Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної реєстрації Луцької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом із сім`єю вже понад 20 років проживає в квартирі [ADDRESS] . Основним квартиронаймачем вказаної квартири була [PERSON] , яка [INFO] померла. Маючи намір оформити на себе особовий рахунок та здійснити благоустрій помешкання, він дізнався що для цього потрібна згода всіх осіб, які зареєстровані в цьому житлі. Відповідач [PERSON] є сестрою його дружини та вже приблизно два роки не проживає на місцем реєстрації. Наведене, зокрема, підтверджується повідомленням Луцького районного управління поліції у Волинській області від 20 жовтня 2021 року, сформованого на основі опитування сусідів. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] має лише формальний характер. Також позивач зазначає, що він приблизно 5 років поспіль самостійно несе витрати зі сплати комунальних послуг, розрахунок вартості яких проводиться відповідно до кількості зареєстрованих в помешканні осіб. Відсутність відповідача за місцем реєстрації не зумовлена поважними причинами. З огляду на наведене позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 15 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на 23 серпня 2022 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Веремчук В. В. 21 червня 2022 року подав суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Вказаною заявою представник відповідача також надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, адресовані їй судові повістки повернулись до суду неврученими з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Крім того, відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заявою від 21 березня 2022 року директор департаменту просить розгляд справи здійснювати без участі представника третьої особи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилась в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Суд установив, що квартира [ADDRESS] станом на 02 серпня 2022 року є неприватизованою, що підтверджується відповіддю Департаменту ЖКГ Луцької міської ради №19.1-19/983/2022 від 03 серпня 2022 року. Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 03 лютого 2022 року Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради, у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5). З копії повідомлення Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області №44111/20/04-21 від 22 жовтня 2021 року встановлено, що працівником Луцького РУП ГУНП у Волинській області проведено перевірку з опитуванням сусідів позивача, за результатами якої підтверджується факт того, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації ( [ADDRESS] ) приблизно два роки (а. с. 8). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Беручи до\~уваги,\~що позивач\~надав належні,\~допустимі докази\~на підтвердження\~того,\~що відповідач\~не проживає\~за місцем\~реєстрації,\~а саме:\~в квартирі\~ [ADDRESS] ,\~понад строки,\~встановлені ст.\~71\~ЖК Української РСР, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved