Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього шкоду в порядку регресу у розмірі 147596,56 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 31.08.2019\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода в\~м.\~Києві,\~а саме:\~ [PERSON] ,керуючи автомобілем\~«RENAULT»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~з причепом\~ПП «Schmits»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~рухаючись по\~Броварському проспекту\~у м.\~Києві,\~не дотримався\~безпечного інтервалу\~та допустив\~зіткнення із\~автомобілем «FORD\~FOCUS»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~виконуючи маневр\~перестроювання з\~середньої смуги\~в крайню\~праву смугу,\~внаслідок чого\~транспортні засоби\~отримали механічні\~пошкодження з\~матеріальними збитками.\~Постановою Ріпкинського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 10.12.2019\~ [PERSON] \~за вказаним\~фактом було\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП.\~Рішенням Дніпровського\~районного суду\~м.\~Києва від\~03.02.2021\~з позивача\~на користь\~ [PERSON] \~стягнуто:у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 95\~619, 11 грн; у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн; матеріальні збитки, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження розміру матеріального збитку у розмірі 3\~400 грн та з витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1\~500 грн; витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги майнового характеру у сумі 1 009 грн, судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 697,86 грн. Щодо позивача Ріпкинським районним відділом виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відкрите виконавче провадження № 65043492 від 07.04.2021 та стягнуто кошти у розмірі 123596,56 грн. Також позивачем, у зв`язку із судовими розглядами були понесені витрати на залучення представника у розмірі 24000 грн. Таким чином, сума понесених втрат позивачем складає 147596,56 грн. Оскільки на момент ДТП відповідач працював водієм у позивача, останній, посилаючись на положення ст. 1191 ЦПК України, просить стягнути з відповідача вищезазначену грошову сума в порядку регресу. Також від позивача до суду надійшла заява, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач позов визнав частково в частині стягнення з нього на користь позивача в порядку регресу відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку, оскільки позивач не надав доказів та не навів обставин, передбачених ст. 134 КзпП, які б свідчили про наявність підстав для покладення на нього повної матеріальної відповідальності. Адже на момент ДТП відповідач знаходився з позивачем у трудових правовідносинах, що підтверджується записами у трудовій книжці. Крім того, сума заподіяної шкоди, зазначена у позовній заяві, не відповідає сумі, зазначеній у постанові про відкриття виконавчого провадження і є завищеною на 145 грн. А зазначена сума відшкодування витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 24000 грн, яку нібито позивач поніс у зв`язку із судовими розглядами, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Відтак, позивач просив у решті позовних вимог відмовити. Також від представника відповідача адвоката Дедіченка С.А., до суду надійшло клопотання, в якому він просив відшкодувати відповідачу за рахунок позивача витрати на оплату професійної правової допомоги адвоката у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.08.2021 було забезпечено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених за шкоду заподіяну працівником третім особам, шляхом накладення арешту (заборони відчуження) автомобіля марки «CHERY TIGGO», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який належить [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Пирог Л.О., позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що він у добровільному порядку відмовився відшкодовувати шкоду [PERSON] , завдану його працівником, відповідачем у справі. Також зазначив, що з відповідачем він укладав лише трудовий договір, будь-яких додаткових договорів про повну матеріальну відповідальність з ним не укладалися. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився.\~Його представник\~ адвокатДедіченко С.А. у судовому позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку у розмірі 4300 грн з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У решті позову просив відмовити. Також просив відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують їх сплату позивачем, а у договорі про надання правової допомоги, укладеному між позивачем та адвокатом Пирог Л.О., взагалі не зазначено розмір гонорару та порядок його сплати. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.12.2019, залишеної без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 21.01.2020, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що він 31.08.2019, близько 19 год. 40 хв., керуючи автомобілем «RENAULT», д.н.з. [NUMBER] , з причепом ПП «Schmits», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по Броварському проспекту у м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , виконуючи маневр перестроювання з середньої смуги в крайню праву смугу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2021, яке набрало законної сили, задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] : у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 95 619, 11 грн; у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн; матеріальні збитки, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження розміру матеріального збитку у розмірі 3 400 грн та з витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1 500 грн; витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги майнового характеру у сумі 1 009 грн, судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 697,86 грн. Постановою головного державного виконавця Ріпкинського районного відділу виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коваль Т.С. було відкрите виконавче провадження № 65043492 від 07.04.2021 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вищезазначених коштів, а також стягнуто з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 11222,59 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Квитанцією АТ КБ ПриватБанк № 9229-0408-9071-7775 від 09.04.2021 підтверджується факт сплати [PERSON] на рахунок ДВС Ріпкинського району 123593,56 грн. Отже, позивачем було у повному обсязі відшкодовано шкоду потерпілій особі - [PERSON] , тому у нього виникло право регресної вимоги до заподіювача шкоди [PERSON] . В той же час, включення додатково позивачем до суми регресного відшкодування витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 24000 грн є безпідставним, оскільки такі витрати не є шкодую у розумінні ст. 1191 ЦК України та не включаються до регресних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно із ст. 132 КЗпП України, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Так,\~ст.\~134\~КзпП України\~передбачено,\~щовідповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Отже, при покладенні матеріальної відповідальності на працівників захист їх прав і законних інтересів гарантується законодавцем шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду і лише в межах і порядку, передбачених законодавством, та за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Судом встановлено, що на момент ДТП 31.08.2019 відповідач працював у позивача на посаді водія автотранспортного засобів (період роботи з 27.08.2019 по 03.01.2020), що підтверджується записом у трудової книжці [PERSON] , наказами ФОП [PERSON] № 3 від 23.08.2019, № 2 від 03.01.2020 та довідкою ФОП [PERSON] . У матеріалах\~справи відсутні\~докази,\~які свідчать\~про укладення\~між позивачем\~та відповідачем\~договорівпро взяття на себе останнім, як працівником, повної матеріальної відповідальності а відтак, з відповідача в порядку зворотної вимоги (регресу) підлягає стягненню відшкодована позивачем шкода, проте, лише в межах середньомісячного заробітку відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Паленому ВСУ № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] , розмір місячної заробітної плати [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів за листопад 2019 року склала 4300 грн, а за грудень 2019 року 4300 грн, як за останні повні відпрацьовані два місяці. Відтак, середньомісячна заробітна плата [PERSON] у ФОП [PERSON] складала 4300 грн ((4300 грн + 4300 грн)/2). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають частковому задоволення, а саме в частині стягнення з [PERSON] на його користь в порядку регресу відшкодованої шкоди у розмірі 4300 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У своїй\~постановівід 23 червня 2022 року, ухваленої у справі № 607/4341/20, Верховний Суд дійшов наступних висновків, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Так, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правовому допомогу в розмірі 15000 грн. На підтвердження їх понесення надав суду договорів про надання правової допомоги від 26.01.2022, укладений між ним та адвокатом Пирог Л.О., ордер про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1026300 від 26.01.2022, а також розрахунок суми витрат за надану правову допомогу. Водночас, у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про оплату позивачем адвокату Пирог Л.О. гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Крім того, у тексті договору про надання правової допомоги від 26.01.2022 взагалі відсутні порядок обчислення, форма та ціна послуг, що надаються ФОП [PERSON] адвокатом Пирог Л.О. З врахуванням\~наведеного, а також заперечень сторони відповідача проти відшкодування витрат позивача на правовому допомогу в розмірі 15000 грн у повному обсязі, суд використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ФОП [PERSON] про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд дійшов наступного висновку. Договором про надання правової допомоги № 09-09/21 від 30.09.2021 та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1017517 від 01.10.2021 підтверджено факт надання адвокатом Дедіченко С.А. (АБ «Сергія Дедіченка») правової допомоги [PERSON] . Згідно акту здачі-приймання наданих правових послуг від 13.10.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 12.10.2021, вбачається, що [PERSON] сплатив адвокату Дедіченку С.А. (АБ «Сергія Дедіченка»), згідно договору про надання правової допомоги № 09-09/21 від 30.09.2021, 5000 грн. Крім того, з додаткової угоди від 30.09.2021 до договору про надання правової допомоги № 09-09/21 від 30.09.2021, вбачається, що [PERSON] та адвокат Дедіченко С.А. (АБ «Сергія Дедіченка») погодили розмір гонорару за надання правових послуг у сумі 10000 грн, яка складається: - із суми гонорару за надання правової допомоги на стадії підготовки до судового засідання та становить 5000 грн; - із суми гонорару за здійснення представництва прав та законних інтересів клієнта в Ріпкинському районному суді Чернігівської області по цивільній справі № 743/947/21, незалежно від кількості судових засідань та складання на цій стадії процесуальних та інших документів та яка становить 5000 грн та підлягає сплаті протягом десяти днів з дня ухвалення судом рішення по даній справі. З урахуванням наведеного, а також підтвердження відповідачем належним чином понесення ним витрат на професійну правовому допомогу, відсутність заперечень зі сторони позивача щодо розміру таких витрат, складність справи та ціну справи та її значення для сторін, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, а саме на 2,91 % ((4300 грн х 100%) / 147596,56 грн), суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 9709 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям співмірності. Крім того,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так,\~позивачем було\~сплачено судовий\~збір за\~подання позовної\~заяви у\~розмірі 1475,97\~грн,\~а також\~454\~грнза заяву про забезпечення позову, а всього 19259,97 грн. Відтак, враховуючи, що позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволено частково на 2,91 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 56,16 грн.

Outcome: partial