Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить: -виділити [PERSON] в користування кімнату площею 13,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , виділити [PERSON] в користування кімнату площею 18,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , місця загального користування в квартирі [ADDRESS] залишити в спільному користуванні. - зобов`язати комунальне підприємство «Керуючи компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва: укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення на кімнату площею 13,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення на кімнату площею 18,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом позивач посилається на наступне. Згідно ордера на житлове приміщення від 24 березня 1971 року житлова квартира [ADDRESS] була надана батькові її колишнього чоловіка на сім`ю у складі трьох осіб. 25 грудня 1987 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і вселилась у спірну квартиру [ADDRESS] в якості дружини. З 23 березня 1988 року вона зареєстрована в спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №2859518 від 21.03.2019 р. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Власником особового рахунку житлової площі був [PERSON] , що підтверджується доданою копією довідки форма №3. [INFO] [PERSON] помер. Особовий рахунок на квартиру значиться за померлим, після його смерті договір найму з іншими членами сім`ї не укладався. Станом на день пред`явлення позову в спірній квартирі зареєстрований позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , син померлого [PERSON] , що підтверджується копією з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Квартира не приватизована. Спірна квартира [ADDRESS] займає загальну площу 51,2 кв.м. та складається з двох ізольованих кімнат площею 31,7 кв.м. (кімната - 13,6 кв.м. та кімната - 18.1 кв.м. з виходом на балкон). Позивач зазначає, що на даний час сторони не можуть досягти згоди щодо користування приміщенням спірної житлової квартири та щодо порядку участі в оплаті житло-комунальних послуг та послуг на утримання житлової квартири. Також, у зв`язку з конфліктом позивача та відповідача не можуть дійти згоди щодо приватизації квартири та розподілу особових рахунків. Крім того в квартирі, без згоди позивача, проживає мати колишнього чоловіка [PERSON] , яка створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою, внаслідок чього вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Відповідач не погоджується добровільно змінити договір найму житлового приміщення шляхом укладення окремих договорів найму на житлові приміщення, тому позивач звернулась до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.01.2020 р., зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою судді від 14.01.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 04.06.2020 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що позивач подала позов тільки після того, які їй стало відомо, що відкрито провадження у цивільній справі №757/57417/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та стягнення Ѕ суми комунальних витрат. Приблизно 20 років [PERSON] не проживала за вказаною адресою. З 1997 року позивач припинила шлюбні відносини з батьком відповідача і фактично з того часу вони стали проживати окремо, що встановлено в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2010 р. про розірвання шлюбу. Тобто, позивач добровільно виїхала із помешкання після розірвання шлюбу, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації №106 від 24.03.2017. У відповідності до ст. 107 ЖК УРСР позивач [PERSON] втратила право користування квартирою у день свого вибуття. Крім того, позивачем не надано до суду жодного Договору найму на спірну квартиру на підставі якого можна б було зробити висновок про законність користування нею житлом та підтвердити право позивача на помешкання. Крім того, позивач у 2011 році зверталась із аналогічним позовом, у задоволенні якого їй було відмовлено. 03.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2010 р. про розірвання шлюбу не встановлено факту щодо добровільного виїзду позивача із помешкання після розірвання шлюбу, а натомість згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2011 року у справі №2-1781/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх та неповнолітнього [PERSON] інтересах, про визнання порядку користування та позовом [PERSON] , який в своїх та неповнолітнього [PERSON] інтересах, до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлено, що відсутність [PERSON] в спірній квартирі була обумовлена поважними причинами. Суд, зокрема, встановив, що [PERSON] не проживала в квартирі протягом тривалого часу - з 2000 року, однак відсутність у квартирі була через хворобу її батька [PERSON] , який був інвалідом першої групи безстроково і потребував постійного стороннього догляду. Крім того у квартирі разом з [PERSON] проживала інша жінка та дитина, замки від вхідних дверей у квартирі були змінені. Отже, не проживання в спірній квартирі було вимушеним. Надані відповідачем письмові докази у вигляді акта та письмових пояснень сусідів жодним чином не підтверджують вибуття позивача на інше постійне місце проживання. Станом на сьогоднішній день відсутні будь-які судові рішення про визнання позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач не надав суду переконливих, допустимих і достовірних доказів про виїзд позивача з спірної квартири в добровільному порядку на постійне проживання до іншого житлового приміщення. Висновок відповідача про незаконність користування житлом і відсутність прав на помешкання у зв`язку з відсутністю жодного договору найму на спірну квартиру є таким, що не ґрунтується на жодній правовій нормі житлового законодавства. 25.12.1987 р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і вселилася у спірну квартиру в якості його дружини. З березня 1988 року позивач зареєстрована в спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №2859518 від 21.03.2019р. Таким чином, вона набула право користування житловою квартирою [ADDRESS] у відповідності до ст. 65 Житлового кодексу України і у відповідності до зазначеної норми закону набула рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Крім того, предметом позову, що розглядається, є матеріально-правова вимога щодо укладення окремого договору найму на жилу площу, що припадає на позивача і яку може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 ЖК України. 04 жовтня 2011 року Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-1781/11, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві ради про визначення порядку користування та укладення окремого договору найму житлового приміщення. В зазначеній справі суд прийшов висновку, що [PERSON] за станом здоров`я не може проживати у одній кімнаті з дитиною [PERSON] , поділ призведе до штучного погіршення житлових умов відповідача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. У зв`язку зі зміною обставин - [INFO] [PERSON] помер, пред`явлено позов про зміну договору найму житлового приміщення. Враховуючи, що на підставі ст. 64 ЖК України, наймач та члени його сім`ї є рівними в правах та обов`язках, що випливають з договору найму житлового приміщення, а відповідач своїми діями порушує права позивача, вважає, що задовольнивши позовні вимоги щодо зміни договору найму, встановлення порядку користування квартирою в запропонованому порядку, укладення окремих договорів найму житлового приміщення не порушують права відповідача на користування своєю часткою жилої площі квартири. 15.09.2020 від представника відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» - Чернишенко Т. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», посилаючись на наступне. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2011 №20 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві ради майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації" вказаний будинок передано на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в подальшому відповідно до рішення Киїської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.10.2017 №43 передано в управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чоколівський 18» відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача вважає, що позов з приводу зміни договору найму квартири, яка використовується на підставі договору найму, слід пред`явити до власника квартири або уповноваженого ним органу. Квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва інтереси якої представляє Київська міська рада. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва діє на підставі статуту, згідно якого предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплено за підприємством на праві господарського відання. Відповідно до статутних завдань та норм чинного законодавства комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» не є наймодавцем житлових приміщень комунальної власності. Крім того, представник відповідача зазначає, що типовий договір найму житлових приміщень в будинку державного громадського житлового фонду в Української РСР був затверджений постановою Радою міністрів Української РСР від 11.08.1988 №243, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.1998 №939 «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і при будинкових територій», яка в свою чергу втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №560 «Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №560 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», яка в свою чергу втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712 «Про затвердження Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинку». Отже, зазначає представник відповідача, договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду трансформувався в договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку; купівлю електроенергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Таким чином, вважає представник відповідача, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» не є належним відповідачем по справі. Ухвалою суду від 17.09.2020 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи - Київську міську раду. 12.07.2021 від представника третьої особи надійшов відзив на позов, в якому Київська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог про зобов`язання укласти з позивачем договір найму житлового приміщення на кімнату площею 13,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , посилаючись на наступне. Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 року №121 районні в місті Києві державні адміністрації наділенні повноваженнями щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності та укладення договору найму житлових приміщень. 19.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив третьої особи, відповідно до якого позивач позивається на наступне, Верховний Суд України в своєму рішенні від 27 травня 2020 року у справі №754/3283/17 констатував, що в силу статті 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ житлового приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач зазначила суду про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована вона та відповідач [PERSON] . Колишній чоловік - [PERSON] помер [INFO] . Відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, у 2011 році її колишній чоловік змінив замки. Її речі залишились в квартирі, мешкає в квартирі тільки коли відчиняють їй двері, ключів від квартири немає. Вона як дружина померлого [PERSON] вселилась у вказану квартиру у 1987 році та зареєструвала своє місце проживання за вказаною вище адресою. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі з 2006 року. Представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задовлені позовних вимог. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підчстав викладених у відзиві. Представник третьої особи Київської міської ради до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представників відповідачів, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно ордеру № Г 157556 на житлове приміщення від 24 березня 1971 року, виданого виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих УССР - житлова квартира [ADDRESS] надана [PERSON] на сім`ю у складі трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі рішення Печерської ради від 15 березня 1971 р. №144, параграф 17. 25 грудня 1987 року відділом РАГС Залізничного району м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1359, після укладення шлюбу змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 грудня 1987 року за актовим записом № 1359, розірвано. Згідно свідоцтва про зміну прізвища виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виданого 12.09.2018 р., серія [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно довідки № 2492 від 19.07.2010 р. Комунального підприємства КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду ВСП «Залізничний» виданої [PERSON] , встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] , [INFO] (власник особового рахунку), [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (син). У відповідності до копії викопіювання з поверхового плану квартира [ADDRESS] займає загальну площу 51,2 кв.м. та складається з двох ізольованих кімнат площею 31,7 кв.м. (кімната - 13,6 кв.м. та кімната - 18.1 кв.м. з виходом на балкон). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №2859518 від 21.03.2019 р. [PERSON] , [INFO] , з 23.03.1988 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] . з 12.08.2006 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2011 року у позові [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та неповнолітнього [PERSON] інтересах, Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві ради, третя особа: Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація, яка діє також як орган опіки і піклування, про визначення порядку користування та укладення окремого договору найму житлового приміщення відмовлено. У зустрічному позові [PERSON] , який діє в своїх інтересах та неповнолітнього [PERSON] інтересах до [PERSON] , Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2011 №20 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві ради майна" будинок [ADDRESS] передано на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальне підприємство «Дирекція управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районої м. Києві ради, відповідно до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №291/5678 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації» перейменовано на Комунальне підприємство «Дирекція управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, яке в свою чергу перейменоване на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» та віднесено до сфери управління Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.01.2017 №43 «Про передачу в управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чоколівський 18» житлового фонду №18 на бульварі Чоколівський», здійснено передачу житлового будинку в управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чоколівський 18» відповідно до вимог чинного законодавства, за винятком квартир та нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] є її двоюрідною сестрою. В квартиру [ADDRESS] ., [PERSON] перестав впускати свекор. У позивача немає ключа від квартири. Свідок зазначив, що був в квартирі неодноразово, останній раз у 2019. В квартирі мешкає відповідач [PERSON] та колишня свекруха. В квартирі є особисті речі позивача. Замки поміняли до 2015 року, позивач іншого житла немає, іноді проживає у нього, або у племінниці. Весною 2021 року прийшов до квартири з позивачем, двері не відчинили. В період 2017-2021 рр. був свідком, що позивача не впускали до квартири. Позивач займає меншу кімнату в квартирі. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. У свою чергу, відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до вимог ст.104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати,за згодою інших членів сім`ї, які проживають з ним,укладення з ним окремого договору найма,якщо жилу площу,що припадає на нього,може бути виділено у вигляді приміщення,яке відповідає вимогам ст.63 ЖК УРСР. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Встановлено, що житлове приміщення квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності та складається з двох ізольованих кімнат площею 31,7 кв.м. (кімната - 13,6 кв.м. та кімната - 18.1 кв.м. з виходом на балкон). В спірній квартирі зареєстровані та мають право користування позивач та відповідач. Доля кожного із вказаних осіб в житловій площі спірної квартири становить 31,7 кв.м.:2= 15,85 кв.м. Тому суд вважає можливим виділити в користування позивачу ізольовану кімнату площею 13,6 кв.м., а відповідачу виділити кімнату, житловою площею 18,1 кв.м. Приміщення загального користування залишити у спільному користуванні сторін. Визначення саме такого порядку користування, на думку суду, не порушує права сторін, відхилення долі позивача на 2,25 кв.м. не призведе до штучного погіршення житлових умов, та не буде створювати дисбалансу інтересів та забезпечить рівні умови для здійснення сторонами своїх житлових прав. Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про укладення договору найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] та зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва»: укласти з [PERSON] договір найму на житлове приміщення на кімнату площею 13,6 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ; укласти з [PERSON] договір найму на житлове приміщення на кімнату площею 18,1 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця. Статтею 104 ЖК УРСР передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім`ї, які мешкають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо житлова площа, припадає на нього, може бути виділена у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК УРСР. Такими приміщеннями можуть бути окрема квартира, окреме ізольоване приміщення, яке складається з однієї чи кількох кімнат у загальній квартирі, а також одноквартирний житловий будинок. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва інтереси якої представляє Київська міська рада. При цьому, зазначений будинок знаходиться в господарському віданні комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» діє на підставі статуту, згідно якого предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплено за підприємством на праві господарського відання (надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій тощо). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, оскільки відповідно до статутних завдань та норм чинного законодавства КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» не є наймодавцем житлових приміщень комунальної власності, тому вимоги про зобов`язання укласти договір найму кімнати в квартирі [ADDRESS] , а так само і зміну договору найму житлового приміщення за вказаною адресою не підлягають до задоволення. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial