Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08.11.2020 на автодорозі Київ - Чоп, М06, 800 км водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак [NUMBER] , при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota», номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та вчинив з ним зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, водій [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08.07.2019, є власником, а також перебував за кермом під час вчинення відповідачем ДТП автомобіля «Toyota», номерний знак [NUMBER] . Вказує, що відповідно до постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обрості від 10.12.2020 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Зокрема, окрім зазначених вище обставин, у вказаній постанові відображено, що вина правопорушника стверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] . Отже, як зауважує позивач, внаслідок винної поведінки відповідача, що підтверджено постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020 у справі № 308/11882/20, йому, як власнику транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень, нанесено матеріальну шкоду, яка виражається у придбанні пошкоджених автозапчастин та кузовному ремонті автомобіля. Зазначає, що відповідно до рахунку на оплату № ВИР0021643 від 27.04.2021 згідно з наказом-нарядом № КМ00106129 від 05.01.2021, виданим ТОВ «Карат Мотор» (код ЄДРПОУ 35152173), вартість автозапчастин та кузовного ремонту автомобіля «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] , становить 215514,88 грн., з яких: вартість запчастин 180873,49 грн., вартість кузовного ремонту 34641,39 грн. У ремонтній калькуляції № 703 від 27.04.2021 конкретизовано вартість кожного виду робіт, а також вартість кожної конкретної запчастини для повного відновлення належного йому на праві власності автомобіля. На підставі наведеного та посилаючись на положення частини першої, четвертої статті 22, статей 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 08.11.2020, та відображена в постанові судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020 (справа № 308/11882/20), в розмірі 215514,88 грн., а також стягнути з відповідача суму сплаченого ним судового збору в розмірі 2156 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.01.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог відповідно до вимог, визначених цивільно-процесуальним законодавством. Відповідач у відзиві зазначив, що позовну заяву не визнає і вважає немотивованою, необґрунтованою і такою, що не доведена належними допустимими та достатніми доказами, а сума, вказана як ціна позову, є надуманою і такою, що не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, що мала місце 08.11.2020. Відповідач вказав, що в результаті ДТП, що мала місце 08.11.2020, з участю його автомобіля марки «Volkswagen Caddy», номерний знак [NUMBER] , та автомобіля «Toyota Proace Verso», номерний знак чеської реєстрації [NUMBER] , були спричинені незначні механічні пошкодження шляхом бокового контактування переднього лівого бокового дзеркала заднього його автомобіля «Volkswagen Caddy» та правого боку автомобіля «Toyota», від якого виникли потертості та подряпини на правому боці та пошкодження переднього правого дзеркала заднього виду, яке і підлягало заміні. Автомобілі з місця ДТП 08.11.2020 роз`їхалися своїм ходом. Відповідач одразу ж після ДТП пропонував [PERSON] грошові кошти на відновлювальний ремонт автомобіля, але останній відмовився від отримання від нього грошових коштів та вирішив перебільшити та спотворити реальні збитки, а саме ремонтні роботи та їх вартість аж до 215514,88 грн. На автомобілі «Toyota» після ДТП 08.11.2020 підлягали заміні лише праве дзеркало заднього виду, а всі інші подряпини (на правих дверях і крилах) можливо було усунути механічним шляхом (полірування, шліфування) без заміни крил і дверей. З моменту ДТП позивач (до документування ремонтних робіт) в кінці листопада 2020 року виїхав (без проблем) за кордон на автомобілі «Toyota», після чого спокійно повертався на територію України неодноразово, що підтверджувало той факт, що пошкодження були незначні, так як його транспортний засіб в разі наявності масивних механічних пошкоджень ніхто з за кордон не пропустив (на технічно несправному автомобілі). Крім того, відповідач зауважив, що обґрунтування позовних вимог ґрунтується виключно на припущеннях. До позовної заяви не приєднано жодного належного, допустимого і достатнього доказу щодо проведеного ремонту автомобіля «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який був пошкоджений в результаті ДТП, що мала місце 08.11.2020 за участю відповідача. Наголошує, що належними доказами щодо розрахунків у зв`язку з придбанням запасних частин до автомобіля, зі здійсненням його ремонту на станції технічного обслуговування, як і власне щодо факту проведення такого ремонту, доказами щодо обліку відповідних операцій, які фіксуються у документальній формі, є первинні та облікові документи, що повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Жодних таких документів позивачем при зверненні до суду не подано. Єдиним доказом у даній справі позивач визначив рахунок № ВИР0021643 від 27.04.2021 ТОВ «Карат Мотор» із зазначенням покупець: Iurii Riabych, автомобіль «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , заказ-наряд від 05.01.2021; найменування: 1. запчастини 180873,49 грн., 2. кузовний ремонт 34641,39 грн., який, на думку відповідача, не є належним і допустимим доказом на підтвердження ремонту автомобіля «Toyota» і його відновлення (механічних пошкоджень) саме отриманих в результаті ДТП 08.11.2020, як первинний документ, визначений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Те, що даний документ не є платіжним також підтверджується і записом у самому «рахунок на оплату», в якому вказано прохання здійснити оплату впродовж 5 банківських днів. Тобто після цього документа позивач повинен був оплатити суму, вказану у «рахунок» і надати до суду розрахункову квитанцію або чек або інший документ. Інші документи позивач до суду не подав. Звертає увагу, що ремонтна калькуляція № 703 від 27.04.2021 також не може бути доказом у даній справі, так як жоден з аркушів не має жодних реквізитів, ні підпису, ні посадових осіб, хто виготовив дану калькуляцію, ні всіх інших реквізитів. Відповідач вважає, що зазначений доказ не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 77, 79 ЦПК України, оскільки такі складено на замовлення позивача не зрозуміло ким, який не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку і у калькуляції не міститься повна інформації про предмет доказування (матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП, реальні збитки та перелік пошкодженого майна в результаті експлуатації автомобіля після ДТП). Відповідач у відзиві наголосив на тому, що на даний час, виходячи з документів позовної заяви, невідомою є обставиною факт того, чи проведено на даний час (станом на 10.01.2022) ремонт автомобіля «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , чи не проведено, так як позивач не вказав, чи провів він ремонт, чи лише просить суму коштів для проведення ремонту автомобіля в майбутньому. Як зазначив відповідач, на момент ДТП 08.11.2020 його цивільно-правова відповідальність була застрахована діючим полісом № АР/0824557 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.10.2020, виданим страховиком страховою компанією «Гардіан». Даним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0824557 від 28.10.2020 він як страхувальник (особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована) [PERSON] , забезпечив свій власний транспортний засіб, яким керував у момент ДТП, автомобіль марки «Volkswagen Caddy», номерний знак [NUMBER] , і у разі настання страхового випадку за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) страховиком СК «Гардіан» відшкодовується майнова шкода з страховим лімітом до сто тридцять тисяч гривень. Однак позивач не вказав страховика і не пред`явив позовні вимоги до страховика. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Також відповідач у відзиві вказав, що відповідно до перекладу з чеської мови на українську мову фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.01.2021, зробленого перекладачем, позивач [PERSON] на момент звернення до суду 28.10.2021 не був власником пошкодженого транспортного засобу «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] . 25.01.2022 позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно з якою на підставі ст. 49 ЦПК України просить зобов`язати відповідача здійснити якісний ремонт автомобіля «Тоyоtа», номерний знак [NUMBER] , на спеціальному авторизованому сервісі «Тоуоtа» в місті Ужгороді з метою не втрати гарантії на автомобіль та його сервісу із заміною оригінальних автозапчастин. У заяві про зміну позовних вимог позивач вказує, що 15.01.2022 ним отримано відзив відповідача на його позовну заяву, а тому від ухвалив рішення змінити позовні вимоги, взявши до уваги обставини, зазначені відповідачем у його відзиві. Зауважує, що позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08.07.2019, є користувачем, а також перебував за кермом під час вчинення відповідачем ДТП автомобіля «Toyota», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок винної поведінки відповідача, що підтверджено постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020 у справі № 308/11882/20 йому, як користувачу транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень, нанесено матеріальну шкоду, яка виражається у придбанні пошкоджених автозапчастин та кузовному ремонті автомобіля. Враховуючи ту обставину, що відповідач вважає надуманою, роздутою, перевищеною та спотвореною суму реальних збитків, в тому числі ремонтних робіт, має намір змінити позовні вимоги. Позивач зазначає, що його автомобіль зазнав пошкоджень набагато більших, ніж відповідач зазначив у своєму відзиві, це зокрема права задня боковина (крило), дефект та заняття металу та складка металу, задня права дверка (дефект + пошкодження ЛФГ та вм`ятина з глибокими подряпинами, ручка задніх правих дверей (пошкодження + розлом), передня права дверка (дефект + зняття металу, ручка передніх правих дверей (накладок хрому), праве переднє крило (деформація + залом металу), передній бампер (незначне пошкодження ЛФП з правого боку (нижня частина), передній бампер (верхня частина) пошкодження ЛФП з правого боку, корпус дзеркала правого заднього виду пошкодження + подряпини, механізм дзеркала заднього правого виду (розлом корпуса + пошкодження). Позивач вказує, що відповідні документи будуть надані ним додатково. Зазначений пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль наявний у нього в кредиті, отриманому в Чеській Республіці, який він сплачує до сьогоднішнього дня, починаючи з липня 2019 року. Відповідні документи будуть подані позивачем додатково. Після ДТП, вчиненого відповідачем [PERSON] , ремонтні роботи щодо відновлення автомобіля не здійснювалися, про що позивач надає відповідні фото. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідачем відкидається варіант компенсації матеріальної шкоди щодо ремонту автомобіля позивач просить суд у відповідності до постанови, винесеної суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020, здійснити якісний ремонт автомобіля «Тоуоtа», номерний знак [NUMBER] , на спеціальному авторизованому сервісі «Тоуоtа» в місті Ужгороді з метою не втрати гарантії на автомобіль та його сервісу із заміною оригінальних автозапчастин. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за його позовом про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із зміненими позовними вимогами про зобов`язання вчинити певні дії без його участі, зазначивши, що змінені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій зазначив, що позивач подав до суду позов і просив суд стягнути з нього 215000 грн. за подряпину, яку він зробив внаслідок ДТП. 08.11.2020 його батько [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в м. Ужгород. Він повертався від батька з лікарні та допустив ДТП, у вчиненні якого розкаявся, готовий був відшкодувати матеріальну шкоду іншому автомобілю, але водій [PERSON] відмовився і пояснив, що він скористається своєю страховкою, хоча свій страховий поліс відповідач теж пропонував. Своє розбите дзеркало відповідач замінив, а подряпину [PERSON] вирішив сам відремонтувати. Відповідач вказує, що позивач з грудня 2020 року до квітня 2021 року неодноразово їздив за кордон на автомобілі «Toyota», номерний знак [NUMBER] , а якби пошкодження були значними, то перетин на такому автомобілі був би неможливим. У позові вказано, що нібито ремонт проводився у ТОВ «Карат Мотор», а пізніше позовні вимоги змінено і вказано, що ремонт можливо провести тільки в сервісі «Toyota». Позивач жодного разу до суду не з`явився, а він, не дивлячись на пандемію та воєнний стан, старався приїхати до суду, але оскільки суд обґрунтовано був зайнятий, то судові засідання не проводилися. Відповідач зазначає, що на даний час він просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача не підтримує та просить поданий позов залишити без задоволення. За приписами частини першої, другої, восьмої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 08.11.2020, о 10 год. 30 хв., на автодорозі Київ-Чоп, М06, 800 км, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак [NUMBER] , при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota», номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та вчинив з ним зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Ужгородський міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020 року (справа № 308/11882/20), що набрала законної сили 21.12.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого\~статтею 124 КУпАП\~, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08.07.2019, переклад якого з чеської мови на українську мову здійснено дипломованим перекладачем [PERSON] , позивач [PERSON] є користувачем автомобіля «Toyota», номерний знак [NUMBER] , та перебував за кермом цього автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.11.2020 за участю відповідача. З наявного у матеріалах справи рахунку на оплату № ВИР0021643 від 27.04.2021, виданого ТОВ «Карат Мотор», де постачальник ТОВ «Карат Мотор», а покупець Iurii Riabych, вбачається, що згідно з наказом-нарядом № КМ00106129 від 05.01.2021, вартість запчастин та кузовного ремонту автомобіля «Toyota Proace Verso», номерний знак [NUMBER] , становить 215514,88 грн., з яких: вартість запчастин 180873,49 грн.; вартість кузовного ремонту 34641,39 грн. Вказаний рахунок містить прохання здійснити оплату упродовж п`яти банківських днів з моменту видачі рахунку. Також до вказаного рахунку на оплату позивачем додано ремонтну калькуляцію № 703 від 27.04.2021. Матеріалами справи встановлено, на час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Caddy», номерний знак [NUMBER] , була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0824557 від 28.10.2020. Страховиком згідно з цим полісом є ТОВ «Страхова компанія «Гардіан», страхувальником [PERSON] , страхова сума на одного потерпілого з шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 130000 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР) передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР. До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон № 1961-IV. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах майнова шкода завдана позивачу в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із заяв по суті справи вбачається, що позивач не звертався до страхової компанії з заявою про відшкодування шкоди та вибрав спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовом і з урахуванням змінених позовних вимог просить суд зобов`язати відповідача здійснити якісний ремонт автомобіля «Тоyоtа», номерний знак [NUMBER] , на спеціальному авторизованому сервісі «Тоуоtа» в місті Ужгороді з метою не втрати гарантії на автомобіль та його сервісу із заміною оригінальних автозапчастин. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту з урахуванням змінених позивних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії не відповідає способу, встановленому законодавством для цих правовідносин. Виходячи із практики, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, належним способом захисту у даному випадку є вимога\~позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої йому в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) страховиком, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, та яка зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] з урахуванням змінених позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії слід відмовити у зв`язку з обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed