Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить: позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1255,00 грн, але мне менше 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є батьками дитини [PERSON] . Дитини перебуває на обліку у позивача з 2019 року, як дитини яка перебуває у складних життєвих обставинах. З цього часу позивачем систематично проводяться бесіди з відповідачами щодо належного виконання батьківських обов`язків, попередження про адміністративну та кримінальну відповідальність з цього питання, однак жодних висновків відповідачі з цього не роблять. Батьки систематично перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Дитина навчається у СШ № 3 Подільського району міста Києва, старанний, сором`язливий, самостійний, інколи провокує бійки з дітьми. Батьки не цікавляться навчанням дитини, мати з`явилась до школи у нетверезому стані, а батько жодного разу не був у школі щодо навчання дитини. У вересні 2021 році медичний працівник школи виявив синці у дитини. У зв`язку із можливим вчиненням домашнє насильство щодо дитини, проведено оцінку рівня безпеки малолітньої дитини та складено відповідний акт, у якому зазначено про загрозу життю і здоров`ю дитини, дитина має занедбаний вигляд, оскільки відповідачі перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Батько притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. З серпня 2020 року по березень 2021 року сім`я перебувала під супроводом фахівців із соціальної роботи, а надалі, батьки на зв`язок не виходили, не відкривали двері. У зв`язку із наведеними обставинами просять позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина, у зв`язку із чим стягувати з них аліменти на утримання дитини, а позов задовольнити. Відповідачами не подано відзиви, які би містили заперечення на позов. 27 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання відповідачі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення судового засідання не надійшло. Суд враховує обставину неподання відповідачами відзиву на позов та думку сторони позивача щодо можливості розгляд у справи у відсутності відповідачів, а відтак суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, відповідачі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження - місто Київ, що підтверджено копією свідоцтва про народження, яке міститься у матеріалах справи. 26 грудня 2019 року прийнято наказ № 115 Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державна адміністрація про постановку на облік малолітнього [PERSON] , який перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд відмічає, що дитина проживала з батьками за адресою - [ADDRESS] . У лютому 2021 року санітарно-гігієнічні умови проживання для дитини відповідали нормі, однак у вересні цього ж року вони були незадовільними, у квартирі стояв неприємний запах, дитина брудна та мала синці. Батьки дитини зловживають спиртними напоями, внаслідок чого відбувались сварки. Дані обставини підтверджено актами обстеження умов проживання дитини від 01 лютого 2021 року та 09 вересня 2021 року, проведеними позивачем. Разом із тим, суд установив, що відповідачка [PERSON] ознайомлена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків по утриманню, догляді та навчанню дитини, що підтверджено пояснювальною від 27 грудня 2019 року. Відповідачка [PERSON] зобов`язалась з`являтись до позивача, покинути вживати алкогольні напої, офіційно працевлаштуватись та вести здоровий спосіб життя, що підтверджено пояснювальними від 10 лютого 2020 року, 11 березня 2020 року, 10 вересня 2021 року. З серпня 2020 року по березень 2021 року сім`єю [PERSON] перебувала під соціальним супроводом фахівця із соціальної роботи Подільської районної у місті Києві центр соціальних служб. Батьки часто перебували у стані алкогольного сп`яніння, дитина відвідувала школу часто у неохайному вигляді. План супроводу не виконувався батьками та часто відмовлялись від виконання поставлених завдань. З березня 2021 року [PERSON] жодного разу не вийшла на зв`язок, на запрошення не реагувала. У зв`язку із чим соціальний супровід виявився недоцільний та був закритий. 09 вересня 2021 року адміністрація спеціалізованої школи № 3 у місті Києві , у якій навчається [PERSON] , повідомила позивача про наявність синців у малолітнього [PERSON] , які виявлені медичним працівником школи під час огляду дитини. Відповідно до акту оцінки рівня безпеки дитини від 09 вересня 2021 року, проведеного комісією, у зв`язку із неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків вжити заходи щодо соціального правового захисту малолітнього [PERSON] . Мати ознайомлена із цим актом, що підтверджено особистим підписом такої. З 09 липня 2021 року [PERSON] перебуває у Комунальному некомерційному підприємстві «Дитяча клінічна лікарня № 9 Подільського району міста Києва», як дитини, яка позбавлена батьківського піклування. 10 вересня 2021 року Подільська районна у місті Києві державна адміністрація постановила розпорядження про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків без позбавлення батьківських прав. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивача про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд не встановив жодних даних із сторони відповідачів щодо відсутності таких обставин. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідачі неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки відносно свого сина, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться його фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована, підставна, а відтак необхідно відповідачів позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд прийшов наступного. Беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов переконання, що відповідачі не бере участі в утриманні дитини. Відтак, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст.180, 166 ч. 2, 3 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яка перебуває на повному державному утриманні, матеріальне становище відповідачів через відсутність доказів скрутного матеріального становища останнього. Зважаючи на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до законодавчих положень, суд прийшов висновку, що щомісячний розмір аліментів, необхідних до стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, у розмірі 1255,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі будуть сплачувати відповідачі з врахуванням обставин встановлених судом, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 14 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 181, 182, ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Щодо подальшого влаштування дитини, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо, зокрема надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Аналогічне положення щодо діяльності таких органів передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування» від 24 вересня 2008 року № 866. Таким чином, враховуючи, що батьки дитини позбавлення батьківських прав судовим рішенням, а відтак є необхідність передати дитину [PERSON] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, а позовну вимогу задовольнити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути по 454,00 грн з кожного в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved