Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.07.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 317662 про надання споживчого кредиту (далі також кредитний договір). За умовами кредитного договору ТОВ «Слон Кредит» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.07.2023 та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, які були визначені в п. 1.5.кредитного договору. ТОВ «Слон Кредит» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» 30.06.2021 було укладено договір факторингу № 30-06/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило, а позивач набув право вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема щодо кредитного договору, укладеного з відповідачем. Таким чином ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача у справі. Позивач визначає заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 21.10.2021 у розмірі 41522,54 грн, з якої 24064,00 грн. є заборгованістю за тілом кредиту; 11038,13 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення вимоги; 6420,41 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 41522,54 грн, судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просив ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Позовну заяву з ухвалою суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 25.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 75). У подальшому судові повістки повернулися без вручення, з поміткою що відповідач відмовився від їх отримання (а.с. 79-80, 84-85). Разом з тим, відповідач викликався до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті суду (а.с. 73, 77, 82, 89). Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] 07.07.2020 був укладений договір №317662 про надання споживчого кредиту (а.с. 6-9). Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «Слон Кредит» зобов`язувався надати відповідачу кредит на споживчі (особисті) потреби, а [PERSON] зобов`язувався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користуванням ними та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредиту складав 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 07.07.2023. Детальні терміні повернення визначені в Графіку платежів, який є додатком до кредитного договору. Сторони установили фіксовану процентну ставку, яка залежала від періоду її встановлення та становила: -за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних); -за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складала 126,82 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 69500,40 грн (п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.8), (а.с. 6). З розділу 2 вказаного кредитного договору вбачається, що кредитні кошти надаються безготівково шляхом їх перерахування двома платежами: 1)у розмірі 20000,00 грн за наданими відповідачем реквізитами його платіжної картки; 2)у розмірі 5000,00 грн на користь ТОВ «Слон Кредит» з метою виконання зобов`язань відповідача з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 кредитного договору. Пунктом 3.5. укладеного договору передбачено, що сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється відповідачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів з суми кредиту за перший день користування кредитом, відповідач доручає ТОВ «Слон Кредит» утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягала наданню відповідачу (а.с. 7). Матеріали справи крім кредитного договору також містять підписані відповідачем Анкету-заяву від 07.07.2020 та Паспорт споживчого кредиту, у яких також визначено умови щодо розміру кредиту, строку кредитування, виду та розміру процентної ставки, графіку погашення кредиту та нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору (а.с. 10-11, 12-13). Свої підписом у Додатку № 1 до кредитного договору відповідач погодив Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 317662, з якого вбачається що погашення мало відбуватися щомісячно (а.с. 14). З копії платіжного доручення від 07.07.2020 № 3048 вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» перерахував на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] грошові кошти у розмірі 20000,00 згідно з договором від 07.07.2020 № 317662 (а.с. 18). У результаті проведення аналізу вищезазначених доказів суд дійшов висновку про наявність договірних відносин між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] , за якими відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн. З розрахунку заборгованості за кредитом у гривні вбачається, що відповідач протягом серпня-грудня 2020 років частково повертав заборгованість за кредитним договором, усього сплативши суму у розмірі 9752,00 грн. З січня 2021 року відповідач не здійснював повернення кредитних коштів та сплату відсотків за договором. (а.с. 20). Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» 30.06.2021 було укладено договір факторингу № 30-06/2021, відповідно до умов позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі Боржників (а.с. 26-33). У визначеному договором факторингу порядку позивач прийняв реєстр Боржників у загальній кількості 976 осіб та права вимоги до них у загальному розмірі 20848758,00 грн (а.с. 34). ТОВ «Слон Кредит» передав новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Позивач на виконання умов вказаного договору факторингу сплатив на користь ТОВ «Слон Кредит» грошові кошти у розмірі 1841030,52 грн, що підтверджується наявною у справі копією платіжного доручення від 30.06.2021 № 263230010 (а.с. 36). З Витягу з Додатку № 3 «Реєстр Боржників до договору факторингу № 30-06/2021» вбачається, що серед боржників під номером 68 у реєстрі зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 21, 22-25). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України). Як передбачено п. 1.6. укладеного кредитного договору, метою отримання кредиту у даному випадку є споживчі (особисті) потреби відповідача (а.с. 6). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до приписів ст. 18 цього закону, у редакції, яка застосовувалася до 13.07.2021, тобто на час укладання договору факторингу від 30.06.2021, відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства. Наведену статтю 18 викладено у новій редакції законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості» від 19.03.2021 № 1349-IX, відповідно до якої зобов`язано кредитодавця повідомляти споживача про відступлення права вимоги, проте вказані зміни були введені в дію лише з 14.07.2021, отже на дату укладення договору факторингу застосуванню не підлягали. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позивач з дотриманням вимог законодавства отримав право вимоги за договором № 317662 про надання споживчого кредиту, укладеним 07.07.2020 Між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] . Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Позивач здійснив розрахунок заборгованості відповідача станом на 21.10.2021, відповідно до якого за відповідачем обліковується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24064,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 11038,13 грн, та заборгованість з нарахованих відсотків за договором після відступлення вимоги у розмірі 6420,41 грн., тобто за розрахунком позивача заборгованість у загальному розмірі складає 41522,54 грн. (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частин першої та третьої ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як зазначалось вище, матеріали справи містять належні докази того, що сторонами були встановлені умови щодо розміру кредиту, порядку і строків здійснення платежів на його погашення, а також досягнута домовленість щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови укладеного ним договору з січня 2021 року. Як встановлено судом, строк кредиту складав 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 07.07.2023. Разом з тим, позивач просить достроково стягнути з відповідача тіло кредиту у повному розмірі. З огляду на це слід установити наявність чи відсутність правових підстав для зміни строку виконання кредитного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що кредитор має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і у судовому, оскільки пряма заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Укладений відповідачем кредитний договір не містить умови щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, а потім, у разі її невиконання, - у судовому. Пред`явлення до суду позову з вимогами про дострокове погашення усієї заборгованості за своєю правовою природою є пред`явленням такої вимоги позичальнику, а тому позивач, пред`являючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, не допускає порушень порядку пред`явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.01.2020 у справі № 760/11516/15-ц, провадження № 61-9151св18. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про наявність договірних відносин між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , за яким останній повинен повернути тіло кредиту та сплатити узгоджені проценти за користування кредитом. Також суд дійшов висновку про перехід до позивача прав кредитодавця на підставі договору факторингу. У свою чергу позивач, пред`являючи позов про дострокове стягнення кредиту, діє в межах чинного законодавства, а розрахунок процентів здійснено відповідно до узгоджених з відповідачем вимог. З огляду на викладене позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 317662 про надання споживчого кредиту, укладеним 07.07.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 41522,54 грн, з якої 24064,00 грн. є заборгованістю за тілом кредиту; 11038,13 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення вимоги; 6420,41 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором після укладення договору факторингу та станом на 21.10.2021. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача щодо стягнення боргу за кредитним договором задоволено у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу були подані позивачем разом з позовною заявою, тобто в межах строків, передбачених положеннями ст. 141 ЦПК України. З Договору № 05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» (як клієнт) уклало указаний договір з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 51-54). Відповідно до п. 4.2. цього договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. З заявки про надання юридичної допомоги № 22 від 04.06.2021 вбачається, що позивач та адвокатське об`єднання погодили надання позивачу юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 67). Відповідно до витягу з Акта № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 адвокатське об`єднання надало позивачу наступні послуги за клієнтом [PERSON] : -усну консультацію з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку ціною 1500,00 грн; -усну консультацію з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку ціною 1500,00 грн; -письмову поглиблену консультацію з посиланням на нормативні акти ціною 9000,00 грн; -складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів ціною 8000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивач надав копію платіжного доручення від 18.06.2021 № 0261660000 про сплату на користь адвокатського об`єднання 200000,00 (двісті тисяч) грн. за надання правової допомоги за договором від 05.03.2021. Суд критично ставиться до відомостей з документів, наданих позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, та вважає їх недостовірними доказами. Так, позивач отримав документи щодо укладення відповідачем кредитного договору, а також копії особистих документів відповідача з персональними даними лише після укладення договору факторингу 30.06.2021. З огляду на викладене позивач не міг звертатися до адвокатського об`єднання, а адвокатське об`єднання не могло надавати усні та поглиблені консультації з питання стягнення боргу з [PERSON] , а також складати позовну заяву. В іншому випадку слід ставити під сумнів дійсність доказів на підтвердження укладення позивачем договору факторингу, а це б свідчило про порушення принципу презумпції правомірності правочину. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі статей 525, 627-629, 1050,\~1054\~ЦК України та

Outcome: approved