Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 30 березня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] далі уклали Договір кредиту № 42.06-07/059 (додаткова угода від 22.01.2010 р., додаткова угода № 2 від 16.11.2010 р., договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) Відповідно до змін до установчих документів, здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. за № 514 -VI, АКБ Укрсоцбанк» надалі іменоване Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», скорочено - ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 608,00 дол. США зі сплатою 12,00 % процентів річних. Відповідно до п п. 3.3.7., 3.3.8. Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору - у випадку прострочення строків повернення кредиту Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених пп.3.3.6., 3.3.7. Кредитного договору, протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Позичальник взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконав, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам не сплатив, чим грубо порушив умови Кредитного договору. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного договору в забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором за цим Договором щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за цим Договором, Кредитор уклав Договір поруки № 02-10/644 від 30.03.2006 р. (договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) з Відповідачем 2. Згідно з пунктом 1.1. Договору поруки 1 Поручитель (Відповідач 2) зобов`язується перед Кредитором (Позивачем) солідарно відповідати за виконання Позичальником (Відповідач 1) у повному обсязі зобов`язань за Договором кредиту № 42.06-07/059 від 30.03.2006 р., а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Згідно з пунктом 3.1.4. Договору поруки Поручитель (Відповідач 2) зобов`язаний у разі невиконання Позичальником та Поручителем, забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення. 10.12.2015 р. Позивачем направлені вимоги про усунення порушень зобов`язань на адресу Відповідачів за вих. № 08.305-186/22126, 08.305-186/22127. З незрозумілих причин, у встановлений термін заборгованість за кредитом Відповідачами погашена не була. Через невиконання Відповідачами своїх зобов`язань за Договором кредиту № 42.06-07/059 від 30.03.2006 р. (додаткова угода від 22.01.2010 р., додаткова угода № 2 від 16.11.2010 р., договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) загальний розмір заборгованості складає 40 898,43 доларів США (сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім дол. США 43 цнт.), що в еквіваленті по курсу НБУ (23,5464) на 21.12.2015 р. становить 963 011,42 гривень (дев`ятсот шістдесят три тисячі одинадцять грн. 42 коп.), з них: сума заборгованості за кредитом - 32 876,20 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 774 116,62 гривень; сума заборгованості за відсотками - 1 972,66 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 46 449,04 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 302,72 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 77 767,18 гривень, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 746,85 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 64 678,58 гривень. Посилаючись на викладене позивач просив: стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Договором кредиту № 42.06-07/059 від 30.03.2006 р. (додаткова угода від 22.01.2010 р., додаткова угода № 2 від 16.11.2010 р., договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) у сумі 40 898,43 доларів США (сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім дол. США 43 цнт.), що в еквіваленті по курсу НБУ (23,5464) на 21.12.2015 р. становить 963 011,42 гривень (дев`ятсот шістдесят три тисячі одинадцять грн. 42 коп.), з них: сума заборгованості за кредитом - 32 876,20 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 774 116,62 гривень; сума заборгованості за відсотками - 1 972,66 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 46 449,04 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 302,72 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 77 767,18 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 746,85 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 64 678,58 гривень; стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 14445,17 гривень. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Смірнової Є.П. від 12 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. від 12 травня 2016 року справу прийнято до провадження. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 16 березня 2017 року справу прийнято до провадження. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , представник відповідача проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до підготовчого розгляду не з`являвся, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року підготовче провадження закрито. Судом було задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про залучення Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до участі в справі в якості позивача як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 10 березня 2020 року відповідачем [PERSON] був наданий контр розрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідач зазначив, що фактично за спірним договором ним було сплачено 72647,37 доларів США, отже борг не може становити більш ніж 14389,63 доларів США. До судового розгляду справи сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву про розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 30 березня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] далі уклали Договір кредиту № 42.06-07/059 (додаткова угода від 22.01.2010 р., додаткова угода № 2 від 16.11.2010 р., договір про внесення змін від 14.06.2012 р. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 608,00 дол. США зі сплатою 12,00 % процентів річних. Відповідно до пп.3.3.7., 3.3.8. Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору - у випадку прострочення строків повернення кредиту Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених пп.3.3.6., 3.3.7. Кредитного договору, протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Позичальник взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконав, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам не сплатив, чим грубо порушив умови Кредитного договору. Відповідно до змін до установчих документів, здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. за № 514 -VI, АКБ Укрсоцбанк» надалі іменоване Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», скорочено - ПАТ «Укрсоцбанк». Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного договору в забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором за цим Договором щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за цим Договором, Кредитор уклав: Договір поруки № 02-10/644 від 30.03.2006 р. (договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) з відповідачем 2 - [PERSON] . Згідно з пунктом 1.1. Договору поруки 1 Поручитель (Відповідач 2) зобов`язується перед Кредитором (Позивачем) солідарно відповідати за виконання Позичальником (Відповідач 1) у повному обсязі зобов`язань за Договором кредиту № 42.06-07/059 від 30.03.2006 р., а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Згідно з пунктом 3.1.4. Договору поруки Поручитель (Відповідач 2) зобов`язаний у разі невиконання Позичальником та Поручителем, забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення. Ці пункти Договору поруки цілком відповідають ст. 554 ЦК України, в яких зазначено, що при порушенні боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Причини невиконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобов`язань по даному договору. 10.12.2015 р. Позивачем направлені вимоги про усунення порушень зобов`язань на адресу Відповідачів за вих. № 08.305-186/22126, 08.305-186/22127. У встановлений термін заборгованість за кредитом Відповідачами погашена не була. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та про визнання поруки припиненою був задоволений частково - визнано поруку припиненою за договором поруки № 02-10/644 від 30 березня 2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Рішення не було предметом перегляду та оскарження та набрало законної сили06 грудня 2016 року. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема заставою, порукою. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений кредитним договором строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення з частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Ст. 1054 ЦК України, передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (ст.ст.1046-1053) ЦК України. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Вивчивши матеріали справи суд вважає доведеним розмір заборгованості позичальника за Договором кредиту № 42.06-07/059 від 30.03.2006 р. (додаткова угода від 22.01.2010 р., додаткова угода № 2 від 16.11.2010 р., договір про внесення змін від 14.06.2012 р.) яка складає 40 898,43 доларів США (сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім дол. США 43 цнт.), що в еквіваленті по курсу НБУ (23,5464) на 21.12.2015 р. становить 963 011,42 гривень (дев`ятсот шістдесят три тисячі одинадцять грн. 42 коп.), з них: сума заборгованості за кредитом - 32 876,20 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 774 116,62 гривень; сума заборгованості за відсотками - 1 972,66 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 46 449,04 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 302,72 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 77 767,18 гривень. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 746,85 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 64 678,58 гривень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, враховуючи рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в цивільній справі № 760/6747/16 суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог до [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial