Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

17 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (далі - ТОВ «Гелексі Фінанс), в якому просила розірвати договір застави транспортного засобу від 19 серпня 2020 року, укладений нею та ТОВ «Гелексі Фінанс». Ухвалою судді від 24 лютого 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 05 квітня 2021року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (далі - ТОВ «Гелексі Фінанс») звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №19-08-20-02-І від 19 серпня 2020 року, Договором №1 про внесення змін та доповнень до цього договору в сумі 161568,43 грн, з яких заборгованість за кредитом - 92 000 грн, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 65332,60 грн. Стягнути з [PERSON] штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 19 серпня 2020 року зі змінами від 11 лютого 2021 року в сумі 39 000 грн. Стягнути з [PERSON] пеню за невиконання зобов`язання за договором поруки від 11 лютого 2021 року в сумі 30 000 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 серпня 2020 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір №19-08-20-02-І про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (далі - Договір позики) на суму 57 000 грн строком до 18 лютого 2021 року. Додатком №1 до цього договору встановлений графік розрахунків. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір застави транспортного засобу, за яким [PERSON] передала у заставу автомобіль марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 20 серпня 2020 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження №28042697. 19 серпня 2020 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору позики. В подальшому [PERSON] звернулась до позивача із заявою про збільшення суми кредиту на 35 000 грн з кінцевою датою повернення до 18 лютого 2021 року, про що 11 лютого 2021 року в Договорі позики були внесені зміни та збільшено суму договору до 92 000 грн. 12 лютого 2021 року сторони внесли зміни до реєстраційного запису №28042697, де зазначено про збільшення розміру основного зобов`язання. 11 лютого 2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору позики та Договору №1 про внесення змін і доповнень від 11 лютого 2021 року. У подальшому [PERSON] не виконувала зобов`язання за договором про надання позики та договором про внесення змін, унаслідок чого станом на 26 березня 2021 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 92 000 грн та проценти в сумі 4235,83 грн, а після закінчення строку дії договору утворилась заборгованість за процентами в сумі 65 332,60 грн, що передбачені пунктом 1.5 та 7.1 Договору позики №19-08-20-02-І. Крім того, за договором [PERSON] повинна сплатити штраф в сумі 39 000 грн, а [PERSON] - пеню в сумі 30 000 грн. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року зустрічну позовну заяву ТОВ «Гелексі Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до ТОВ «Гелексі Фінанс» про розірвання договору застави транспортного засобу. Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Гелексі Фінанс» про розірвання договору застави транспортного засобу залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою [PERSON] у судове засідання. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористались. Представник ТОВ «Гелексі Фінанс» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19 серпня 2020 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір №№19-08-20-02-І про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Гелексі Фінанс», як кредитодавець, зобов`язувався передати [PERSON] , як позичальнику, грошові кошти в сумі 57 000 грн, а [PERSON] зобов`язувалася повернути кредит до 18 лютого 2021 року та сплатити відсотки в розмірі 78 % річних. Відповідно до 1.4 Договору передбачено укладення позичальником договору застави транспортного засобу, що належить позичальнику марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку ненадходження від позичальника чергового щомісячного платежу кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком та відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 % річних. Додатком № 1 до договору передбачений графік розрахунків, відповідно до якого загальна вартість кредиту складає 144,27 % від суми кредиту або 88232 грн. 19 серпня 2020 року сторони уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] , як заставодавець, передає у заставу ТОВ «Гелексі Фінанс» як заставодержателю належний їй автомобіль марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Пунктом 2.2 передбачено вартість предмета застави в сумі 130 000 грн. Відповідно до п. 3.3.1 договору застави заставодавець зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання заставодержателя у разі порушення умов договору позики або цього договору, шляхом доставки предмету застави у місце визначене заставодавцем. У разі порушення умов договору, зокрема п 3.3.1, заставодавець сплачує штраф в розмірі 30% від вартості предмета застави (п.4.2 договору). 19 серпня 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором застави. Відповідно до п. 5.1 договору поруки у разі, якщо поручитель не виконає свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом 5 календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики, кредитодавець має право стягнути з поручителя пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожний день прострочення. 11 лютого 2021 року [PERSON] подала ТОВ «Гелексі Фінанс» заяву про збільшення суми кредиту, згідно з договором від 19 серпня 2020 року №19-08-20-02-І на 35 000 грн з кінцевою датою повернення 18 лютого 2021 року. 11 лютого 2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору №19-08-20-02-І надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту за договором позики збільшилась до 92 000 грн. зі сплатою 78% річних зі строком повернення до 18 лютого 2021 року. 11 лютого 2021 року сторони уклали договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 19 серпня 2020 року. 11 лютого 2021 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язаньза Договору позики та Договором №1 про внесення змін і доповнень від 11 лютого 2021 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами договору позики та договору застави передбачено, що кредит [PERSON] було надано на строк до 18 лютого 2021 року. Отже, починаючи з 19 лютого 2021 року відповідач мала обов`язок перед позивачем повернути всю заборгованість за договором з процентами. Відповідно до 7.1 договору позики, після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному в п. 7.1 договору, тобто 720 % річних. Прострочення виконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредиту відбулось в період з 19 лютого 2021 року до 26 березня 2021 року. 720% річних за цей період становить суму 65332,60 грн. Оскільки вимога позивача щодо стягнення процентів в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідає ст. 625 ЦК України, нарахування здійснене відповідно до умов договору, суд вважає, що дана сума правомірно пред`явлена до стягнення з боржника. Разом з тим, суд установив, що [PERSON] за користування позикою сплатила проценти в сумі 57 грн+3705 грн+3705 грн+7410 грн =14877 грн, при цьому, за тілом кредиту платежі від позичальника не надходили. Відповідно станом на 26 березня 2021 року залишок суми кредиту складав 92000 грн та процентів в сумі 4235,83 грн. В подальшому відповідач жодних платежів не здійснювала. Таким чином, заборгованість за договором про надання коштів у позику від 19 серпня 2020 року №19-08-20-02-І становить 92000 грн та процентів в сумі 4235,83 грн. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики від 19 серпня 2020 року у розмірі 92000 грн та процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 65332,60 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що [PERSON] не внесла черговий платіж за договором позики, що є підставою для негайної передачі предмета застави на зберігання заставодержателя, відповідно до п. 4.2 договору застави позичальник зобов`язана сплатити штраф в сумі у розмір 30% від вартості предмета застави, який сторонами оцінений у 130 000 грн, а саме: в розмірі 39 000 грн, слід дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 39 000 грн. В той же час, умовами договору поруки також визначена додаткова відповідальність поручителя у вигляді сплати пені за невиконання зобов`язання поручителем протягом п`яти днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики (п. 3.3, п. 5.1 договору поруки). Пеня становить 2% від суми позики за кожен день прострочення (п. 5.1 договору). Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, за умовами договору пеня за період з 24 лютого 2021 року (через 5 календарних днів після закінчення строку дії договору) до 26 березня 2021 року (31 день) від суми позики -92000 грн становить 57040 грн (2% х 92000 грн х 31 день). Враховуючи наведені обставин слід дійти висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. 17 червня 2022 року від ТОВ «Гелексі Фінанс» надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, до зазначеної заяви, представник ТОВ «Гелексі Фінанс» додав договір про надання правової допомоги від 18 березня 2021 року, укладений ТОВ «Гелексі Фінанс» та адвокатським об`єднанням «Пасіка», акти приймання-передачі виконаних робіт від 02 квітня 2021 року, 26 травня 2021 року, від 26 липня 2021 року, від 30 вересня 2021 року, 23 листопада 2021 року, 10 лютого 2022 року, платіжне доручення про сплату ТОВ «Гелексі Фінанс» адвокатському об`єднанню «Пасіка» №4113 від 02 квітня 2021 року на суму 6 000 грн, №4704 від 26 травня 2021 року на суму 3360 грн, 6211 від 30 вересня 2021 року на суму 3360 грн, №6870 від 24 листопада 2021 року на суму 3360 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Оскільки представник позивача довів факт оплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 22 800 грн., наявні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved