Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з вище вказаним в обґрунтування кого посилався на те, що в грудні 2021 року позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису №14956 від 22.06.2021 року вчиненого приватним виконавцем Київського міського нотарільного округу Бригіда В.О. відповідно до якого стягнуто з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 62880.99 грн.. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 30000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 32230 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 4000 грн.; 650 грн. плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області відкрито виконавче провадження №66920578. Вважає, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки ставить під сумнів розмір заборгованості та вважає, що така сума боргу не підтверджена належними доказами, а тому розмір вказаної у виконавчому написі заборгованості не може вважатись безспірним. Крім того, вказаний виконавчий напис був вчинений на договорі, який не був нотаріально посвідченим. На підставі наведеного, посилаючись на норми права просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №14956 від 22.06.2021 року вчинений приватним виконавцем Київського міського нотарільного округу Бригіда В.О. про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості; стягнути з відповідача судові витрати. Слід зазначити, що , 21.02.2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, в якій остання окрім визнання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню також просила зобов`язати відповідача ТзОВ «Бізнес позика» повернути [PERSON] грошові кошти, які були відраховані з її рахунків на виконання оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.03.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху в порядку передбаченому ч. 11 ст. 187 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які вказані у зазначеній ухвалі. Так, 15.04.2022 року на адресу суду надійшла позовна заява в новій редакції відповідно до якої позивач залишила актуальними первісні позовні вимоги, а тому ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.04.2022 року продовжено судовий розгляд даної цивільної справи. Відповідач, на вказану позовну заяву відзиву не подав, натомість направив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. На виконання ухвали суду про витребування доказів приватним нотаріусом Бригіда В.О. направлено на адресу суду копії документів на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис. В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяв представник, який звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, при цьому не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Також з клопотанням про розгляд справи без його участі звернувся приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності представника відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №14956 про стягнення [PERSON] на користь ТзОВ «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №216390-КС-001 від 23.01.2021 року за період з 06.02.2021 року по 31.05.2021 року в сумі 62230,99 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 30000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 32230 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 4000 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн., а всього - 62880,99 грн. Вказаний виконавчий напис був пред`явлений стягувачем до виконання та приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. відкрито виконавче провадження ВП №669920578. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.02.2022 року в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за вказаним виконавчим написом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Згідно вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-887цс17 від 05.07.2017 року, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У відповідності до правової позиції Верховного суду України, яка міститься у постанові від 20.05.2015 року №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З системного аналізу положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» в сукупності з вище наведеними правовими позиціями Верховного суду України щодо їх застосування в контексті спірних правовідносин про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а позивач у тексті позовної заяви ставить під сумнів розмір заборгованості, вказуючи на повне виконання нею взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а також з огляду на неодноразову зміну кредитора у зобов`язані, суд приходить до висновку, що сума боргу на яку звернено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису не може вважатись безспірною. При цьому, слід зазначити, що Верховний суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Так, в тексті позовної заяви позивач звертала увагу на те, що вона була позбавлена можливості подати свої заперечення проти наявності заборгованості, а також не визнавала суму боргу, яка вказана в оскаржуваному виконавчому написі, що свідчить про наявність спору між стягувачем і боржником спору про розмір боргу. Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваний виконавчий напис був виданий за кредитним договором №216390-КС-001 від 23.01.2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З матеріалів справи вбачається, що договір за яким було стягнуто заборгованість оскаржуваним виконавчим написом і який був наданий нотаріусу для вчинення такого виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підстав вказаний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У травні 2022 року до суду надійшла заява адвоката Гермаковського О.І. про збільшення позовних вимог в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. В обґрунтування вказаної суми посилався на акт виконаних робіт №1 від 25.04.2022 року відповідно до якого зазначено перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість, а саме: консультація (3 послуги) - 1500 грн.; ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1000 грн.; вступ в справу - 1000 грн.; складання заяви про збільшення позовних вимог - 2000 грн.; подання заяви про збільшення позовних вимог - 1000 грн.; приймання участі в судових засіданнях - 3500 грн., а всього 10000 грн. Також до вказаної заяви додано квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 25.04.2022 року відповідно до якої адвокатом отримано від позивача 10000 грн. Відповідачем направлено до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з посиланням на те, що позовна заява, уточнена позовна заява та заява про забезпечення позову не готувались адвокатом Гермаковським О.І., а вказаний адвокат був залучений позивачем 19.04.2022 року після подання усіх заяв по суті у даній справі. Щодо заявленого представником відповідача розрахунку вважав його безпідставним, оскільки три консультації адвоката у справі в якій вже поданні всі заяви по суті є безпідставними, вступ у справу та подання заяви не є юридичними послугами, складання заяви про збільшення позовних вимог по суті є заявою про стягнення судових витрат та позовні вимоги на підставі вказаної заяви не збільшувались, оскільки відповідач не подавав будь-які докази представнику позивача не було підстав для ознайомлення з матеріалами справи, а також представник позивача не приймав участі в трьох судових засіданнях у даній справі. Оскільки судова практика у даних спорах вже сформована, дана категорія справ не є складною, а тому з урахуванням вище наведеного, вважає, що розмір витрат на правову допомогу не є співрозмірним зі складністю справи, суттєво завищеним та необґрунтованим. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданим представником позивача актом виконаних робіт, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування позивач викладає у позовній заяві та позовна заява у первісній редакції подана адвокатом Осудар О.П., відомості про те, що уточнений позов готувався адвокатом Гермаковським О.І. в матеріалах справи відсутні, подана останнім заява про збільшення позовних вимог фактично є заявою про розподіл судових витрат, а тому суд приходить до висновку, що вартість консультації адвоката Гермаковського О.І. слід зменшити з 1500 грн. до 500 грн. Відомості про ознайомлення адвоката з матеріалами справи в суді відсутні, проте з урахуванням необхідності адвокату ознайомитись з обставинами даного спору, суд вважає обґрунтованим розмір такої послуги в сумі 500 грн. замість 1000 грн. Вступ у справу не є юридичною послугою, а тому дана вартість в розмірі 1000 грн. в розрахунок витрат на правову допомогу. Факт фізичного подання заяви про збільшення позовних вимог через канцелярію суду не входить до окремої оплати, оскільки така дія охоплюється складання відповідної заяви, а тому вартість даної послуги також виключається судом із загального розрахунку. З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а саме подання адвокатом заяви про проведення підготовчого судового засідання без його участі, а також про розгляд справи без його участі та згода на ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку, що вартість наданих послуг участі адвоката в судовому засіданні слід зменшити з 3500 грн. до 2000 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved