Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд Гарантування Інвестицій», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що [PERSON] дізнався, що право власності на житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 30.01.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., за реєстровим № 396, протиправно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ". Вказана реєстраційна дія вчинена 24.11.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем, про що свідчить інформаційна довідка 237100453 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.12.2020 р. [PERSON] вважає дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ" та приватного нотаріуса Щелкова Дениса Михайловича протиправними, а рішення нотаріуса таким, що підлягає скасуванню. Так, позивач вказує, що 30.01.2008 р. між позивачем та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір № 11/П/05/2008-840. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характер - використання грошові кошти у сумі 401 320,00 доларів США з метою придбання нерухомого майна. Кінцевий термін погашення Кредиту визначено 07.11.2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем (іпотекодавцем) та Банком (іпотекодержателем) було укладено Договір іпотеки № б/н від 30.01.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., за реєстровим № 398, за умовами якого позивачем передано в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме, житлову квартиру яка знаходиться, за адресою: [ADDRESS] . Як зазначалось вище, 24.11.2020 р. приватним нотаріусом Щелковим Д. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55313091 від 24.11.2020 р. 13:41:20. В наслідок прийняття нотаріусом даного рішення, право власності на вищевказану квартиру наразі зареєстровано за відповідачем. Відповідно до відомостей з Державного реєстру, підставою для державної реєстрації є: договір іпотеки, серія та номер: 398, виданий 30.01.2008, видавник: ПН Кравченко І.С.; ДОГОВІР № GL3N217046_ПВ216 про відсутплення прав вимоги, серія та номер: 1557, виданий 07.05.2020. видавник: Швець Р.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Окрім цього, в разі відступлення прав за іпотечним договором відповідач повинен був направити позивачу відповідне повідомлення про перехід прав, та надати докази такого відступлення. В протилежному випадку право вимоги у нового кредитора не виникає. Жодних повідомлень від відповідача, позивач не отримував. Про наявність будь-яких претензій від ТОВ "Факторингова компанія "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ" дізнався після спроби невстановленими особами проникнути до вищевказаної квартири. Позивач звертає увагу, що відповідно до частин 1-2 статті 37 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження ь іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач і Банк визначили, що звернення стягнення на заставне майно, в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», має відбуватись на підставі домовленості сторін, така (домовленість) передбачає укладання окремого правочину. Позивач запевняє суд, що жодного правочину з ТОВ "Факторингова компанія "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ" ним не укладалось. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Крім того, згідно з пунктом 4 Закону про мораторій, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2015 року по справі № 6-57цс15: «Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зооов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.» Загальна площа квартири складає 72,2 кв. м., що не перевищує передбачений Законом про мораторій розмір. Таким чином, відповідач володів відомостями про те, що предмет іпотеки підпадає під дію Закону про мораторій та на нього не могло бути звернуто стягнення без згоди власника в силу дії зазначеного Закону. Однак, всупереч чинним нормам закону Банк вчинив дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме звернувся до державного реєстратора для вчинення реєстраційної дії щодо зміни власника квартири. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55313091 від 24.11.2020 13:41:20 та судові витрати. У січні 2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. 05.02.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05.02.2021 ухвалою суду було забезпечено позов. 05.07.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 30.01.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» був укладений Кредитний договір № 11/П/05/2008-840 , за умовами якого ВАТ КБ «Надра» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит в сумі 401 320,00 доларів США під 12,89 % річних на строк до 28 січня 2028 року, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов Кредитного договору. 30.01.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, був укладений Договір іпотеки, посвідчений Кравченко І.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 398, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ КБ «Надра» в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,20 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м. 07.05.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФГІ» за результатами електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-06-000041-b від 30.03.2020 року, складений ТОВ «НАЦІОНАЛЬНА ЕЛЕТРОННА БІРЖА», був укладений Договір № GL3N217046_ПВ216 про відступлення прав вимоги, посвідчений Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1557, за умовами якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило ТОВ «ФК «ФГІ» права вимоги до [PERSON] , що належали ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі вищевказаних Кредитного договору та Договору іпотеки, а ТОВ «ФК «ФП» набуло зазначені вище права вимоги. Станом на 07.05.2020 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становила 625 746,15 дол. США (еквівалент на дату відступлення - 16 852 783,03 грн.), що складалась з: - заборгованості по тілу кредиту в розмірі 341 941,35 дол. СІЛА (екв. 9 209 267,02 грн.); - заборгованості по відсоткам в розмірі 283 804,80 дол. США (екв. 7 643 516,01 грн.). Дана інформація підтверджується Додатком № 1 до Договору відступлення права вимоги та Розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 07.05.2020 р. 26.05.2020 року відповідачем на адресу позивача було направлене повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні за вих. №206-05/2020 від 07.05.2020 р. (а.с. 70-72). Отже, твердження позивача про те. що ТОВ «ФК «ФГІ» не було направлено повідомлення про перехід прав вимоги, є безпідставними. Також, представник вказує, що 24.06.2020 р. за вих. № 81 ТОВ «ФК «ФГІ» було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с. 74-76). 24.06.2020 р. за вих. № 82 ТОВ «ФК «ФГІ» було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с. 77-79). 24.06.2020 р. за вих. № 83 ТОВ «ФК «ФГІ» було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с. 80-82). Всі конверти повернулись за закінченням терміну зберігання. Отже 02.09.2020 р. за вих. № 298 ТОВ «ФК «ФГІ» повторно було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с. 83-85). 02.09.2020р. за вих. № 299 ТОВ «ФК «ФГІ» повторно було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с.86-88). 02.09.2020 р. за вих. № 300 ТОВ «ФК «ФГІ» повторно було направлено [PERSON] . Вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору на адресу: [ADDRESS] (а.с. 89-97). Таким чином, на виконання ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та Порядку, відповідачем двічі направлялись письмові вимоги про усунення порушення зобов`язання на три адреси позивача з періодичністю не менш ніж 1 місяць. Копії зазначених вимог з доказами про направлення та повернення за закінченням терміну зберігання були надані реєстратору при вчиненні оскаржуваних Позивачем реєстраційних дій. Проте, бездіяльність [PERSON] говорить про навмисне ухилення від отримання вищевказаних вимог. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором щодо погашення заборгованості в розмірі 625 746,15 дол. США (еквівалент - 16 852 783,03 грн.), 24.11.2020 року ТОВ «ФК «ФГІ» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки представник відповідача вказує, що предметом іпотеки за Договором іпотеки, на яку було звернено стягнення є квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.04.2019 р. № 2979635, доданої позивачем до позовної заяви, місцем реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] . Відповідно Інформаційної довідки № 207770367 від 28.04.2020 року, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також Інформаційної довідки № 260202654 від 07.06.2021,отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] також є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, на квартиру [ADDRESS] , що була предметом іпотеки за Договором іпотеки, на яку ТОВ «ФК ФП» звернуло стягнення в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а Кредитний договір № 11/П/05/2008-840 від 30.01.2008 року не є мораторійним. Відповідно до офіційного сайту Комплексної інформаційної системи Національного банку України ТОВ «ФК «ФГІ» має три діючі ліцензій на здійснення наступних фінансових послуг, а саме: 1) Надання послуг з фінансового лізингу (Розпорядження Нацкомфінпослуг від 03.04.2018 №490); 2)Надання послуг з факторингу - (Розпорядження Нацкомфінпослуг від 03.04.2018 № 490); 3) Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Розпорядження Нацкомфінпослуг від 03.04.2018 № 490). Щодо ліцензій, на яку посилається позивач, відповідач вказує, що дана ліцензія стосувалась надання гарантій та поручительства та була анульована за заявою ТОВ «ФК «ФГІ» від 13.12.2019 року. Отже, твердження позивача про необхідність окремої перевірки обставини набуття ТОВ «ФК «ФГІ» права вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки, у зв`язку з відкликанням ліцензії - не відповідає обставинам справи. З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив у задоволенні позову [PERSON] про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити в повному обсязі. 25.10.2021 відповідно до розпорядження № 393 від 25.10.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі смертю судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. 28.10.2021 ухвалою суду було прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.02.2022 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву від представника позивача про розгляд справи за його та позивача відсутності, вимоги позову підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явися про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Із внесенням Законом №800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Відповідний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У п. 2.1.2 укладеного іпотечного договору сторони визначили декілька способів позасудового звернення на предмет іпотеки, серед яких було передбачено і право іпотекодержателя обернути у свою власність заставлене в іпотеку майно (в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку) в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов`язання. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (надалі - Закон №1952-ІV). Нотаріус це спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат»). Зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії. Відповідно до статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини п`ятої статті 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. За приписами пункту 2 частини першої статті 9 Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно пункту 67 Порядку №868, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав. Згідно ч. 5 ст. 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N2 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена Іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у ПІДПУНКТІ 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого СТРОКУ зберігання поштового відправлення. або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Так, на підтвердження даних доводів відповідачем надано суду та підтверджено документально про направлення вимог 24.06.2020 та повторно 02.09.2020 про усунення порушення умов Кредитного договору на три адреси: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , дані повідомлення були повернуті за закінченням терміну зберігання. Також варто вказати, що відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Разом з цим, з наданих доказів 26.05.202 року відповідачем на адресу позивача було направлене повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні за вих. № 206-05/2020 від 07.05.2020 р. (а.с.70-73). Таким чином, вбачається, що відповідачем в силу вимог законодавства були вчиненні всі можливі дії дял повідомлення позивача про відступлення права вимоги та виконання своїх зобов`язань щодо кредитного договору. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. В даному випадку нерухоме майно у вигляді квартири не відчужувалось, а право власності шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку. Вимоги даного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору. Тому суд не погоджується із доводами позивача щодо порушення вимог зазначеного Закону. Окрім цього, суд приймає доводи відповідача щодо того, що Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.04.2019 р. № 2979635, доданої позивачем до позовної заяви, місцем реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] . Відповідно Інформаційної довідки № 207770367 від 28.04.2020 року, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також Інформаційної довідки № 260202654 від 07.06.2021, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] також є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, на квартиру [ADDRESS] , що була предметом іпотеки за Договором іпотеки, на яку ТОВ «ФК ФП» звернуло стягнення в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а Кредитний договір № 11/П/05/2008-840 від 30.01.2008 року не є мораторійним. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки в ході розгляду справи не встановлено порушень при укладанні договору про відступлення права вимоги, а також не надано позивачем належних та допустимих доказів порушення процедури реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Фінрайт». У статті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, що одночасно закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, оскільки воно прийнято з наданням заявником, всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». Відтак, позов не підлягає задоволенню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed