Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 18 січня 2019 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000107237, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 65\~245 грн. 55 коп., а позичальник зобов`язався дану суму повернути в строк до 18 січня 2024 року. Умовами кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних, на прострочену заборгованість - 56,0% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти, однак, відповідач не дотримувався умов кредитного договору, не здійснював повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2021 року має заборгованість у розмірі 88 872 грн. 18 коп., яка складається з: залишку строкового кредиту 63 845 грн. 71 коп.; залишку прострочених відсотків 2 953 грн. 84 коп.; залишку прострочених комісій 22 072 грн. 63 коп. Тому, у зв`язку з тим, що відповідач кошти в добровільному порядку повернути не бажає, змушені звернутися до суду та стягнути суму боргу в примусовому порядку, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.88-89). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили, конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.92). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.90). Згідно ч.8\~ ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ ст.81 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Як встановлено судом, 18 січня 2019 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000107237, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 65\~245 грн. 55 коп., а позичальник зобов`язувався дану суму повернути в строк до 18 січня 2024 року. Умовами кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість - 56,0 % річних (а.с.10-37). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти, однак, відповідач не дотримувався умов кредитного договору, не здійснював повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2021 року має заборгованість у розмірі 88 872 грн. 18 коп., яка складається з: залишку строкового кредиту 63 845 грн. 71 коп.; залишку прострочених відсотків 2 953 грн. 84 коп.; залишку прострочених комісій 22 072 грн. 63 коп. (а.с.38-39). Згідно ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст.1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Відповідно до\~ ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, оскільки до теперішнього часу заборгованість розмірі 88\~872 грн. 18 коп. відповідачем в добровільному порядку не погашена, суд приходить до висновку про необхідність стягнення її в примусовому порядку, тим самим задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2 270 грн. 00 коп., які були сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved