Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

[PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~яких діє\~адвокат Волторніст\~С.М.,звернулися до суду позовною заявою, в обґрунтування якої зазначали, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок загальною площею 77,9 м. кв. (літ. Е-1) з допоміжними господарськими будівлями: сарай (літ. «Б»), сарай (літ. «В»), літня кухня (літ. «Г») погріб (під об`єктом «Г»), вбиральня (літ. «Д»), колодязь (№ 1), огорожа (№ 3), вигрібна яма (№ 4), огорожа (№ 5), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння було побудоване в 60-90 роках XX століття, але належним чином зареєстроване не було. Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2022 за вих. № 107/02-31 позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи, що позбавляє можливості на сьогоднішній день в позасудовому порядку оформити право власності на житловий будинок як за спадкоємцями за законом. Просять визнати за ними, як спадкоємцями за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності по 1/2 частині житлового будинку загальною площею 77,9 м. кв. (літ. Е-1) з допоміжними господарськими будівлями: сарай (літ. «Б»), сарай (літ. «В»), літня кухня (літ. «Г») погріб (під об`єктом «Г»), вбиральня (літ. «Д»), колодязь (№ 1), огорожа (№ 3), вигрібна яма (№ 4), огорожа (№ 5), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 37). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та їх\~представник-\~адвокат Волторніст\~С.М.\~через канцелярію\~суду надали\~заявипро розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують (а.с. 42, 43. 44). Представник відповідача- Сенчанської сільської ради Полтавської області, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 40). Третя особа- нотаріус Першої Лохвицької\~державної нотаріальної\~конторина адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 41). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 11), [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26.04.2012 року серії [NUMBER] (а.с. 10). Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння було побудоване в 60-90 роках XX століття, але належним чином зареєстроване не було. Відсутність реєстрації вказаного нерухомого майна підтверджується Інформаційною довідкою виданою КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 04.04.2022 року за № 155 (а.с. 18). Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 02-24/48 від 08.02.2022 року (а.с. 14). Постановою нотаріуса від 13.07.2022 за вих. № 102/02-31 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії- у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (а.с. 13). Факт перебування вищевказаного житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями у власності спадкодавця [PERSON] підтверджується рішенням Лубенської районної ради Полтавської області від 27.05.1987 року № 141 про визнання права власності за громадянами на житлові будинки (а.с. 15) та Додатком до вказаного рішення (а.с. 16), довідкою Лубенської міськради Полтавської області № 392 від 04.04.2022 року (а.с. 17). З технічного паспорта, виготовленого КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що вищевказаний будинок з погосподарськими будівлями був введений в експлуатацію у 1990 році, а по господарські будівлі- з 1960р. по 1990р. (а.с. 19-25). Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1990 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. П. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частинами. 3, 4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наданими суду доказами підтверджено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок, у [PERSON] ,\~ [PERSON] виникло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved