Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачами було окремо укладено договори оренди квартири, за якими позивач є орендодавцем, а відповідачі, відповідно, є орендарями. Приміщення, яке передається в оренду за вказаними договорами знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить позивачеві на праві приватної власності. Позивач зазначає, що квартира надавалась відповідачам виключно для реєстрації орендарями місця свого проживання. Відповідно до п.2.1. Договору 30/05-20 від 30.05.2020 року квартира надається в оренду на строк в 12 місяців з моменту підписання сторонами цього договору. Пунктом 2.1. Договору 01/12-21 від 01.12.2021 року передбачено, що квартира надається в оренду на строк в 3 місяці з моменту підписання сторонами цього договору. У звязку з закінченням строку дії вищевказаних договорів і, як наслідок, втрати орендарями права користування квартирою, позивач неодноразово звертався до відповідачів про добровільне зняття з реєстраційного обліку, однак, відповідні дії відповідачі так і не вчинили. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву. 04.07.2022 року на адресу суду надійшли заяви від відповідачів, відповідно до яких останні визнають позовні вимоги позивача та просять розглядати справу у їх відсутність. В зв`язку з визнанням позову суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Представником позивача подана заява про розгляд справи по суті. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки №298457559 від 08.02.2022 року квартира [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2016 року. Також судом встановлено, що 30.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №30/05-20 оренди квартири, відповідно до умов якого вищезазначена квартира передається в оренду. Відповідно до п.1.4. договору, квартира надається орендареві виключно для реєстрації орендарем свого місця проживання. Відповідно до п.2.1. договору, квартира надається в оренду на строк в 12 місяців з моменту підписання сторонами цього договору. 01.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №01/12-21 оренди квартири відповідно до умов якого вищезазначена квартира передається в оренду. Відповідно до п.1.4. договору, квартира надається орендареві виключно для реєстрації орендарем свого місця проживання. Відповідно до п.2.1. договору, квартира надається в оренду на строк в 3 місяці з моменту підписання сторонами цього договору. Відповідно до ст.169 Житлового кодексу України, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно з положеннями статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В той же час, як зазначалось вище, 04.07.2022 року на адресу суду надійшли заяви від відповідачів, відповідно до яких останні визнають позовні вимоги позивача та не заперечують проти їх задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved