Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

23 листопада 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ТД Гурмандіз" до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідач працював у ТОВ "ТД Гурмандіз" на посаді водія. 09 червня 2020 року з його вини виникла дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "Ford Transit" д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ТОВ "ТД Гурмандіз" та автомобілем "Acura TLX" д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Страховою компанією, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, було виплачено потерпілому шкоду в межах розміру страхової виплати згідно полісу обов`язкового страхування. В подальшому власник автомобіля "Acura TLX" д.н.з. [NUMBER] звернувся з позовом до ТОВ "ТД Гурмандіз" з вимогою про відшкодування невиплаченої суми відновлюваного ремонту, а саме - 461 643, 79 грн. та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Позов було задоволено частково та стягнуто з ТОВ "ТД Гурмандіз" на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 278 568, 58 грн. та 10 000, 000 грн. моральної шкоди. Позивач виконав рішення суду та виплатив потерпілій особі зазначені вище суми, а також судові витрати, а загалом здійснило виплату у сумі 297 907,96 грн. Наразі позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2021 року цивільну справу № 753/23848/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 24 листопада 2021 року. 10 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 24 лютого 2022 року на 14:30 год. Підготовче засідання призначене на 24 лютого 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 01 червня 2022 року на 12:00 год. Ухвалою суду від 1 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 18 липня 2022 року. У судовому засіданні 18 липня 2022 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, вказала, що норми статті 132 КЗпП України не розповсюджуються на випадок пред`явлення працедавцем регресного позову до свого працівника, оскільки прямої шкоди підприємству завдано не було, а працедавець просить стягнути з працівника ті кошти, які ним сплаченого за пошкодження працівником майна третьої особи (ДТП). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що відповідальність працівника перед підприємством, в урахуванні статті 132 КЗпП України, обмежується середньомісячним заробітком. Вказане є сталою судовою практикою, та закріплено у відповідних постановах Верховного Суду. Не заперечував проти задоволення позовних вимог в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідача. За клопотаннями учасників справи у розгляді справи було оголошено перерву до 10 серпня 2022 року. 28 липня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи заяви відповідача про звільнення з посади водія ТОВ «ТД Гурмандіз» за угодою сторін та копію наказу про звільнення відповідача. 9 серпня 2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки про дохід відповідача у період з 1 січня по 17 червня 2022 року, а також заяви про можливість розгляду справи у його відсутність. У судовому засіданні 10 серпня 2022 року з`явився представник позивача, не заперечувала проти розгляду справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, заслухавши представника позивача та представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 29 травня 2018 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «ТД Гурмандіз» на посаду водія, що підтверджується наказом від 25 травня 2018 року № 98-К «Про прийняття на роботу» (а.с. 8). 09 червня 2020 року у м. Києві на перехресті вул. Каунаської та вул. Березневої, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі мікроавтобуса «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] , володільцем якого є ТОВ «ТД Гурмандіз», під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Acura TLX», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 9 червня 2020 року, був пошкоджений автомобіль« Acura TLX», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . На час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4169668, страховик - АТ «Просто-страхування», страхувальник - ТОВ «ТД Гурмандіз», зі строком дії з 22 квітня 2020 року по 21 квітня 2021 року, забезпечений транспортний засіб - Форд Транзит, д.н.з. [NUMBER] , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн., розмір франшизи - нуль. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 6 жовтня 2021 року, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Гурмандіз» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Гурмандіз» на корись [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 278568, 58 грн, завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн та судові витрати. Вказаним рішенням суду встановлено, що «суд дійшов висновку про наявність підтвердження трудових відносин між ТОВ «ТД Гурмандіз» (роботодавець) та [PERSON] (працівник), та наявність підтвердження виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, адже: винуватець ДТП керував забезпеченим транспортним засобом, страхувальником якого є ТОВ «ТД Гурмандіз»; будь-яких даних, які б свідчили про те, що винуватець ДТП керував транспортним засобом без наявності у нього свідоцтва про реєстрацію, матеріали справи не містять (у разі відсутності відповідних документів на ТЗ у водія, відповідне є окремим складом адміністративного правопорушення); вбачається, що дорожньо-транспортна пригода вчинена [PERSON] у робочий день та у робочий час. Вказані фактичні обставини стороною відповідача не спростовані і у відповідності до положень статті 1172 ЦК України вчинення третьою особою у справі адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з пошкодженням транспортних засобів та відповідно завданням матеріальних збитків, покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної винуватцем ДТП на відповідача». Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року позивач та [PERSON] 4 листопада 2021 року уклали договір про порядок виконання рішення суду (а.с. 24). 5 листопада 2021 року позивач перерахував на користь [PERSON] кошти в сумі 288568,58 грн з призначенням платежу: «оплата за завдану матеріальну та моральну шкоду по рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі № 755/11956/20», що підтверджується платіжним дорученням від 5 листопада 2021 року № 6436 (а.с. 26). Крім того, 5 листопада позивач перерахував на користь [PERSON] кошти в сумі 9339,38 грн з призначенням платежу: «судові втрати по рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі № 755/11956/20», що підтверджується платіжним дорученням від 5 листопада 2021 року № 6435 (а.с. 25). Враховуючи те, що позивач повністю відшкодував шкоду, заподіяну [PERSON] з вини водія товариства [PERSON] , просить суд в порядку регресу стягнути з відповідача [PERSON] суму в розмірі 297907,96 грн, яка складається з матеріальної шкоди, моральної шкоди та сплачених судових витрат. Оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт перебування відповідача у трудових відносинах на час заподіяння шкоди із позивачем і те, що шкода завдана при виконанні ним трудових обов`язків, то питання відшкодування шкоди, в межах цієї справи, підлягають вирішенню судом із застосуванням норм трудового законодавства, зокрема норм статей 130-137 КЗпП України. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до положень частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем. Згідно з частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Судом встановлено, що наказом від 17 червня 2022 року № 29-К [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «ТД Гурмандіз» за угодою сторін згідно із пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Відповідачем за час роботи у ТОВ «ТД Гурмандіз» не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Відтак, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача на стягнення сплаченої суми, в межах середнього місячного заробітку останнього, відповідно до статті 132 КЗпП України. Доводи представника позивача щодо того, що норми статті 132 КЗпП України у цьому випадку не застосовуються, з урахуванням того, що прямої шкоди підприємству завдано не було, суд оцінює критично, з огляду на те, що позивач не надав доказів та не навів обставин, передбачених статтею 134 КЗпП України, які б свідчили про наявність підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності, а нормами трудового законодавства (статтею 132 КЗпП України) встановлено розмір матеріальної відповідальності працівника - не більше його середнього місячного заробітку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року № 489/1902/18, від 29 жовтня 2020 року № 264/2076/217. З довідки про дохід [PERSON] від 19 липня 2022 року, наданою представником відповідача, судом встановлено, що середньомісячний заробіток [PERSON] складав 6935,22 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] , з вини якого заподіяно шкоду позивачу, повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі не більше свого середнього місячного заробітку, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України та покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 104,03 грн.

Outcome: partial