Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є власником нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, яка за постановою державного виконавця перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що такий арешт перешкоджає йому у здійсненні прав власника в повному обсязі, позивач просить скасувати вказаний арешт. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва від 23 червня 2017 року ПАТ «МТБ банк» є власником земельної ділянки площею 0,1569 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221487003:04:005:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Дана обставина також підтверджується Витягом від 23.06.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). При цьому, суд враховує зміну найменування банку, що відображено у новій редакції статуту товариства (а.с. 13 15). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.09.2021 року вбачається, що за постановою заступника начальника ВДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Назаренко О.Ю. від 05.05.2014 року у виконавчому провадженні № 42161573, 02.07.2014 року приватним нотаріусом Бобковим О.В. було зареєстровано арешт (номер запису про обтяження 21076522 земельної ділянки площею 0,1569 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221487003:04:005:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9 10). Заявою від 27.09.2021 року, яку було отримано органом ДВС 01.10.2021 року, позивач звернувся із проханням зняти арешт із належної йому на праві власності земельної ділянки (а.с. 11, 12). Проте, у суду відсутні відомості щодо відповіді органу ДВС на вказану заяву банку. Отже, внаслідок зазначеного запису про арешт нерухомого майна, позивач, як власник, не може в повному обсязі реалізувати свої права власника вказаного нерухомого майна. Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Так, під час розгляду справи за змістом Свідоцтва від 23 червня 2017 року встановлено, що позивач набув право власності на зазначену земельну ділянку відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку» і на підставі Акту № 51337408 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Тобто, позивач у встановлений законом спосіб набув права власності на дану земельну ділянку, однак її арешт в іншому виконавчому провадженні № 42161573 де боржником був іпотекодавець, є таким, що не стосується боргових чи інших зобов`язань нового власника земельної ділянки та безпідставно обтяжує належне позивачу нерухоме майно. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, заборона відчуження нерухомого майна позивача, порушує права останнього щодо реалізації своїх прав як власника нерухомого майна в повному обсязі, а тому таке право позивача слід захистити шляхом скасування арешту вказаного нерухомого майна. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved