Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

У січні 2019 року позивач, в особі свого представника адвоката Братищенка Юрія Олександровича, звернулася до суду із вказаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила стягнути з останнього заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000734399009 від 08.04.2013р. у сумі 95 480,62 доларів США, що складається із 67 491,36 дол. США заборгованості за банківським вкладом та 27 989,26 дол. США процентів, нарахованих за період з 09.04.2014р. по 14.10.2018р. В обґрунтування позову зазначила, що 08.04.2013р. між нею та відповідачем 08.04.2013р. укладений договір банківського вкладу №SAMDN25000734399009 на підставі якого вона внесла кошти на загальну суму 67 491,36 дол. США. За умовами вказаного договору строк вкладу складав 365 днів, тобто до 08.04.2014р. з процентною ставкою 9,75% річних. Положеннями п.п.6, 7 договору передбачено пролонгацію, у разі якщо вкладник по закінченню строку вкладу не заявив про відмову від продовження строку. За положеннями п.9 договору банківського вкладу сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це другу сторону за два банківських дні до дати розірвання. 08.10.2018р. надіслала банку претензію про розірвання договору банківського вкладу, в якій повідомила останнього про розірвання договору з 15.10.2018р. та просила виплатити їй 15.10.2018р. готівкою суму вкладу та нараховані проценти. Проте відповідач вказані кошти не виплатив. В зв`язку з чим вона звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 15.01.2019 року суд відкрив провадження у справі та, з урахуванням ч.4 ст.19 ЦПК України, вирішив її розглянути за правилами позовного (загального) провадження та призначив підготовче судове засідання на 26.03.2019 року. Ухвалою від 02.09.2019р. суд призначив у справі судову технічну експертизу документів, проведення якої доручив Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України та зупинив провадження у справі на час проведення експертизи. 11.11.2019р. на адресу суду надійшли пояснення відповідача, які по суті є відзивом на позовну заяву, в яких банк заперечував проти позову з огляду на те, що доступ банку до первинних документів (у т.ч. оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ «КБ Приватбанк» на даний час є обмеженим. Тому, у випадку якщо позивач не доведе факт розміщення вкладу у банку належними та допустимими доказами у задоволені позову має бути відмовлено. Також, на думку відповідача, зобов`язання за договором банківського вкладу перед позивачем має виконувати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» на підставі закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділів банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року». Ухвалою від 12.03.2020р. суд відновив провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експерта та призначив проведення підготовчого засідання на 25.05.2020 р. На адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача від 27.04.2020р., в яких останній заперечує проти позовних вимог також з тієї підстави, що АТ «КБ «Приватбанк» як боржник за договором банківського вкладу був замінений на ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року за мовчазною згодою позивача. Тому належним відповідачем у цій справі є саме ТОВ «ФК «Фінілон». В підготовчому засіданні, яке відбулося 25.05.2020р., суд прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог. Так, посилаючись у вказаній заяві на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством, позивач просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 19 798 624,10 грн. Посилаючись на ч.5 ст.1061 ЦК України, відповідно до якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, вимагає стягнути з відповідача проценти у розмірі 9,75 річних, нараховані з 15.10.2018р. (дати розірвання договору) по 25.05.2020р. у сумі 10 600,76 дол.США. Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України позивач вимагає стягнути з відповідача 3 відсотки річних за період з 15.10.2018р. до 25.05.2020р. у сумі 3 261,77 дол. США З врахуванням збільшених позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу у сумі 109 343,15 дол. США та 19 798 624,10 грн нарахованої пені. Також, в підготовчому засіданні представник позивача подав додаткові пояснення, в яких заперечував проти посилань банку щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», посилаючись на те, що згоди на таке переведення позивач не надавала, жодних договорів щодо такого переведення не підписувала, у зв`язку із чим договір про переведення боргу є нікчемним правочином. Ухвалою від 25.05.2020р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.07.2020 р. Відповідач подав додаткові пояснення від 19.06.2020р., в яких зазначив про те, що договір про переведення боргу не є нікчемним правочином, оскільки вчинений у письмовій формі за мовчазною згодою позивача. Також, від відповідача надійшли пояснення (щодо поданої заяви про збільшення позовних вимог) від 19.06.2020р., в яких зазначено, що нарахування процентів за ставкою 9,75 відсотків річних після розірвання договору є незаконними, оскільки зобов`язання сторін припинилося, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення процентів за ставкою 0,01 % «До запитання». Також, позивач у вказаних поясненнях, посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України просив суд зменшити розмір стягуваної пені у випадку задоволення позову. Також, від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів від 19.06.2020р., в якому банк просив долучити до матеріалів справи копію довідки АТ «КБ «Приватбанк» від 29.05.2020р. та копію витягу з електронного додатку до договору про переведення боргу від 17.11.2014р. Враховуючи те, що банк повідомляв про подання вказаних документів під час підготовчого засідання, суд долучив їх до матеріалів справи. В подальшому ухвалою суду від 18.05.2021р провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №320/5115/17-ц за позовом фізичної особи до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу. Ухвалою суду від 13.12.2021р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 24.02.2022р. 24.02.2024р. судове засідання було знято з розгляду у зв`язку із початком збройної агресії Російської Федерації. В судовому засіданні, яке відбулося 05.07.2022р., оголошено перерву через неявку представника відповідача, який був задіяний в іншому судовому засіданні. Від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №320/5115/17-ц, зазначив про відсутність підстав для стягнення процентів та пені, нарахованих позивачем після розрівняння договору. У судове засідання, призначене на 25.08.2022р. представник позивача не з`явився, подав через канцелярію суду заяви про часткову відмову від позову та про розгляд справи за відсутністю позивача. В судове засідання, призначене на 25.08.2022р. представник відповідача повторно не з`явився, заявивши клопотання про перенесення вказаного засідання через перебування представника відповідача у відпустці. Представник позивача через канцелярію суду подав заперечення проти задоволення клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання, в яких зазначив, що банк є юридичною особою, яка має великий штат представників, у зв`язку із чим банк мав можливість забезпечити явку свого представника у судове засідання. Також, представник позивача наголосив на тому, що це є повторна неявка банку у судове засідання, із чого вбачається зловживання останнім своїми процесуальними правами. Вирішуючи клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що повідомлений належним чином представник відповідача повторно не з`явився у судове засідання. Останнім неодноразово подані письмові пояснення, в яких відображені підстави заперечень банку проти позовних вимог. Тому, неявка представника відповідача до суду не створює перешкод для встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Також, суд наголошує на тому, що розгляд цієї справи триває з січня 2019 року. Тому суд відмовив у задоволені клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та вирішив продовжувати розгляд справи за відсутністю останнього. Ухвалою суду від 25.08.2022р. прийнято заяву представника позивача про часткову відмову від позову в частині стягнення 19 798 624,10 грн. нарахованої пені та закрито провадження в цій частині. Ухвалою суду від 25.08.2022р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення розгляду справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням пояснень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Судом встановлено, що 08.04.2013 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №SAMDN25000734399009, сума вкладу 20 049,29 дол.США; банк відкриває клієнту особовий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад; клієнт має право поповнювати свій вклад; строк вкладу 365 днів по 08.04.2014р., процентна ставка - 9,75% річних. Відповідно до квитанції №404276240 від 08.04.2013р. позивач внесла 20 049,29 дол.США. на рахунок № [NUMBER] . Відповідно до квитанції №6 від 12.08.2013р. позивач внесла 4 500,00 дол. США на рахунок № [NUMBER] . Також, до позовної заяви позивачем додані копії трьох квитанцій, текст на яких знебарвлений від часу. У резолютивній частині висновку судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 19.02.2020 №487/1 зазначено: в квитанції №18 від 10.06.2013р. виявлено знебарвлений текст, зміст якого наведений у п.1 дослідницької частини Висновку та проілюстрований на ілюстрації №2 ілюстративної таблиці №1; в квитанції №5 від 11.09.2013р. виявлено знебарвлений текст, зміст якого наведений у п.2 дослідницької частини Висновку та проілюстрований на ілюстрації №3 ілюстративної таблиці №1; в квитанції №SIYF000O1E від 07.10.2013р.виявлено знебарвлений текст, зміст якого наведений у п.3 дослідницької частини Висновку та проілюстрований на ілюстрації №4 ілюстративної таблиці №1. Так, у п.2 дослідницької частини Висновку зазначено: «…ПриватБанк «…» внесення на рахунок. Квитанція # 18 [PERSON] [NUMBER] Сума 14 000,00 USD Филиал «Крымское РУ», VIP -центр «отделение # 197 Дата: 10.06.2013 «…» Платник: [PERSON] Призн. платежу: прийнято від фізичних осіб для зарахування на картрахунки [NUMBER] «…» підпис касира ПІБ [PERSON] ЭЦП CS00000010649580482 …». У п.3 дослідницької частини Висновку зазначено: «…ПриватБанк «…» внесення на рахунок. Квитанція # 5 [PERSON] [NUMBER] Сума 4 900,00 USD Филиал «Крымское РУ», VIP -центр «отделение # 197 Дата: 11.09.2013 «…» Платник: [PERSON] Призн. платежу: прийнято від фізичних осіб для зарахування на картрахунки [NUMBER] «…» підпис касира ПІБ [PERSON] ЭЦП CS00000010649818289 …». У п.4 дослідницької частини Висновку зазначено:«…Квитанція №SIYF000O1E Дата операції: 07.10.2013р. Платник: [PERSON] «…» Банк отримувача: Крим. РУ ПАТКБ «Приатбанк» м.Сімферополь Отримувач: [PERSON] «….» Р/Р Отримувача [NUMBER] МФО: 384436 Сума 20 432,04 USD «…» Всього зараховано отримувачу: 20 432,04 USD «…» Підпис банку (ЕЦП): ODPS.SIY5DA70000O1E». Слід зазначити про те, що відповідно до наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] є чоловіком позивача. Отже, вказаних доказів у їх сукупності достатньо для підтвердження внесення позивачем відповідачу вкладу на загальну суму 63 881,33 дол. США (20 049,29 дол.США. +4 500,00 дол.США+14 000,00 дол. США+4 900,00 дол. США+20 432,04 дол. США = 63 881,33 дол. США). Відповідно до п.9 договору у сторін є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. 08.10.2018 року позивач надіслала відповідачу заяву про розірвання договору банківського вкладу та повернення коштів. У вказаній заяві позивач повідомила відповідача про розірвання договору банківського вкладу з 15.10.2018р. та просила виплати їй в цей день суму вкладу з нарахованими процентами. Відповідно до роздруківки із сайту Державного підприємства «Укрпошта» вказана заява отримана відповідачем 09.10.2018р. Відповідно до п.6 договору якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявив банку про своє бажання забрати кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, зазначений у розділі «Дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без необхідності з`явлення вкладника до банку. Новий строк вкладу починається із дня, наступного за датою закінчення попереднього вкладу. Як вбачається із матеріалів справи позивач до 08.10.2018р. не заявляв відповідачу вимог про повернення вкладу, у зв`язку із чим строк вкладу неодноразово продовжувався: з 09.04.2014р. по 09.04.2015р.; з 10.04.2015р. по 10.04.2016р.; з 11.04.2016р. по 11.04.2017р.; з 12.04.2017р. по 12.04.2018р.; з 13.04.2018р. по 13.04.2019р. Відповідно до розділу договору «Дані за вкладом»: на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 9,75% річних. Згідно із п.13 договору якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу вже був продовжений один чи декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються на умовах, визначених у п.11 цього Договору. Пунктом 11 договору визначено, якщо вкладник вимагає розірвання договору до спливу 6 місяців з дня його оформлення чи продовження строку, то проценти нараховуються за ставкою вкладу «На вимогу». Пунктом 12 договору встановлено, що якщо вкладник вимагає розірвання договору після спливу 6 місяців після дати продовження строку, то проценти за фактичну кількість днів з дати продовження строку вкладу до дати розірвання договору нараховуються за ставкою, нижчою в два рази від стандартної (9,75% / 2 = 4,875%). Розрахунок процентів, нарахованих на банківський вклад. 63 881,33 дол. США х 9,75% х 4 роки = 24 913,71 дол.США (проценти, нараховані за період з 09.04.2014р. по 12.04.2018р.;) 63 881,33 дол.США х 4,875% / 365 дн. х 185 дн. = 1578,43 дол.США (проценти, нараховані за період з 13.04.2018р. по 14.10.2018р.). Таким чином, загальна сума процентів, нарахованих на вклад, становить 26 492,14 дол.США (24 913,71 + 1578,43= 26 492,14 дол.США. Щодо вимоги позивача про стягнення процентів у сумі 10 600,76 дол.США, нарахованих після 15.10.2018р., суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у її задоволенні з огляду на наступне. Так, відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договоріу у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Отже, виплата передбачених договором банківського вкладу та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії цього договору та після його припинення вказані проценти не нараховуються. Тому, у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення процентів, нарахованих після розірвання договору. Аналогічною є правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 по справі №320/5115/17. Щодо стягнення трьох відсотків річних, нарахованих у зв`язку із не виплатою на вимогу позивача банківського вкладу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Після розірвання договорів банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічною є правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 по справі №320/5115/17. Тому, з відповідача на користь позивача у межах позовних вимог підлягають стягненню 3 відсотки річних, нараховані на банківський вклад за період з 16.10.2018р. до 25.05.2020р. (587 днів) у сумі 3 082,05 дол.США (63 881,33 дол.США x 3%/ 365 днів) Х 587 днів 3 082,05 дол.США дол.США). Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірного банківського договору не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а не його філією (кримською або будь-якою іншою). Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», отже згідно зі ст.ст. 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконуватися саме відповідачем, як юридичною особою. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти. З огляду на зазначене, власник вкладів мала легітимні очікування на видачу останніх на її вимогу, тобто законні очікування щодо реалізації свого права власності. Посилання відповідача на факт переведення боргу за депозитним договором з первісного боржника - ПАТ КБ «ПриватБанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 р. (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18.11.2014 р.), укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. є неспроможними з огляду на відсутність згоди кредитора про таке переведення, як то передбачено ст. 520 ЦК України. Крім того таке переведення боргу позивач заперечила, зазначивши, що не надавала згоду на зміну боржника. Вказаною статтею не визначено в якій саме формі має бути виражена згода кредитора, важливим фактором є лише підтвердження її наявності. Отримання згоди від кредитора на заміну боржника пов`язано з тим, що для кредитора має вагоме значення, хто виконуватиме зобов`язання, адже різні боржники мають різну платоспроможність, сумлінність та інші індивідуальні характеристики, що прямо впливатиме не тільки на своєчасність, а й на ймовірність виконання зобов`язання. Отже, виходячи з наведеного та враховуючи заперечення позивачем факту переведення боргу, банк не тільки не отримав згоду кредитора на таке переведення боргу, а й навіть не повідомив її про це. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором банківського вкладу. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову та те, що позивач як споживач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 8 928,85 грн. Також, відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, ухвалою про призначення судової експертизи у цій справі від 02.09.2020р. обов`язок з оплати експертизи покладено на позивача. Згідно із довідкою №172 фактичної вартості проведення техніко-криміналістичної експертизи за висновком №487/1 від 19.02.2021р. вартість експертизи становить 3 922,56 грн. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову суд покладає на відповідача витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи у сумі 3 804,88 грн. Також, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача під час розгляду справи до суду подано письмову заяву, в якій зазначено про те, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. За таких обставин суд вимушений відкласти вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial