Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

31.12.2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № СL-142528 від 26.10.2018 року у розмірі 121773 грн. 21 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 12177 грн. 32 коп. Свої вимоги банк мотивував тим, що 26.10.2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL-142528, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 82480,00 грн. на поточні потреби строком до 25.10.2023 року, з процентною ставкою 52,99 % річних. Крім того, 26.10.2018 року [PERSON] було підписано анкету-заяву № СL-142528, фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу від 16.03.2002 року. Таким чином, відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту він просить вважати дрібним побутовим правочином, який є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Відтак, банк вважав, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за вказаним договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Як зазначив позивач, банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредит у повному обсязі, однак [PERSON] умови кредитного договору не виконує, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка утворилася станом на 30.10.2020 року по кредитному договору в розмірі 121773,21 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 79178,76 грн., заборгованості за відсотками - 41926,03 грн., заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 668,42 грн., а також судові витрати по платі судового збору в розмірі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12177,32 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.09.2021 року залучено до участі у справі ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» як правонаступника первісного позивача АТ «Кредобанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просить розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали до суду відзив, яким просять в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.10.2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL-142528, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 82480,00 грн. на поточні потреби строком до 25.10.2023 року, з процентною ставкою 52,99 % річних (а.с. 14-16). Відповідно до п.2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на поточні потреби в сумі 5128,75 грн. на поточний рахунок позичальника, відкритий у відділенні ПАТ «Кредобанк». Згідно з п.4.2 договору проценти, за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Також, 26.10.2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву № СL-142528фізичної особи на отримання готівкового кредиту (а.с. 20). Відповідно до наданого розрахунку вбачається, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 30.10.20200 року становить 121773,21 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 79178,76 грн., заборгованості за відсотками - 41926,03 грн., заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 668,42 грн. (а.с. 6-7). 13.11.2020 року АТ «Кредобанк» на адресу [PERSON] було надіслано досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за договором в сумі 121773,21 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 79178,76 грн., заборгованості за відсотками - 41926,03 грн., заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 668,42 грн. з вимогою повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення відповідно до умов п.6.10 договору (а.с. 21-24). Відповідно до трекінгу відправлень «Укрпошти», досудова вимога була вручена відповідачу 04.12.20202 року (а.с. 27). 25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договорами № 250621/1, у відповідності до умов якого права вимоги за кредитним договором відповідача [PERSON] перейшли до нового кредитора - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» (а.с. 114-123). Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» посилалося на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, у зв`язку з чим просило стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідач [PERSON] є чоловіком відповідача [PERSON] , кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Суд вважає, що ці доводи є частково обґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ст.1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, згідно ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 82480,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 60278472 від 26.10.2018 року та № 60278453 від 26.10.2018 року (а.с. 8-9). З наданого АТ «Кредобанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] не в повному обсязі виконував свої зобов`язання, не здійснював щомісячно необхідні платежі по тілу кредиту та по відсотках, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 121773,21 грн. Відтак, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача ТОВ «ФК «Кредитні Ініціативи», як правонаступника АТ «Кредобанк» та нового кредитора. Вирішуючи питання щодо порядку стягнення вказаної заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача [PERSON] , позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, а також на правову позицію Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року щодо того, що якщо позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем виступає інший з подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ,4 статі 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. У позові банк зазначав, що доказом того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] є штамп у паспорті [PERSON] . З умов договору кредиту № СL-142528 від 26.10.2018 року, укладеного між банком та [PERSON] , анкети-заяви № СL-142528, підписаної [PERSON] , вбачається, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в сумі 82480,00 грн. є споживчим, так як взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви № СL-142528 від 26.10.2018 року [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). В кредитному договорі № СL-142528 від 26.10.2018 року зазначено, що кредит надається на поточні потреби, без конкретизації на які саме. В анкеті-заяві № СL-142528 від 26.10.2018 року зазначено, що ціль отримання кредиту - інше. Тобто, з наявних документів неможливо встановити мету отримання кредиту та потреб, на які кредитні кошти були використані. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані в кредит кошти були використані [PERSON] в інтересах сім`ї. Відтак, з урахуванням вимог ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № СL-142528 від 26.10.2018 року були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Таким чином, оскільки [PERSON] не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором, то наявні правові підстави для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості у розмірі 121773,21 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 79178,76 грн., заборгованості за відсотками - 41926,03 грн., заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 668,42 грн., в той час як у задоволенні позову до дружини позичальника [PERSON] слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 12177,32 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 р. зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 21.12.2018 року, а тому суд вважає за необхідне відмовити в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12177,32 грн., оскільки вони документально не підтверджені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: partial