Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 281/20-225 року від 29.05.2007 року в розмірі 39 100, 00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 15998, 66 грн. В обґрунтування позову вказано, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (далі позичальник) було укладено кредитний договір №281/20-225, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у в сумі 44000,00 доларів США, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру, зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28.05.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 29.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Таким чином, з укладенням кредитного договору та договору іпотеки кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в разі наявності заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки. Станом на 04.01.2022 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 111356, 68 доларів США. На підставі цього та у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору на адресу відповідача та третьої особи було направлено вимогу щодо погашення кредитної заборгованості та про добровільне виселення в разі непогашення заборгованості. Проте, станом на дату подачі позовної заяви заборгованість за кредитом повернута і не була, а тому банк змушений звернутись до суду. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідач відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №281/20-225, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у в сумі 44000,00 доларів США, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру, зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28.05.2022 року (а.с. 4-6). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 29.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №5536, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] та належить останній на праві власності. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №5537, накладено заборону на вказану квартиру, яка є предметом договору іпотеки (а.с. 7-8, 15). Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 18-24). Згідно розрахунку вимог банку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №281/20-225 року від 29.05.2007 року становить 111356, 68 доларів США (а.с. 11-12). Однак, з огляду на принцип розумності та справедливості, позивач, користуючись своїми процесуальними правами, дбаючи про виконання позичальником своїх зобов`язань, не враховує суму нарахованих відсотків, а лише суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 39100, 00 доларів США. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 572 ЦК України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, надання застави, одержати заставу за рахунок майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). ). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, відповідно до якого іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати виконання своїх вимог щодо обліку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цих вимог, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як основний спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальні зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникають між іпотекодержателем (кредитором за основними зобов`язаннями) та іпотекодавцем (боржником за основними зобов`язаннями). Виконання гарантійного зобов`язання, що виступає з іпотеки, уможливлює реалізацію права іпотекодержателем (кредитором) одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеці переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права виникає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсації цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитом свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно. іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги до основних зобов`язань шляхом звернення тягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення тягнення на предмет іпотеки також вимагається з підстави, встановленої статтею 12 цього Закону . Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), закріплене статтею 590 ЦК України й надає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення тягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", відповідно до частини третьої статті 33 якого звернення тягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до договору про виконання вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечення іпотечними вимогами за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотечним зобов`язанням. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина перша ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» міститься поняття іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Проаналізувавши в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини, положення норм закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи, що заявлений позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушених прав позивача, та враховуючи ту обставину, що доказів протилежного відповідач суду не надала, умови кредитного договору 281/20-225 року від 29.05.2007 року позичальником не виконані, суд дійшов до висновку про існування правових підстав у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на звернення стягнення на іпотечне майно. Результати вирішення спору у відповідності до ст. 141 ЦПК України дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 15998, 66 гривень. Щодо зупинення виконання рішення суду Суд враховує, що згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022 , затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану" стану в Україні", на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дій військового стану в Україні"" Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року N 341/2022 "Про продовження строку дій військового стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дій воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила Розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту: "5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування нерухомого майна (нерухомості), що є фізичною особою та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації). права іпотекодержателя на отримання права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судові рішення про звернення стягнення). на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення тягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дій в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. До даного висновку суд приходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту створеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія відомих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Outcome: approved