Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року у розмірі 42414 грн. 55 коп. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала провідним інженер-технологом у відділі 811 на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена за власним бажанням. На день звільнення їй не виплатили розрахункові кошти. Розрахунок по заробітній платі з нею було проведено не в день звільнення, а лише 01 червня 2022 року. У зв`язку із цим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року у розмірі 42414 грн. 55 коп. 17 червня 2022 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 25 липня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив застосувати принцип співмірності у стягненні середнього заробітку, зменшивши суму стягнень середнього заробітку за період з 18 грудня 2021 року по 17 лютого 2022 року. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 16 серпня 2021 року звільнена за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з посади провідного інженера-технолога ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» відповідно до наказу № 204к від 16 серпня 2021 року, що стверджується копією трудової книжки /а.с.8/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2021 року по справі № 462/7489/21 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненн було ухвалено: Позов задоволити. Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня по серпень 2021 року у сумі 10748 (десять тисяч сімсот сорок вісім) 81 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, компенсацію за 23 дні невикористаної щорічної відпуски у сумі 4048 (чотири тисячі сорок вісім) грн. 23 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті та вихідну допомогу у розмірі 7882 (сім тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 35 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а всього 22679 (двадцять дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 39 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2021 року по 17.12.2021 року у розмірі 10000 /десять тисяч/ гривень без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті. Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 908 гривень судового збору. Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 908 гривень судового збору /а.с.9-11/. Даним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 375 грн. 35 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до виписки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 15 червня 2022 року, на картковий рахунок [PERSON] 21 лютого 2022 року було зараховано 23700 грн. та 01 червня 2022 року зараховано 9887 грн. 39 коп. /а.с.12/. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку. У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до представленого позивачем розрахунку середній заробіток позивача з дня ухвалення судового рішенняпо справі № 462/7489/21, тобто з 18 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року /день фактичного розрахунку/ складає 42414 грн. 55 коп. (375 грн. 35 коп. середньоденної заробітної плати ?113 днів). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить: 375,35 грн. х 113 = 42414,55 грн. Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої палати Верховного суду викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, а ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, доцільним стягнути розмір середнього заробітку в сумі 15000,00 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі наведеного та

Outcome: partial