Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернулася до Київського районного суду м. Харків з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на 1/5 частину двокімнатної квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своєї заяви позивач вказала, що [INFO] в м.Шебекіно, Бєлгородська область, Російська Федерація, помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, яке складається з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , 1/5 частину якої позивач має намір успадкувати. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. 02 березня 2020 року позивачем подана до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину згідно із законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На вказану заяву державним нотаріусом Т.С. Денисюк видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для винесення цієї постанови стало припущення нотаріуса про те, що право власності спадкодавця на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є пайовим. При цьому розмір частки нотаріус встановити не зміг. У судове засідання позивач та його представник адвокат Таволжанський М.В. не з`явились, але представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але у поданій до суду заяві від 11.06.2021 просить справу розглянути у його відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки не повідомила, правом надання письмових пояснень не скористалась. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був членом ОЖК «Приозерний-25». Як члену кооперативу у 1976 р. йому було виділено квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повністю виплатив вартість цієї квартири у розмірі 5292, 88 рублів. Перший пайовий платіж становив 2 117, 15 рублів, виплачено 19 березня 1976 р. Останній пайовий внесок виплачено 1989р. 02 червня 1979 р. [PERSON] зареєстрував шлюб зі своєю першою дружиною, [PERSON] . 30 липня 2001 р. шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З цього випливає, що перший пайовий внесок від 19 березня 1976 р. у розмірі 2117,15 рублів та наступні пайові внески до 02 червня 1979 [PERSON] виплатив до шлюбу, а значить, за свої особисті кошти. А після 02 червня 1979, тобто після укладення шлюбу з першою дружиною, [PERSON] , до 1989 року [PERSON] сплачував пайові внески, перебуваючи у шлюбі, а отже, можливо, за рахунок загальних коштів. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР від 20 червня 1969 р. майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 146 Житлового кодексу УРСР від 30.06.1983 поділ квартири в будинку ЖБК між членом кооперативу та його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване житлове приміщення у займаній ними квартирі. У п. 6-1 Постанови Верховного суду УРСР «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 зазначено, що при внесенні паю до ЖБК за рахунок грошей, отриманих внаслідок спільної праці сім`ї члена кооперативу, паєнакопичення, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було передбачено письмовою угодою між ними. Відповідно до п.п. а) п. 6 Постанови Верховного суду УРСР «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 пай, внесений подружжям до ЖБК у період спільного проживання за рахунок загальних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або отриманими ними у позику, а після повної оплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном та підлягає поділу на загальних підставах. Підпунктом 7 п. 50 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, передбачено виключення члена ЖБК з кооперативу у разі несплати пайового внеску. Зважаючи на те, що [PERSON] повністю виплатив вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , і за весь час виплат не було виключено з кооперативу, можна зробити висновок про те, що він регулярно сплачував пайові внески. Загальна вартість квартири 5292,88 рублів. Розмір першого пайового внеску 2117,15 рублів. Отже, у період після 19 березня 1976 р. (після внесення першого пайового внеску) до 1989 р. (до внесення останнього пайового внеску) [PERSON] було виплачено 3 175,73 рублів (5 292,88 рублів - 2 117,1 = 3175,73 рублів). Для визначення розміру пайового внеску за місяць після 19 березня 1976 р. слід 3 175,73 рублів / на 165 місяців (з квітня 1976 р. по грудень 1989 р.) = 19,25 рублів. Значить, до укладення шлюбу [PERSON] виплачено 2 117,15 рублів (перший пайовий внесок) + 19,25 рублів х 38 місяців (пайові внески з квітня 1976 по травень 1979) = 2 848,65 рублів. Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] виплатив 2444,23 рубля (5292, 88 рублів - 2848,65 рублів або 19,25 рублів х 127 місяців). Ймовірно, 2444, 23 рубля [PERSON] виплатив за рахунок загальних коштів. Тоді у шлюбі частина [PERSON] становить 1222,1 рублів (2444, 23 рублів / 2). Враховуючи вищевикладене, частка [PERSON] у праві власності на квартиру повинна визначатися від суми 4070,75 рублів (2 848,65 рублів + 1 222,1 рублів) і становити 76,8 %. Саме ця частка успадковується між 4 спадкоємцями. І частка кожного з них становить 19,2% або 1/5. Шлюбні відносини [PERSON] , та спадкодавця [PERSON] , підтверджуються свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого 02.07.2011. [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого відділом РАЦС адміністрації Шебекінського району Бєлгородської області 07.11.2012 року. Право власності [PERSON] , на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом №1094 від 19.08.2009 року виданого Київською районною у місті Харкові радою. Згідно витягу №20459522 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 03.10.2008, власником вищезазначеної квартири є [PERSON] . Згідно довідки №560 від 27.12.2016 виданої Об`єднанням ЖК «Приозерний-25», за адресою знаходження квартири зареєстрованих осіб немає. У ч. 1 ст. 38 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р. зазначено, що право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, в якій перебувати це майно, якщо інше не передбачено законом. У ч. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р. закріплено, що право наслідування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV зазначено, що успадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, що підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. У ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23 червня 2005 р. № 2709-IV визначено, що іноземці мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. У ч. 1 ст. 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV наголошено, що процесуальна правоздатність та дієздатність іноземних осіб в Україні визначається відповідно до права України. У ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV сказано, що підсудність справ України з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених статтею 76 цього Закону. У п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV зазначено, що підсудність суду України є винятковою у справах з іноземним елементом, якщо майно, щодо якого виникла суперечка, знаходиться на території України. Згідно статті 1261 цивільного кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] , заповіт не складався. Таким чином, спадкування майна [PERSON] , здійснюється за законом. Згідно зі ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання за нею право власності на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] в м.Шебекіно, Бєлгородська область, Російська Федерація, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст.ст 10, 38, 45 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р. у редакції Протоколу 1997 р., ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР від 20 червня 1969 р., ст.ст. 38, 71, 74, 75, 77, 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. № 2709-IV, п. 50 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня .№ 186 та

Outcome: approved