Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі було набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки CHERY, модель TIGGO, 2008 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який 13 березня 2018 року відповідачем був проданий на користь третьої особи, без згоди позивачки, а тому вважає за необхідне стягнути з нього грошову компенсацію за 1/2 частину у спільному майні від середньоринкової вартості транспортного засобу на момент відчуження, посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні першочергово позовні вимоги не визнали, зазначаючи, що автомобіль був повернутий банку, в зв`язку з неможливістю виконати кредитні зобов`язання. Вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17(провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24 травня 2017 року. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту(стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Положеннями ч.ч.1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. За положеннями ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони з 14 липня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі(а.с.12), який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області розірвано 26 вересня 2017 року(а.с.13). В період зареєстрованого шлюбу, 16 липня 2008 року було придбано в кредит автомобіль марки CHERY, модель TIGGO, 2008 року випуску, який був зареєстрований при постановці на облік за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №19774505 від 18 липня 2008 року(а.с.24). З вказаного витягу вбачається, що 18 липня 2008 року було зареєстровано заборону відчуження автомобіля марки CHERY, модель TIGGO, 2008 року випуску, на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11372300000 від 16 липня 2008\~р., обтяжувач: АКІБ "УкрСиббанк", боржник: [PERSON] , розмір основного зобов`язання: 15424 доларів США, строк виконання зобов`язання: 16 липня 2014 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04 серпня 2021 року, сформованого за VIN-кодом автомобіля Y6DDB14B58D095078, вбачається, що спірний автомобіль 13 березня 2018 року був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу на [PERSON] , укладеному в ТСЦ 5149, що підтверджується даними листа Територіального сервісного центру МВС №5149 від 06 квітня 2021 року за вих.№31/15/5149-3(а.с.158). Позивачем зазначалося, що надати копії документів, які стали підставою перереєстрації транспортного засобу, немає можливості у зв`язку з закінченням терміну зберігання архівних справ ТСЦ МВС №5149. Крім того, даними листа АТ "УКРСИББАНК" від 27 липня 2021 року підтверджується, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11372300000 від 16 липня 2008 року з додатками по закінченню п`ятирічного терміну після повного погашення кредиту в 2013 року було вилучено та знищено(а.с.80). В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач своєї згоди відповідачу на відчуження автомобіля та здійснення його перереєстрації не надавала, жодних коштів, отриманих від його продажу, не отримувала, що не оспорюється відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до звіту про визначення середньо ринкової вартості КТЗ CHERYTIGGO 2008\~року випуску, VIN [NUMBER] від 22 листопада 2021 року за вих.№1122-5078, середньо ринкова вартість об`єкта оцінки становить 127030 грн.(а.с.160-162). Представник відповідача 10 серпня 2022 року у судовому засіданні не заперечував щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в розмірі 63515 грн. на користь позивача. Відповідно до положень ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі вищевикладеного, встановлено, що сторонами було набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки CHERY модель TIGGO 2008 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який 13 березня 2018 року був проданий [PERSON] на користь третьої особи, без згоди позивачки, а тому ефективним способом захисту її прав та інтересів є стягнення з відповідача грошової компенсації за 1/2 частину у спільному майні від середньо ринкової вартості\~транспортного засобу\~на момент\~відчуження,\~тому суд\~приходить до\~висновку про\~обґрунтованість позовних\~вимог та\~їх задоволення. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1082.88 грн..

Outcome: approved