духовного оркестру. Сімейний стан відповідача також є фактом зміни матеріального достатку. Залишивши сім`ю у 1997 році одружився з [PERSON] , яка на сьогоднішній день отримує пенсію за віком і працює у школі-інтернаті. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати їй аліменти в більшому розмірі, зокрема по 850 грн. щомісячно. Позивачем вказано у позові, що вона попередньо зверталась до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом про зміну розміру аліментів. Однак їй було відмовлено рішенням суду від 13.01.2022, справа №136/1955/21. При цьому, позивач вважає за необхідне зазначити та надати суду докази щодо того факту, що її матеріальне становище, в тому числі присуджені до стягнення у 2008 році, - 150 грн, з відповідача, не забезпечують її витрати на проживання зокрема і лікування за станом здоров`я, оскільки крім витрат на лікування, в межах можливостей вона витрачає на місяць близько 1000 грн, зокрема з січня місяця нею сплачувалися: за газ 1610 грн, 1530 грн; за світло 111 грн, 60 грн., що становить більше 3/4 частин пенсії, решта ліки, продукти. Недостатність та потреба в збільшенні розміру аліментів також має підтвердження і в постійній наявності заборгованості по сплаті за газ в розмірах - 2852,45 грн., 782,87 грн, 1532,4 грн, 1482, 34 грн. Вказане вище стало підставою для звернення позивача до суду з позовом. Ухвалою суду від 18.07.2022 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. При відкритті даного провадження відповідачу було визначено строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. На момент розгляду даної справи в суді, така заява до суду не надійшла. Сторони у встановлений законом строк не\~ подали до\~ суду своїх заперечень проти\~розгляду справи в\~порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, а також надала суду докази по справі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, та також надав суду докази по справі. Раніше, 10.08.2022 через канцелярію суду у визначений судом строк відповідач подав відзив на позов, вказавши, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. Позивачка отримує пенсію по інвалідності, як інвалід II групи, яка станом на 18.08.2021 була 2200 грн. (як зазначено в рішенні Липовецького районного суду від 13 січня 2022 року №136/1955/21), та з того часу підвищилась, з підняттям прожиткового мінімуму. Така сума перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність (на даний час 2027 грн.), отже відсутня сукупність умов, що дають право на збільшення розміру аліментів. Ця підстава також вказана у рішенні Липовецького районного суду від 13 січня 2022 року №136/1955/21, яким позивачці було відмовлено у зміні розміру аліментів з 150 грн. на 1000 грн., та узгоджується з позицією Вінницького апеляційного суду, постановою якого, від 13 квітня 2022 року, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року №136/1955/21 залишено без змін. Одним із аргументів подання позову позивачка вказує що змінився її матеріальний стан, оскільки погіршилось здоров`я від моменту призначення аліментів (2008 р.). У неї змінилась група інвалідності з III на II та вона потребує постійно медичного втручання та вживання лікарських засобів. Тобто, зі зміною групи, також змінився розмір пенсії по інвалідності. Відповідач вказує у відзиві, що матеріальний стан позивачки покращився, та вона отримала певні гарантії та пільги, що мають особи з інвалідністю II групи. Також позивачка зазначає, що змінився майновий стан відповідача, через зміну його сімейного стану, та теперішня дружина отримує пенсію за віком та працює. Ця обставина, також була предметом розгляду вищезазначеної справи, та були надані докази, що з 26.08.2021 дружина є безробітною та важко хворіє, що також зазначено в рішенні Липовецького районного суду від 13 січня 2022 року №136/1955/21. Отже, на сьогоднішній день майновий стан відповідача, не покращився, а погіршився у зв`язку із зміною сімейного стану, оскільки витрачаються значні кошти на лікування дружини. Як докази, що позивачка потребує збільшення розміру аліментів додаються квитанції на ліки, а також квитанції за сплачені комунальні послуги та попередження про відключення газопостачання. Утім, суми, що вказані у квитанціях на ліки вказують на те, що витрати на них повністю покриваються пенсією по інвалідності позивачки. Також на сьогодні діє програма «Доступні ліки». Те що позивачка користується цією програмою, за якою можна отримати основні ліки безкоштовно або зі знижкою, доводиться випискою з амбулаторної карти [PERSON] від 24.02.2020, яку вона надає як доказ (є додатком до позовної заяви) та де зазначено що препарати виписані за програмою «Доступні ліки» та чеками за 04.04.2022, де зазначено яка сума від вартості ліків відшкодовується державою. Також відповідач зазначив, що ліки зазначені у квитанціях, не підтверджуються призначеннями лікарів. Що стосується чеків за спожиті газ та електроенергію, то зауважує те, що особи, які отримують мінімальні доходи мають право на отримання субсидії, про що позивачка має знати та має можливість її оформити, тому витрати на сплату комунальних послуг, які вона зазначає, як доказ на збільшення аліментів, відповідач не вбачає підставою, адже позивачка може зменшити свої витрати на комунальні послуги шляхом оформлення субсидії. Позивач відповіді на відзив не подала, утім відзив на позов отримала, про що свідчить відстеження відправлення на сайті Укрпошти за трекінг-номером 2251315200253, з якого слідує, що позивач отримала відзив на позов особисто 05.08.2022. Суд, заслухавши сторони в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду на таке. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008, розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2008 року протягом строку інвалідності. Позивач зазначає, що станом на даний час, встановлена сума судом в розмірі 150 грн є недостатньою, так як вона отримує пенсію по інвалідності. Відповідно стан здоров`я [PERSON] змінився. оскільки з 1997 року вона перебувала на диспансерному обліку як особа, що має ІІІ групу інвалідності. Однак з 01.04.2012 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності довічно, у зв`язку із загостренням захворювання, що тягне за собою постійного медичного втручання та вживання постійно медичних засобів. Вказані обставини підтверджуються довідкою МСЕК та медичними заключеннями. Відповідач, працює офіційно у Староприлуцькій спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернат. Отримує дохід близько 20 000 грн. щомісячно. Періодично отримує кошти як член духовного оркестру. Сімейний стан відповідача також є фактом зміни матеріального достатку. Залишивши сім`ю у 1997 році одружився з [PERSON] , яка на сьогоднішній день отримує пенсію за віком і працює у школі-інтернат. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати їй аліменти в більшому розмірі, зокрема по 850 грн. щомісячно. Позивачем вказано у позові, що вона попередньо зверталась до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом про зміну розміру аліментів. Однак їй було відмовлено рішенням суду від 13.01.2022, справа №136/1955/21. Відповідно до довідки Акту огляду МСЕК від 12.03.2012 слідує, що [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності з 01.04.2012, загальне захворювання, безстроково (а.с.4). З виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 24.02.2020, слідує, що [PERSON] виписані препарати згідно державної програми "Доступні ліки". Крім того, згідно наданої [PERSON] на судовому засіданні довідки №20, виданої КНП "Турбівський селищний центр первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, слідує, що лікар проводить призначення медичних препаратів в паперовому вигляді, окрім переліку препаратів по реімбурсації: антибіотики та інші категорії згідно програми "Доступні ліки". До матеріалів позовної заяви додано індивідуальну програму реабілітації інваліда №1249, заповненої 19.04.2012 (а.с. 11-14) стосовно [PERSON] у зв`язку із загостренням захворювання. Відповідно до заключення ЛКК за №9 від 03.02.2022 (а.с. 15), [PERSON] встановлено діагноз: F 02.8. епілептична хвороба, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризик 3. гіпертензивне серце, УХС, стабільна стенокардія напруги ІІ фк, атеросклеротичний кардіосклероз, розповсюджений остеохондроз хребта. Рішення: за вищевказаним діагнозом потребує постійного лікування. Крім того, відповідно до заключення ЛКК за № 28 від 23.03.2022 (а.с. 16), [PERSON] встановлено діагноз УХС, стабільна стенокардія напруги ІІ ФК., АТС кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. тощо. Відповідач в судовому засіданні надав слідуючі докази по даній справі: - довідка №405/0200-0209-13 від 22.12.2021 видана громадянину [PERSON] про те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області у Відділі обслуговування громадян №7 (сервісний центр) м. Липовець. З 30.01.2019 по 22.12.2021 являється пенсіонером по інвалідності 3 гр. загальне захворювання. Ідентифікаційний номер [NUMBER] . - довідка до акту МСЕК від 28.05.2020, з якої слідує, що [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності, безстроково; - Витяг із карти хворого денного стаціонару поліклініки за №84, виданий [PERSON] (теперішній дружині відповідача), відповідно до якого [PERSON] встановлено діагноз: ідіопатична хвороба Паркінсона стадія за Hoehn 3 за Yahr 2 ригідно-тремтлива форма. Грубе порушення функції рухів, ходи та самообслуговування тощо. [PERSON] є такою, яка потребує стороннього догляду; - довідка КЗ "Староприлуцької спеціальної школи" Вінницької обласної ради №77 від 20.12.2021 видана [PERSON] про те, що вона дійсно працювала в Староприлуцькій допоміжній школі-інтернат Липовецького району з 05.09.1980 по 26.08.2021, утім 26.08.2021 була звільнена у зв`язку з закінченням строку трудового договору (наказ №86-к/тр від 29.06.2021). З огляду на надані докази, судом було встановлено, що відповідач має третю групу інвалідності, на даний час теперішня дружина відповідача по справі [PERSON] не працює та важко хворіє, що підтверджується доказами наданими в судовому засідані. Отже, на сьогоднішній день майновий стан відповідача не покращився, а погіршився у зв`язку із зміною сімейного стану, значні кошти витрачаються на лікування дружини. У 2021 році позивачка вже зверталася до суду з аналогічним позовом та просила збільшити розмір, призначених із [PERSON] на її користь аліментів до 1000 грн. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, справа №136/1955/21 у задоволенні позову було відмовлено. В подальшому постановою Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2022 року зазначене рішення було залишено без змін. У судовому засіданні позивачка зазначила, що підставою повторного звернення до суду з аналогічним позовом стало значне погіршення її матеріального становища, що викликано значними затратами на комунальні платежі та придбання ліків, які вона змушена постійно приймати у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. В той же час із наданих позивачем медичних документів не можна достовірно встановити які саме ліки призначено позивачу для постійного приймання та у якій кількості. (а.с.8 - 16) Із наданих позивачем чеків про придбання медикаментів неможливо достовірно встановити ким вони купувались, чи відповідають зазначені ліки медичним рекомендаціям [PERSON] , та яка частина іх вартості відшкодована за програмою "Доступні ліки". (а.с. 17-19) Надані суду квитанції по сплаті житлово-комунальних послуг та переписка з їх постачальниками не дає об`єктивної можливості суду встановити повний реальний розмір вказаних платежів та яка їх частина покривається субсидією. (а.с. 20 - 26). Разом з тим, позивачем суду не надано доказів щодо отримання нею пенсії або інших доказів, які б підтверджували погіршення її матеріально становища та забезпеченя нижче встановленого законом прожиткового мінімуму. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Визначаючись із розміром аліментів суд враховує приписи Глави 9 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 2-4\~ст. 75\~СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згіднго з ч.ч. 1, 2 ст. 76 СК України\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права особи\~на утримання,\~яке виникло\~у неї\~за час\~шлюбу.\~Після розірвання\~шлюбу особа\~має право\~на утримання,\~якщо вона\~стала непрацездатною\~до розірвання\~шлюбу або\~протягом одного\~року від\~дня розірвання\~шлюбу і\~потребує матеріальної\~допомоги і\~якщо її\~колишній чоловік,\~колишня дружина\~може надавати\~матеріальну допомогу. Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 6 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що позивач отримує пенсію як інвалід ІІ групи у розмірі, що не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України, адже розраховується з його врахуванням, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК та ч.2 ст.76 СК України. Вказана норма закону передбачає право одного з подружжя на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, і якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи обставини справи, надані до справи сторонами докази, з урахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в суді, є недоведені, безпідставні та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Судом враховано, що при зверненні до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач була звільнена від сплати судового збору. Приймаючи до уваги те, що в задоволенні позову відмовлено, отож оплату судових витрат у вигляді судового збору суд вважає, що слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed