Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2021 року звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 1991 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис про реєстрацію шлюбу № 2027. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені двадцять років тому. В родині виникли непорозуміння та сварки з приводу пропозиції позивача переїхати проживати з російської федерації в Україну. З моменту повернення позивача в Україну, з весни 2000 року, сторони проживають окремо. Подружжя має різні погляди на життя, сімейні стосунки та обов`язки, ведення спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 21 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. 31 травня 2021 року в порядку усунення недоліків, на виконання ухвали судді від 21 травня 2021 року, [PERSON] було направлено на адресу суду уточнену позовну заяву із завіреним перекладом на російську мову (у двох примірниках), для подальшого можливого звернення з судовим дорученням до іноземного суду. 04 червня 2021 року ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі ст. 498 ЦПК України постановлено надіслати судове доручення про надання правової допомоги, вручення документів компетентному суду іноземної держави за місцем реєстрації відповідача, у зв`язку із чим провадження у цивільній справі зупинено. 06 липня 2022 року на адресу суду надійшов лист з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 04.07.2022 року №16921/09/ІПБ-д-79/21 на №202/2879/21, згідно якого, 08.07.2021 року міжрегіональним управлінням юстиції надісланий лист №16921/09/ІПБ-д-79/21 разом з матеріалами доручення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська безпосередньо на адресу Головного управління міністерства юстиції російської федерації по ростовській області. З 24.02.2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію російської федерації проти України. На період збройної агресії росії до повного припинення посягання на суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України неможливо гарантувати виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за відповідними міжнародними договорами України у сфері міжнародно-правового співробітництва. Водночас, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, міжрегіональними управліннями юстиції не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії і білорусі на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. За інформацією з офіційного вебсайту Укрпошти відомо, що Укрпошта припинила доставку поштових відправлень до/з росії та білорусі з перших днів повномасштабного вторгнення. Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 15 липня 2022 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку із невиконання судового доручення про вручення документів на території іншої держави, виклик відповідача здійснено шляхом оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада». Враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 18 грудня 1991 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2027. Після реєстрації шлюбу позивач своє прізвище не змінювала. На час розгляду справи сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, зв`язок один з одним не підтримують. Між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ майна. Згідно письмових пояснень позивача, подружні стосунки з відповідачем припинені з весни 2000 року. Оскільки подружжя проживає в різних країнах, втратило почуття любові один до одного, та, має різні погляди на сімейне життя, позивач вважає, що, подальше збереження шлюбу є неможливим та шлюб носить формальний характер. Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно з ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон), особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно з ст.17 Закону, виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. Згідно з ст.60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно з ст.63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Зважаючи на вищевикладене, а також той факт, що позивач є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване на території України, що вказує на те, що право України є правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок, суд доходить висновку, що до правовідносин сторін у даній справі має застосовуватися право України. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, дійшов висновку про те, що, даний позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, зокрема позивача. При цьому, задовольняючи позов, суд, при розподілі судових витрат вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою, та, документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved