Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

1.Позиція сторони позивачів. У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Кам`янської міської ради, третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом». Згідно до змісту позовних вимог просить: - встановити факт проживання однією сім`єю з листопада 2013 року по 15 грудня 2018 року його, [PERSON] , з мачухою [PERSON] ; - визнати за ним, [PERSON] , як спадкоємцем 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що є підставою для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила наступне. Батько позивача - [PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 квітня 1974 року, після того, як розірвано було шлюб з його матір`ю. Позивач є єдиним його сином у першому шлюбі, у повторному шлюбі у подружжя [PERSON] дітей не було. З [PERSON] батько позивача прожив у шлюбі більше 40 років і весь цей час підтримували родинні стосунки, між позивачем, його сім`єю та сім`єю батька позивача завжди були хороші сімейні відносини. [PERSON] своїх дітей не було і позивач був для неї за сина, вони завжди підтримували друг друга, допомагали у всьому один одному і тому, коли батько позивача та [PERSON] занедужали, позивач вимушений був взяти на себе всі обов`язки по догляду за ними, а так як вони в силу похилого віку та поганого стану здоров`я потребували постійної допомоги та догляду, позивач з дружиною з листопада 2013 року стали проживати з ними в належній їм квартирі за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю та доглядати їх. У них був спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні родині, вони підтримували один одного та піклувались про батька та його дружину. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями І черги за законом після смерті батька були позивач, його єдиний син, та дружина [PERSON] . Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, не було. Квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної власності батькові [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому від 28 червня 1995 року, згідно розпорядження № 01226. В БТІ право власності зареєстровано в реєстрову книгу 112 за реєстровим №20754. Складається квартира із двох суміжних кімнат, площею 26,9 кв.м. Загальна площа квартири складає 42,4 кв.м. Позивач з [PERSON] , залишаючись членами однієї сім`ї, вирішили, що спадщину після смерті батька прийме вона одна, а вже після її смерті [PERSON] залишаюсь єдиним спадкоємцем і прийму спадщину в вигляді квартири в цілому, адже інших спадкоємців, крім позивача [PERSON] , немає. [INFO] , у віці 78 років, [PERSON] померла. Так як до її смерті ми проживали однією сім`єю, то поховав її я, всі розходи по похованню взявши на себе. Я залишився проживати в квартирі, як і при житті спадкодавців, сплачуючи квартплату та комунальні платежі і фактично прийнявши спадщину. Після смерті [PERSON] , з грудня 2018 року, позивач був працевлаштований на підприємство, де його робота була пов`язана з постійними відрядженнями за кордон і по теперішній час вже на іншому підприємстві він має постійні закордонні відрядження. Так як перебуваючи в Україні, [PERSON] проживав у спадковій квартирі, сплачував комунальні платежі та підтримував її в належному санітарно-технічному стані, тобто фактично прийняв спадщину та вважав, що зможе в будь-який час звернутись за юридичним оформленням своїх прав, як тільки йому вдасться це зробити між відрядженнями. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, заяви про відмову від прийняття спадщини він не подавав. 25 вересня 2019 року нотаріусом Другої Кам`янської держаної нотаріальної контори Бурдік С.С. позивачеві була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано було звернутись до суду за захистом своїх інтересів, що він і зробив. Як позивач зазначав, строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин, пов`язаних з постійними довгостроковими виїздами за межі України у відрядження, і тому рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року його позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини був повністю задоволений та у визначений судом тримісячний строк він звернувся до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . До вирішення питання про визначення додаткового строку, позивач не міг вирішувати юридичні питання стосовно прийняття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори, а саме, 21 липня 2021 року, державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують мої права як спадкоємця. При цьому за захистом своїх прав йому рекомендовано звернутись до суду. Позивач вважає, що вирішувати питання про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування, він можу тільки в судовому порядку, бо іншого виду захисту свого права на спадщину не має. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку і тому я звертаюсь з даним позовом до суду. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті мачухи - [PERSON] , так як проживали однією сім`єю понад п`яти років, мали всі притаманні сім`ї риси: проживали в одному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , мали спільний бюджет, купували дорогостоячі ліки для [PERSON] , купували продукти харчування та готували їжу для всіх членів родини, турбувались один про одного, доглядали мачуху до смерті. 25 серпня 2021 року позивачем [PERSON] подано клопотання про витребування доказів (а.с. 47). 09 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано клопотання про зміну свідків (а.с. 85). 09 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано заяву про доручення до матеріалів справи письмових пояснень свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 86-91). 2. Позиція відповідача. Відповідач, Кам`янська міська рада про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином, в судові засідання явку свого представника не забезпечила. 06 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника Кам`янської міської ради - Сімяника Д., який діє на підставі довіреності від 10 червня 2021 року № 01/1-06/1/599вих. (а.с. 51) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 50). 14 вересня 2021 року на офіційну електронну адресу суду Богатою М.М., яка діє в інтересах відповідача на підставі довіреності від 08 липня 2021 № 01/1-06/1/670вих. (а.с. 53) подано клопотання по розгляд справи без участі представника Кам`янської міської ради, просила прийняти рішення згідно до норм чинного законодавства (а.с. 52). 3. Позиція третьої особи. Третя особа, Друга Кам`янська державна нотаріальна контора про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином, в судові засідання явку свого представника не забезпечила. 15 вересня 2021 року від завідувача Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с. 54). Крім того, 15 вересня 2021 року на виконання ухвали суду від 26 серпня 2021 року третьою особою надано завірену належним чином копію спадкової справи № 544/2019 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 55-70). 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Кам`янської міської ради, третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом» (а.с. 2-7). Згідно до змісту позовних вимог просить: - встановити факт проживання однією сім`єю з листопада 2013 року по 15 грудня 2018 року його, [PERSON] , з мачухою [PERSON] ; - визнати за ним, [PERSON] , як спадкоємцем 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що є підставою для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2021 року цивільну справу № 208/6984/21 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 42). Ухвалою від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 43). 25 серпня 2021 року через канцелярію суду адвокатом Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача подано клопотання «про витребування доказів» (а.с. 47). Згідно до змісту клопотання позивач просить: -витребувати з Другої Кам`янської нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 26 серпня 2021 року клопотання позивача «про витребування доказів» задоволено повністю (а.с. 48-49). 06 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника Кам`янської міської ради - Сімяника Д., який діє на підставі довіреності від 10 червня 2021 року № 01/1-06/1/599вих. (а.с. 51) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 50). 14 вересня 2021 року на офіційну електронну адресу суду Богатою М.М., яка діє в інтересах відповідача на підставі довіреності від 08 липня 2021 № 01/1-06/1/670вих. (а.с. 53) подано клопотання по розгляд справи без участі представника Кам`янської міської ради, просила прийняти рішення згідно до норм чинного законодавства (а.с. 52). 15 вересня 2021 року від завідувача Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с. 54). Крім того, 15 вересня 2021 року на виконання ухвали суду від 26 серпня 2021 року третьою особою надано завірену належним чином копію спадкової справи № 544/2019 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 55-70). Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 73-74). 09 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано клопотання про зміну свідків (а.с. 85). 09 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано заяву про доручення до матеріалів справи письмових пояснень свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 86-91). В судове засідання призначене на 01 вересня 2022 року сторони по справі не прибули, надали відповідні заяви про розгляд справи без їх участі. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Покази свідків. Як вбачається з матеріалів справи, спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло посвідченого 28 червня 1995 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 28 червня 1995 року № 01226 (а.с. 14). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 06 квітня 1974 року Баглійським відділом ЗАГС, актовий запис № 111, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] є батьком позивача, [PERSON] , матір`ю зазначена - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] у віці 75 років, про що 10 липня 2014 року складений відповідний актовий запис № 807, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 12). 04 березня 2015 року державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири після померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] , № у реєстровій книзі 20754к4/12 (а.с. 14-зворотна сторона). [INFO] померла [PERSON] у віці 78 років, про що 18 грудня 2018 року складений відповідний актовий запис № 1402, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13). Витрати щодо поховання [PERSON] поніс позивач [PERSON] , загальна сума - 750 грн. на підтвердження чого останнім надано копію товарного чеку від 15 грудня 2018 року (а.с. 28). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року (справа № 208/1365/21, № провадження 2/208/1150/21) [PERSON] визначено додатковий строк в три місяці для подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 61-63). 21 липня 2021 року [PERSON] звернувся до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно, що належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахової О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав ненадання останнім документів, які підтверджують родинний зв`язок спадкоємця зі спадкодавцем (а.с. 21). Як вбачається зі змісту акту проживання без реєстрації № 262/1 від 06 серпня 2021 року складеного КП КМР «Добробут» за адресою: [ADDRESS] дійсно фактично мешкав без реєстрації [PERSON] , [INFO] з листопада 2013 року до [INFO] , про що свідчать сусіди (а.с. 26). Згідно до акту спільного проживання від 06 серпня 2021 року складеного КП КМР «Добробут» за адресою: [ADDRESS] дійсно разом мешкали та вели спільне господарство [PERSON] , [INFO] , який мешкав фактично без реєстрації з 2013 року по 15 грудня 2018 року разом з [PERSON] , [INFO] , по день смерті - [INFO] , про що свідчать сусіди (а.с. 27). Позивач після смерті [PERSON] продовжив утримувати квартиру [ADDRESS] , нести витрати зі сплати комунальних послуг на підтвердження чого надав копії квитанцій (а.с. 29-39). Згідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , [INFO] , відібраних адвокатом Кущ О.М. зазначено наступне. Вона є дружиною [PERSON] з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1985 року, від даного шлюбу мають двоє синів. Її чоловік [PERSON] мав батька - [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 06 квітня 1974 року. У подружжя спільних дітей не було. Вона з чоловіком завжди підтримувала родинні стосунки з [PERSON] та [PERSON] , відносилися до них з повагою як до батьків. Коли батько та мачуха занедужали, [PERSON] та її чоловік [PERSON] (позивач по справі) взяли на себе всі обов`язки по догляду за ними. У листопаді 2013 року свідок зі своїм чоловіком - [PERSON] переїхали до його батька та мачухи та стали проживати з ними разом за адресою: [ADDRESS] . [INFO] батько чоловіка помер, після його смерті вона з чоловіком залишилися проживати з [PERSON] , доглядали за нею до самої її смерті - [INFO] (а.с. 87, а.с.87-зворотна сторона). Згідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , [INFO] , відібраних адвокатом Кущ О.М. зазначено наступне. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . У листопаді 2013 року він з батьками переїхав до свого дідуся - [PERSON] та бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки дідусь та бабуся хворіли і потребували допомоги його батьків. Після смерті дідуся та бабусі батьки залишилися проживати у зазначеній квартирі, де мешкають по теперішній час. 6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За правилами статті 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У даній справі предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом на майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено та підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що позивач, [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю, позивач та свідки підтвердили, що [PERSON] та померла спадкодавець - [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільні витрати щодо харчування, купівлі майна, приймали спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонту, надавали взаємну допомогу, мали усну домовленість про порядок користування житловим приміщенням. Тобто позивач проживав з [PERSON] однією сім`єю, і на час відкриття спадщини, після її смерті сплинуло більше п`ять років протягом яких у них були взаємні права і обов`язки. Зазначені вище обставини підтверджуються актом проживання без реєстрації № 262/1 від 06 серпня 2021 року складеним КП КМР «Добробут» (а.с. 26), актом спільного проживання від 06 серпня 2021 року складеним КП КМР «Добробут» (а.с. 27). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Однак пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Суд вважає доведеним факт спільного проживання позивача [PERSON] та померлого спадкодавця - [PERSON] . Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/16365/15, провадження N 61-28987св18, що для встановлення факту спільного проживання не має значення те, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою (Постанова від 12 серпня 2019 року). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно дост.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦK України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України обставини справи підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією № 7113927 від 13 серпня 2021 року у сумі 642 (шістсот сорок дві) гривні 00 копійок (а.с. 1), квитанцією № 0.0.2224739600.1 від 10 серпня 2021 року у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок (а.с. 1а), квитанцією № 0.0.2224739440.1 від 10 серпня 2022 року у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, квитанцією від 26 серпня 2021 року у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок (а.с. 45). Загальна сума сплаченого позивачем судового збору складає 2 458 (дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) гривень. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 15, 16, 316, 328, 1217, 1221, 1264, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved