Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015. Від цього шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. За рішенням суду від 09.11.2015 визначено місце проживання дитини з матір`ю. Проте, на початку червня відповідачка виїхала за кордон і діти з того часу проживають зі своєю бабусею, його матір`ю. Однак, на даний час його мати зламала ногу, у зв`язку із чим позбавлена можливості доглядати дітей. Оскільки відповідачка виїхала за кордон, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям та потребами, він просить визначити місце проживання малолітньої дитини з ним. Старшій доньці виповнилося 15 років, а тому вона може самостійно вирішувати питання щодо місця її проживання і рішення суду для цього не потрібне. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідачки, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи служби у справах дітей в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Діти, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015, залишені проживати разом із матір`ю (а.с.7). Як вбачається з витягу № 2899 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним зареєстровані донька [PERSON] , донька [PERSON] , колишня дружина [PERSON] (а.с.8). Відповідно до акту обстеження № 419 від 08.07.2022, [PERSON] в червні 2022 року виїхала за кордон, діти проживають з батьком [PERSON] (а.с.9). [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] та отримує заробітну плату (а.с. 20, 25-26), за місцем служби характеризується позитивно (а.с.29-30), має на праві власності житловий будинок (а.с. 21), квартиру (а.с. 22), два автомобілі (а.с. 23, 24), згідно медичної довідки - здоровий (а.с. 28). [PERSON] є здоровою, що підтверджується довідкою від 14.07.2022 (а.с.27). Висновком комісії з питань захисту дитини виконавчого комітету Надвірнянської міської ради про визначення місця проживання дитини вважано за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.69-80). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої статті 29 ЦК України Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 28.12.2020 № 487/2001/19-ц (61-12667св20). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Малолітня [PERSON] , [INFO] , не досягла десятирічного віку. Суд, першочергово враховуючи інтереси дітей, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дітей саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, так як [PERSON] вже досить тривалий час проживає разом із батьком, мати виїхала за межі України, та враховуючи, що мати дитини позовні вимоги визнає, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Судом встановлено, що позивач не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дитиною, а також її вихованні. Мати дитини має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стану її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved