Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 червня 2020 року між ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» в особі директора Волкова В.П. та [PERSON] був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення №06-06/20, відповідно до умов якого орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування визначене майно: нежитлове двокімнатне приміщення №8 на другому поверсі будівлі літ. А-2 площею 44,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони договору суборенди досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи у договорі суборенди. Зокрема, пунктом 2.1. договору визначено, що за користування майном щомісяця суборендар сплачує орендарю орендну плату в сумі 3 600 грн. 00 коп. Орендна плата за перший та останній місяці сплачується суборендарем у повному обсязі протягом 5 днів з моменту підписання цього договору на підставі договору. Орендна плата за кожний наступний місяць сплачується суборендарем до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендаря на підставі цього рахунку. Крім того, сторони також чітко визначили питання щодо відповідальності у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору. На виконання умов договору 06.06.2020 року відповідно до акту приймання-передавання нежитлових кімнат орендарем було передано, а суборендарем було прийняте визначене майно. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і передав йому нежитлове приміщення у строки та на умовах, передбачених договором. Однак, у порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконав умови договору щодо сплати забезпечувального платежу, орендної плати та повернення майна, у зв`язку з чим станом на станом на 22.11.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором суборенди складає 90195,28 грн., з яких: сума основної заборгованості - 66000,00 грн., сума штрафу (в розмірі 15 %) - 900,00 грн., сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 7758,64 грн., сума 3% річних 1594,05 грн., сума інфляційних витрат 4942,59 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути судові витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст.\~223\~ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 червня 2020 року між ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» в особі директора Волкова В.П. та [PERSON] був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення №06-06/20. Відповідно до п.1.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування визначене майно: нежитлове двокімнатне приміщення №8 на другому поверсі будівлі літ. А-2 площею 44,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.1.3. договору суборендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Сторони договору суборенди досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи у договорі суборенди. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст. 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.759 та ч.3 ст.774 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. На виконання умов договору 06.06.2020 року відповідно до акту приймання-передавання нежитлових кімнат, копія якого долучена до матеріалів справи, орендарем було передано, а суборендарем було прийнято зазначене у п.1.1. договору суборенди нежитлове приміщення. Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Пунктом 2.1. договору визначено, що за користування майном щомісяця суборендар сплачує орендарю орендну плату в сумі 3600 грн. 00 коп. Орендна плата за перший та останній місяці сплачується суборендарем у повному обсязі протягом 5 днів з моменту підписання цього договору на підставі договору. Орендна плата за кожний наступний місяць сплачується суборендарем до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендаря на підставі цього рахунку. Згідно з п.2.3. договору в орендну плату не входять витрати за комунальні послуги (вода, електроенергія, опалення, послуги утримання будинку і прибудинкової території, сигналізація, вивіз сміття, ліфту, охорони). Оплата зазначених платежів відшкодовується орендарю суборендарем на підставі виставлених рахунків, що підлягають безумовній оплаті. При цьому, суборендар сплачує одноразово авансовий платіж за електроенергію за два місяці. У разі припинення цього договору авансовий платіж повертається орендарем суборендарю повністю. Відповідно до п.2.4. договору у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається пропорційно дням користування. Пунктом 2.5. договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди суборендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання передавання включно. Згідно з п.3.3. договору суборендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату орендарю. Як передбачено п.8.1. договору, цей договір укладено строком на один рік: з 06.06.2020 до 05.06.2021 р. включно. Разом із цим, у п.2.5. договору суборенди передбачено, що закінчення строку дії договору оренди не звільняє суборендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі. Згідно із п.8.6. договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається суборендарем орендарю. До того ж, згідно з п.3.7. договору суборендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути орендарю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендарю всі збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини суборендаря. Пунктом 8.8. договору визначено, що майно вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на суборендаря. Суборендар зобов`язаний надати уповноважену особу для підписання акту приймання-передавання. Судом встановлено та відповідачем жодним чином не спростовано, що до теперішнього часу в порушення умов договору суборенди відповідачем не були сплачені забезпечувальний платіж за перший та останній місяць користування майном, орендна плата за весь час користування майном, а також між сторонами не підписаний акт приймання-передачі, за яким би суборендар повернув орендарю майно в порядку та у спосіб, визначений договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв - ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч.1 ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а за приписами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 5 ст. 762 ЦК України визначено, що плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 7.1. договору суборенди передбачено, що за невиконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно із ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч.1 ст.551 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч.2 ст.551 ЦК України). Відповідно до п.7.2. договору суборенди сторони домовились, що за прострочення виконання суборендарем у встановлений термін грошових зобов`язань протягом 30 календарних днів за місяцем обов`язкової оплати за цим договором, він сплачує штраф у розмірі 15 % від простроченої суми та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за весь період прострочення. Також ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що станом на 22 листопада 2021 року відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем за договором суборенди у сумі 90195,28 грн., з яких: сума основної заборгованості - 66000,00 грн., сума штрафу (в розмірі 15 %) - 900,00 грн., сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 7758,64 грн., сума 3% річних 1594,05 грн., сума інфляційних витрат 4942,59 грн. При цьому, суд бере до уваги, що надані позивачем розрахунки відповідачем не оспорені, контррозрахунки ним до суду надані не були. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача перед позивачем за договором суборенди у сумі 90195,28 грн. Судом також враховано, що згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із вимогами ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суду надані ордер на надання правової серії АР № 1071053, виданий адвокатським об`єднанням «Хілько», згідно якого інтереси ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» на підставі договору № 33 про надання правової допомоги від 16.09.2021 року при розгляді справи представляв адвокат Хілько А.С. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 22 листопада 2022 року та детального опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, від 16 вересня 2021 року, адвокатським об`єднанням «Хілько» ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» при розгляді вказаної справи були надані наступні послуги: підготовка претензії, підготовка позовної заяви з додатками, відповідь на відзив. Загальна вартість виконаних робіт склала 5500,00 гривень. Платіжним дорученням №29 від 15 листопада 2021 року підтверджено, що ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» було сплачено адвокатському об`єднанню «Хілько» 5500,00 грн. за надання правової допомоги за договором №33 від 16.09.2021 року. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст.\~26\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Враховуючи, що ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат на надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 5500,00 грн. є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому суд вважає необхідним стягнути вказані витрати з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved