Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] та стягнення з неї аліментів. Підставою звернення до суду з даним позовом стали обставини того, що рідний батько жодним чином не піклується про доньку [PERSON] , [INFO] , що виражається в тому, що батько не приділяє належної уваги: не проявляє заінтересованості в її подальшій долі; не цікавиться його успіхами та станом здоров`я; не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з нею; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - внаслідок цього створились умови, які шкодять інтересам дитини. Ухвалою судді від 16.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року зобов`язано Орган опіки та піклування. Кропивницької міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року закрито підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки до суду не сповістила. Представник органу опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького позовні вимоги підтримала. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову в повному обсязі. Під час судового розгляду встановлено наступне. Встановлено, що [INFO] у відповідачки народилась донька - [PERSON] , яка є рідною онукою позивача. Коли [PERSON] виповнилося три роки, її мати почала зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя. Так, відповідачка не затримувалась на жодній роботі і з 2019 року взагалі перестала працювати та заробляти. [PERSON] могла по декілька тижнів не приходити додому. З 2012 року позивач ще намагалась відшукати відповідачку, коли вона залишала помешкання на декілька тижнів, зверталася до відділу поліції з заявами про розшук доньки, проте коли відповідачка в 2019 році знов зникла, вона з чоловіком зрозуміли, що для онуки буде краще не бачити матір, яка тверезою додому не приходила. На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком(бабусею та дідусем, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14) за адресою [ADDRESS] та навчається у ЗОШ № 4 у 7- А класі, що підтверджується довідкою за № 36 від 30.06.2021 року, виданою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 міської ради м. Кропивницького/а.с.11/. Згідно довідки № 72 від 03.08.2021 року , виданою квартальним комітетом № 13 Фортечного району м. Кропивницького відповідач з березня 2018 року за адресою реєстрації : [ADDRESS] не проживає/а.с.15/. При цьому, не відомо хто є батьком [PERSON] , так як запис про батька в Свідоцтві про народження дитини був зроблений зі слів матері на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України та що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України. Характеристикою учениці 7-А класу [PERSON] ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4Кіровоградської міської ради за № 01-12/265 від 06.07.2021 року підтверджується факт того, що [PERSON] виховується бабусею та дідусем/а.с.9/. Згідно довідки, що була долучена до матеріалів справи, від ФОП [PERSON] . [PERSON] спостерігається з народження і по теперішній час на ділянці № 19 , має декларацію з лікарем [PERSON] . Матір на огляд з донькою ніколи не зверталася, не цікавилася станом здоров`я; за останні два роки з дитиною за допомогою зверталися бабуся або дідусь(а.с. 10). Згідно висновку Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 29.11.2021 року № 6238/49-05-24 встановлено факт ухилення [PERSON] від виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , винну поведінку та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.63-64). Крім того, доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , знайшла своє підтвердження показами свідка [PERSON] , яка пояснила, що відповідач не приймає участі у житті дитини(не цікавиться здоров`ям дитини, навчанням, інтересами та потребами), не надає матеріальної допомоги та зловживає спиртними напоями. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно з ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Врахувавши обставини, передбачені ст. 182 СК України, приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд задовольняє позов, позбавляє батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] та стягує з неї на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 150, 164-166 СК України та

Outcome: approved