Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] (далі позивач) з позовом до Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» (далі відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.07.2022 просить: -поновити на роботі позивача на посаді старшого наукового співробітника Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця»; -стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2022 по дату прийняття судового рішення у справі з розрахунку 1\~241 грн 64 коп за 1 (один) робочий день; -стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10\~000 грн 00 коп; -стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював на посаді старшого наукового співробітника Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», 17.03.2022 позивача звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього внутрішніми правилами трудового розпорядку. Як зазначено у позові, позивач вважає, що причиною його звільнення була публічна критика керівництва з його сторони, яку позивач вважав конструктивною. Також позивач вказує, що роботодавцем не роз`яснено як саме повинен виконувати свої обов`язки працівник в період дії воєнного режиму в регіоні, де ведуться активні бойові дії, що на думку позивача, унеможливлює його звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що позивача звільнено без законної на те підстави, позивач також просить суд стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як зазначено у позові, у зв`язку з незаконними діями відповідача, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач стверджує, що оскільки відповідач усупереч вимог чинного законодавства свідомо залишив позивача без засобів існування під час війни в державі, наражаючи своїми діями на небезпеку та загрозу життю і здоров`ю позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав та глибину душевних страждань позивача, з відповідача належить стягнути моральну шкоду. Ухвалою від 25.04.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 08.06.2022 представник відповідача надав до суду відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього внутрішніми правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Підставою для звільнення позивача стала доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства Хармак М.М. від 14.03.2022 та наказ про винесення позивачу догани від 09.08.2021. Як зазначено у відзиві 09.08.2021 згідно з наказом №105-к на підставі доповідної записки завідувача відділу історії Гетьманства Хармак М.М. від 04.08.2021 та доповідної записки старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства Ломко О.М. від 04.08.2021 позивачу була оголошена догана. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення позивач не оскаржував. 14 березня 2022 року позивач, перебуваючи на робочому місці, близько 10 години обізвав нецензурними словами завідувача відділу історії Гетьманства Хармак М.М., а також працівника відділу історії Гетьманства Ломко О.М., чим принизив їх честь і гідність. Позивачу було запропоновано надати пояснення з приводу факту порушень з його боку, що мали місце 14.03.2022, однак позивач відмовився, про що було складено відповідний акт про відмову від надання пояснень. Також у відзиві зазначено, що на території розташування робочого місця позивача, а саме у м. Батурин активні бойові дії не проводились, позивач працював в звичному режимі. Крім того, у відзиві вказано, що в Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» не створена первинна профспілкова організація, а тому отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації відповідно до ст. 43 КЗпП України не потрібно, а положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24.03.2022 не стосуються звільнення позивача, яке вдбулось 17.03.2022. 17 червня 2022 року представник позивача надав до суду заперечення на відзив, в якому вказав, що 14.03.2022 о 10 год 00 хв та 15.03.2022 упродовж всього дня позивач перебував вдома, ні з ким із співробітників Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» не бачився, оскільки в цей період за усним розпорядженням керівництва позивач виходив на нічні чергування відповідно до графіку, який був складений особисто завідувачем відділу історії Гетьманства Хармак М.М. Щодо акта про відмову від надання пояснень у запереченнях на відзив вказано, що позивачу не пропонувалось надати пояснення стосовно будь-якого порушення з його боку. Справжньою причиною звільнення позивач вважає розміщення ним в соціальній мережі Facebook повідомлення із критикою стилю роботи керівництва Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця». 20 червня 2022 року представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідно до графіку використання робочого часу на березень 2022 року 14.03.2022 та 15.03.2022 позивач повинен був працювати з 09 години до 18 години. Згідно з табелем обліку робочого часу за березень 2022 року, 14.03.2022 та 15.03.2022 позивач перебував на роботі, відпрацював 8 годин і йому за цей відпрацьований час позивачу нараховувалась заробітна плата. Щодо наданої до заперечення на відзив копії графіку чергування, представник відповідача стверджує, що такого графіку у Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» не існує і не існувало, ніким не затверджувався і не підписувався. Історія створення такого графіку викликає сумніви у сторони відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та запереченнях на відзив. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Також представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн 00 коп. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, надані у судовому засіданні покази допитаних у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , а також надані у судовому засіданні 05.08.2022 покази допитаних у якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для вирішення справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, та визнається сторонами що [PERSON] працював на посаді старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», що також підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача Серія [NUMBER] від 15.08.2005. Відповідно до п. 1.3 розділу І «Загальні положення» колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» на 2019 2022 роки, положення цього Колдоговору поширюються на всіх працівників Заповідника і є обов`язковими, як для Роботодавця, так і для кожного члена трудового колективу Заповідника. Договірні зобов`язання не можуть погіршувати становища працівників Заповідника порівняно до чинного законодавства України. Розділом ІІІ «Обов`язки членів трудового колективу» колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» на 2019 2022 роки встановлено, що кожен член трудового колективу зобов`язується, зокрема: дотримуватися правил внутрішнього трудового розпоряднику, сумлінно і якісно виконувати свої посадові обов`язки. Пунктом 3.11 додатку 2 до колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» - Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» одним із основних обов`язків працівників заповідника є гідно поводити себе, бути ввічливими і коректними з колегами, відвідувачами, утримуватись від дій, які заважали б іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки. У п. 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» встановлено, що невиконання або неякісне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, порушення трудової дисципліни, цих правил веде за собою накладення дисциплінарного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Згідно з п. 7.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» за ці порушення генеральний директор застосовує наступні дисциплінарні стягнення: догана, звільнення. Звільнення з роботи як дисциплінарне стягнення може бути застосоване як систематичне (без поважних причин) невиконання працівником покладених на нього обов`язків, грубе порушення цих правил, якщо до працівника раніше застосовували дисциплінарні стягнення або засоби громадського впливу, а також за прогул та у випадках передбачених КЗпП України. Прогулом вважається відсутність на роботі без поважної причини протягом трьох годин або поява на роботі в нетверезому стані (п. 7.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця»). Позивач ознайомлений з колективним договором, що підтверджується підписом позивача. З посадової інструкції старшого наукового співробітника Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», затвердженої генеральним директором 27.02.2017 судом встановлено, що старший науковий співробітник повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку, та несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією. Наказом генерального директора Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» [PERSON] від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » у зв`язку з систематичним порушенням норм етики та виявленням неповаги до колег, приниженням їх честі та гідності, вживанням на адресу колег ненормативної лексики та образливих слів, створенням конфліктних ситуацій, які заважають виконанню посадових обов`язків працівниками, що є порушенням п. 3.11 Правил внутрішнього розпорядку працівників Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» позивачу оголошено догану. Як зазначено у вказаному наказі підставою є: доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16/21/16, доповідна записка старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16-21/17, пояснююча записка [PERSON] від 06.08.2021. Відповідно до доповідної записки завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16/21/16 остання повідомила, що у відділі історії Гетьманства тривалий час триває напружена психологічна атмосфера, яку ініціює своєю поведінкою позивач. Як зазначено у доповідній записці позивач постійно висловлює своє невдоволення роботою старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства [PERSON] , а також молодшого наукового співробітника відділу археології [PERSON] , позивач обзиває їх нецензурними словами, принижує їх гідність, свідком чого є науковий співробітник відділу історії Гетьманства [PERSON] . У дні, коли старший науковий співробітник відділу історії Гетьманства [PERSON] є відповідальною особою у відділі Гетьманства, позивач відмовляється виконувати її розпорядження, що свідчить про відверту неповагу до [PERSON] . Також були випадки відвертої неповаги позивача до інших співробітників: музейного доглядача відділу археології [PERSON] , старшого музейного доглядача відділу історії Гетьманства [PERSON] , зокрема у присутності відвідувачів заповідника. Позивач також систематично висловлює невдоволення щодо роботи завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] . Згідно з доповідною запискою старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16-21/17 , остання протягом трьох років роботи у відділі історії Гетьманства зазнає моральної шкоди від позивача, який систематично проявляє агресію по відношенню до неї, вживаючи нецензурні та лайливі слова на підвищеному тоні голосу. Як зазначено у доповідній записці [PERSON] всі дії та слова позивача свідчать про порушення особистих немайнових прав [PERSON] , а саме: права на повагу до честі та гідності, недоторканість ділової репутації. Позивач неодноразово вживав по відношенню до [PERSON] неприпустимі слова, зокрема «недалека», «слабоумна», та інші, принижуючи честь та гідність [PERSON] перед колегами, піддаючи сумніву її професійні якості. Так, 31.07.2021 у присутності колег позивач підвищив голос, вживав нецензурні слова в адресу [PERSON] , відмовляючись визнавати, що остання була призначена виконуючим обов`язки по відділу історії Гетьманства на час відсутності [PERSON] . Також у записці [PERSON] вказано, що неодноразово під час проведення екскурсій по території [PERSON] фортеці позивач принижував та насміхався з [PERSON] у присутності екскурсантів. У своїй пояснюючій записці від 06.08.2021 позивач вказав, що з приводу факту приниження з його боку честі та гідності колег пояснити нічого не може, оскільки даного факту не пам`ятає. Згідно із зворотною стороною наказу від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » позивач з даним наказом ознайомився, що стверджується його підписом. Наказ від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » позивач не оскаржував. Відповідно до наказу генерального директора Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» Ребрової Наталії № 22-к від 15.03.2022 «Про припинення трудового договору» позивача звільнено 17.03.2022 з посади старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. У наказі № 22-к від 15.03.2022 «Про припинення трудового договору» вказано, що підставами звільнення позивача є наказ про винесення догани від 09.08.2021 № 105-к, доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4. Згідно з доповідною запискою завідувач відділу історії Гетьманства [PERSON] від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4 вказує, що у відділі історії Гетьманства з 01.01.2022 триває напружена психологічна атмосфера, яку ініціює своєю поведінкою позивач, який постійно висловлює своє невдоволення роботою керівництва закладу, критикує вказівки керівництва закладу та працівників відділу історії Гетьманства та відділу археології. Також у доповідній записці від 14.03.2022 [PERSON] зазначено, що 14.03.2022 позивач, перебуваючи на робочому місці, близько 10 години ранку, обізвав її нецензурними словами, а також працівника відділу історії [PERSON] , чим принизив їх честь та гідність. Свідками цієї зухвалої поведінки позивача були працівники відділу археології [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Як зазначено у доповідній записці від 14.03.2022 [PERSON] позивач також систематично висловлює невдоволення щодо її роботи, як керівника відділу. У зв`язку з систематичним порушенням норм етики та виявленням неповаги до колег, приниження їх честі та гідності, створенням конфліктних ситуацій, які заважають виконанню посадових обов`язків працівниками закладу, що є порушенням п. 3.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», має дисциплінарне стягнення у вигляді догани від 09.08.2021 № 105-к. Відповідно до наявного в матеріалах справи акта № 1 про відмову від надання пояснень від 15.03.2022 11 год 15 хв, генеральним директором Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» [PERSON] , у присутності провідного інженера з кадрових питань [PERSON] , завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] , цей акт складено про відмову старшого наукового співробітника відділу історії [PERSON] від надання пояснень з приводу систематичного порушення норм етики та виявлення неповаги до колег, викладених у доповідній записці завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4. Допитана у судовому засіданні 05.08.2022 у якості свідка [PERSON] , показала суду, що вона працює у Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» на посаді завідувача відділу історії Гетьманства. Також свідок [PERSON] показала суду, що позивача звільнено з посади старшого наукового співробітника відділу Гетьманства за допущення останнім ряду етично-моральних порушень. З позивачем неодноразово проводились бесіди щодо неналежної поведінки останнього по відношенню до співробітників закладу та відвідувачів, які жалілись на поведінку позивача під час проведення екскурсій, відмовлялись від позивача як від екскурсовода, вимагали повернути кошти, сплачені за проведення екскурсій. Позивач неодноразово нецензурно ображав колег, принижував їх честь та гідність, був невдоволений колективом, відмовлявся готувати експозиції, хоча це входить до кола його посадових обов`язків. Свідок [PERSON] неодноразово писала доповідні записки директору з приводу неприпустимої поведінки позивача по відношенню до колег та відвідувачів. Також свідок [PERSON] показала суду, що співробітники готують повідомлення, які після відповідного рецензування дирекцією закладу, розміщують на сторінці Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» у соціальній мережі Facebook. 14 березня 2022 року позивач, перебуваючи на робочому місці почав виражатися нецензурною лайкою на адресу керівництва та співробітників закладу, оскільки позивач був невдоволений тим, як було відредаговано його замітку на офіційній сторінці заповідника у соціальній мережі Facebook. З огляду на наведене свідок [PERSON] була змушена написати відповідну доповідну записку директору закладу. 15 березня 2022 року керівник закладу викликала до себе усіх учасників конфлікту для надання пояснень, свідка було викликано по телефону. Однак коли свідок [PERSON] прибула для надання пояснень, позивач не прибув, директор повідомила свідка та присутню інспектора з кадрів [PERSON] , що директор також викликала і позивача, прочекавши годину, позивач так і не прийшов. Тому було складено акт про відмову позивача від надання пояснень. Також свідок [PERSON] показала суду, що були і інші випадки порушення позивачем обов`язку гідно поводити себе з колегами та відвідувачами, проте позивача лише попереджали про недопустимість такої поведінки, та до відповідальності позивача було притягнуто лише у серпні 2021 року, та звільнено у березні 2022 року за систематичне порушення обов`язків. Щодо графіку роботи заповідника свідок [PERSON] показала суду, що після початку війни у лютому 2022 року, режим роботи закладу було змінено, та визначено наступний графік роботи з 09 години до 18 години з понеділка по п`ятницю, оскільки до війни заповідник працював без вихідних та у кожного з співробітників були свої вихідні дні. Щодо нічних чергувань свідок показала суду, що в закладі працюють сторожі та співробітники державної служби охорони, співробітники заповідника до охорони закладу, тим більше у нічний час після початку війни не залучались. Активні бойові дії на території, де розташований заповідник не велись. Допитана у судовому засіданні 05.08.2022 у якості свідка [PERSON] показала суду, що вона працює у Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» на посаді старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства, та позивач неодноразово привселюдно ображав її як спеціаліста та як жінку, у присутності відвідувачів робив зауваження щодо зовнішності свідка та її якостей як співробітника закладу. Позивач вимагав, щоб співробітники, звертаючись до нього, називали його «ясновельможний» та «Бог», ображав усіх співробітників нецензурними словами, поводився зверхньо по відношенню до інших, зневажливо ставився до жінок, посадові обов`язки старшого наукового співробітника не виконував, зокрема не приймав участі у проведенні експозицій. Свідок неодноразово доповідала керівництву про таку ганебну поведінку позивача. Також свідок [PERSON] показала суду, що після початку війни почали більш активно вести сторінку в соціальній мережі Facebook, та позивач, який раніше відмовлявся від надання відповідних заміток, у березні 2022 року підготував пост, який було відредаговано. Позивач розлютився з цього приводу, почав усіх ображати, виражатись на адресу присутніх та керівництва нецензурною лайкою. Допитана у судовому засіданні 05.08.2022 у якості свідка [PERSON] показала суду, що вона працює у Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» на посаді провідного інженера з кадрових питань та 15.03.2022 її було запрошено до службового кабінету директора бути присутньою під час надання пояснень з приводу подій, які мали місце 14.03.2022. Позивач для надання пояснень не прибув, директор повідомила, що позивач також викликався, прочекавши позивача, потім склали акт про відмову позивача від надання пояснень. Також свідок [PERSON] показала суду, що позивача звільнено за систематичні порушення, оскільки перед цим у 2021 році була винесена догана, у березні 2022 року безпосередній керівник позивача звернулась із службовою запискою про те, що 14.03.2022 на робочому місці сталась конфліктна ситуація, а саме позивач був невдоволений роботою керівництва, нецензурно лаявся на адресу колег. Також свідок показала суду, що у червні 2021 року був проект наказу про винесення позивачу догани, однак обмежились лише проведенням бесіди з позивачем щодо його поведінки, та оскільки ситуація повторилась, стягнення було накладено у серпні 2021 року. Щодо графіку роботи заповідника свідок [PERSON] показала суду, що після початку війни у лютому 2022 року, режим роботи закладу було змінено, та визначено наступний графік роботи з 09 години до 18 години з понеділка по п`ятницю, оскільки до війни заповідник працював без вихідних та у кожного з співробітників були свої вихідні дні. Щодо нічних чергувань свідок показала суду, що в закладі працюють сторожі та співробітники державної служби охорони, наукові співробітники заповідника до охорони закладу у нічний час, навіть після початку війни не залучались. Активні бойові дії на території, де розташований заповідник не велись. Допитаний у судовому засіданні 17.08.2022 у якості свідка [PERSON] показав суду, що він працює у Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» у відділі археології. Також свідок показав суду, що у позивача постійно виникали конфлікти з керівництвом та більшістю колег, позивач лаявся, виражався нецензурною лайкою, зокрема у присутності відвідувачів, будь-яке зауваження в роботі сприймав негативно та бурхливо. Так, 14.03.2022 позивачу не сподобалась рецензія на його статтю і він почав лаятись на [PERSON] , використовуючи ненормативну лексику. Свідок [PERSON] зробив зауваження позивачу щодо недопустимості такої поведінки, однак позивач на це зважав. Також свідок показав суду, що у свідка були конфлікти на роботі з позивачем, позивач написав на свідка доповідну записку за відмову від проведення екскурсій, допуску на проведення яких свідок ще не мав, тому за результатами розгляду вказаної доповідної до дисциплінарної відповідальності притягнули позивача. Також свідок [PERSON] показав суду, що позивач 14.03.2022 та 15.03.2022 перебував на робочому місці, після початку війни режим роботи закладу було змінено, та визначено наступний графік роботи з 09 години до 18 години з понеділка по п`ятницю, оскільки до війни заповідник працював без вихідних та у кожного з співробітників були свої вихідні дні. Свідок показав суду, що вночі чергують співробітники охорони закладу, та державна служба охорони. Після початку війни м. Батурин окупований не був, активні бойові дії не велись, заповідник працював, однак відвідувачі не приймались. Допитаний у судовому засіданні 17.08.2022 у якості свідка [PERSON] показав суду, що працює у Національному історико-культурному заповіднику «Гетьманська столиця» юрисконсультом. Також свідок показав суду, що графік роботи закладу з 09 години до 18 години з понеділка по п`ятницю, заклад охороняють співробітники охорони, щодо залучення наукових співробітників до хорони закладу свідку нічого не відомо. Також свідок показав суду, що позивача звільнено за систематичне порушення обов`язків за результатами службового розслідування. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. За передбаченою пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставою працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать догана та звільнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, судам потрібно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин. При цьому, систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.03.2021 у справі №\~149/1568/19. При вирішенні даного спору, суд зауважує, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно з п. 1.3 розділу І «Загальні положення» колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» на 2019 2022 роки, положення цього Колдоговору поширюються на всіх працівників Заповідника і є обов`язковими, як для Роботодавця, так і для кожного члена трудового колективу Заповідника. Договірні зобов`язання не можуть погіршувати становища працівників Заповідника порівняно до чинного законодавства України. Розділом ІІІ «Обов`язки членів трудового колективу» колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» на 2019 2022 роки встановлено, що кожен член трудового колективу зобов`язується, зокрема: дотримуватися правил внутрішнього трудового розпоряднику, сумлінно і якісно виконувати свої посадові обов`язки. Пунктом 3.11 додатку 2 до колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» - Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» одним із основних обов`язків працівників заповідника є гідно поводити себе, бути ввічливими і коректними з колегами, відвідувачами, утримуватись від дій, які заважали б іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки. У п. 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» встановлено, що невиконання або неякісне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, порушення трудової дисципліни, цих правил веде за собою накладення дисциплінарного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Відповідно до п. 7.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» за ці порушення генеральний директор застосовує наступні дисциплінарні стягнення: догана, звільнення. Звільнення з роботи як дисциплінарне стягнення може бути застосоване як систематичне (без поважних причин) невиконання працівником покладених на нього обов`язків, грубе порушення цих правил, якщо до працівника раніше застосовували дисциплінарні стягнення або засоби громадського впливу, а також за прогул та у випадках передбачених КЗпП України. Прогулом вважається відсутність на роботі без поважної причини протягом трьох годин або поява на роботі в нетверезому стані (п. 7.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників колективного договору Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця»). Позивач ознайомлений з колективним договором, що підтверджується підписом позивача. З посадової інструкції старшого наукового співробітника Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», затвердженої генеральним директором 27.02.2017 судом встановлено, що старший науковий співробітник повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку, та несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією. Наказом генерального директора Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» [PERSON] від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » у зв`язку з систематичним порушенням норм етики та виявленням неповаги до колег, приниженням їх честі та гідності, вживанням на адресу колег ненормативної лексики та образливих слів, створенням конфліктних ситуацій, які заважають виконанню посадових обов`язків працівниками, що є порушенням п. 3.11 Правил внутрішнього розпорядку працівників Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» позивачу оголошено догану. Як зазначено у вказаному наказі підставою притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності є: доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16/21/16, доповідна записка старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства [PERSON] від 04.08.2021 № 01/1-16-21/17, пояснююча записка [PERSON] від 06.08.2021. Згідно із зворотною стороною наказу від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » позивач з даним наказом ознайомився, що стверджується його підписом. Під час судового розгляду справи позивач визнав, що наказ від 09.08.2021 № 105-к «Про оголошення догани [PERSON] » не оскаржував. Доказів оскарження даного наказу, визнання його незаконним чи скасування сторони суду не назвали та не надали. Відповідно до наказу генерального директора Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» Ребрової Наталії № 22-к від 15.03.2022 «Про припинення трудового договору» позивача звільнено 17.03.2022 з посади старшого наукового співробітника відділу історії Гетьманства за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. У наказі № 22-к від 15.03.2022 «Про припинення трудового договору» вказано, що підставою звільнення позивача є наказ про винесення догани від 09.08.2021 № 105-к, доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4. Згідно з доповідною запискою завідувач відділу історії Гетьманства [PERSON] від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4 вказує, що у відділі історії Гетьманства з 01.01.2022 триває напружена психологічна атмосфера, яку ініціює своєю поведінкою позивач, який постійно висловлює своє невдоволення роботою керівництва закладу, критикує вказівки керівництва закладу та працівників відділу історії Гетьманства та відділу археології. Також у доповідній записці від 14.03.2022 [PERSON] зазначено, що 14.03.2022 позивач, перебуваючи на робочому місці, близько 10 години ранку, обізвав її нецензурними словами, а також працівника відділу історії [PERSON] , чим принизив їх честь та гідність. Свідками цієї зухвалої поведінки позивача були працівники відділу археології [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Як зазначено у доповідній записці від 14.03.2022 [PERSON] позивач також систематично висловлює невдоволення щодо її роботи, як керівника відділу. У зв`язку з систематичним порушенням норм етики та виявленням неповаги до колег, приниження їх честі та гідності, створенням конфліктних ситуацій, які заважають виконанню посадових обов`язків працівниками закладу, що є порушенням п. 3.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», має дисциплінарне стягнення у вигляді догани від 09.08.2021 № 105-к. З досліджених\~судом доказів\~встановлено,\~що після\~порушення позивачем\~ трудової\~дисципліни вперше,\~а саме\~ в\~серпні 2021\~року,\~роботодавцем позивачу\~пропонувалося надати\~пояснення з\~приводу допущеного\~порушення,\~натомість згідно\~з наявними\~письмовими поясненнями\~позивач жодних\~пояснень не\~надав,\~зазначивши,\~щоз приводу факту приниження з його боку честі та гідності колег пояснити нічого не може, оскільки даного факту не пам`ятає. Оскільки підставою звільнення позивача є наказ про винесення догани від 09.08.2021 № 105-к, в якому зазначені причини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, який є чинним та доповідна записка завідувача відділу історії Гетьманства від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4,\~суд прийшов\~до висновку,\~про наявність\~доказів на\~підтвердженнянаявності підстав для звільнення позивача за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наявного в матеріалах справи акта № 1 про відмову від надання пояснень від 15.03.2022 11 год 15 хв, генеральним директором Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» [PERSON] , у присутності провідного інженера з кадрових питань [PERSON] , завідувача відділу історії Гетьманства Хармак М.М., цей акт складено про відмову старшого наукового співробітника відділу історії [PERSON] від надання пояснень з приводу систематичного порушення норм етики та виявлення неповаги до колег, викладених у доповідній записці завідувача відділу історії Гетьманства [PERSON] від 14.03.2022 № 01/1-16/22/4. Вказані письмові\~пояснення позивача\~ та\~акт про\~відмову позивачавід\~надання пояснень\~від 15.03.2022 є належними та допустимими доказами факту фіксації відмови позивача, як працівника, від надання письмових пояснень, у зв`язку з чим відповідачем дотримано вимоги ст. 147, 149 КЗпП України при накладенні на позивача як першого дисциплінарного стягнення у вигляді догани, так і після фіксації другого факту порушення трудової дисципліни позивачем після застосування до нього першого дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Незважаючи на категоричне заперечення позивача, підстав ставити під сумнів відповідні вимоги та акт про відмову позивача від надання пояснень у суду не має, оскільки вони не суперечать вимогам трудового законодавства, свідчать про дотримання відповідачем положень ст. 149 КЗпП України та узгоджуються також з поясненнями допитаних в ході судового розгляду свідків, попереджених, зокрема, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання. Статтею 151 КЗпП України встановлено, що якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Отже, зі спливом зазначеного річного строку працівник вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення, лише за умови, що протягом цього строку на працівника не буде накладене нове дисциплінарне стягнення. Тобто дисциплінарні стягнення погашаються, якщо протягом року після їх застосування працівник не порушив дисципліну знову. У разі повторного порушення трудової дисципліни в межах річного строку перше дисциплінарне стягнення не втрачає свою юридичну силу до тих пір, поки не мине річний строк з дня накладення другого дисциплінарного стягнення, або ж якщо ці стягнення не будуть зняті достроково роботодавцем. При вирішенні даної справи суд також бере до уваги про відсутність доказів того, що дисциплінарне стягнення, накладене на позивача 09.08.2021 станом на день звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України скасоване або втратило юридичну силу за давністю. З урахуванням положень статті 151 КЗпП України станом на день звільнення 17.03.2022 позивач мав одне незняте дисциплінарне стягнення у виді догани, тому у відповідача були правові підстави для звільнення позивача, який вдруге допустив порушення трудової дисципліни, за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з подальшим систематичним невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, як працівника, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. При цьому суд зауважує, що оскільки в заповіднику не створено первинної профспілкової організації, попередня згода виборного органу профспілки на звільнення позивача не була потрібна. Таким чином, на підставі викладеного вище, оскільки [PERSON] не виконував без поважних причин покладені на нього трудові обов`язки, у зв`язку з чим наказом відповідача притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте вжиті заходи не дали позитивних наслідків і позивач знову допустив невиконання своїх трудових обов`язків, суд приходить до висновку, що звільнення відбулося з дотриманням положень трудового законодавства, у зв`язку з чим підстави для поновлення позивача на попередньому місці роботи відсутні. Оскільки судом не задоволено вимоги про поновлення на посаді, у суду також відсутні й підстави для стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які, є похідними від вимог про поновлення на посаді. Щодо тверджень позивача, що він 14.03.2022 та 15.03.2022 не перебував на робочому місці, а був вдома, оскільки мав вихідні дні за нічні чергування в заповіднику, суд зауважує, що дані доводи спростовуються показами свідків, допитаних під час судового розгляду, які показали суду, що жодних графіків чергувань науковими працівниками заповіднику не існувало та не існує, охорона території здійснюється нічними сторожами та співробітниками державної служби охорони. Крім того, факт перебування позивача на робочому місці 14.03.2022 та 15.03.2022 підтверджується наявним в матеріалах справи табелем обліку робочого часу за березень 2022 року та графіком використання робочого часу на березень 2022 року, які затверджені генеральним директором Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця». Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Пунктом другим\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~визначено,\~що у\~разі відмови\~в позові\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на позивача. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112). Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу на суму 3\~000 грн 00 коп представником відповідача надано копію договору про надання правничої допомоги № 3-05/22 від 24.05.2022, укладеного між адвокатом Антоненком Ігорем Євгенійовичем та Національним історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця» во особі генерального директора Ребрової Наталії Борисівни, предметом якого є надання правничої допомоги в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в усіх судах України щодо захисту інтересів Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» в цивільній справі № 695/810/22 за позовом [PERSON] про поновлення на роботі шляхом: усного та письмового консультування з юридичних питань; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв, тощо; надання правничої допомоги шляхом особистої участі та представництва Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» в судах України. Відповідно до п. 4.1 договору про надання правничої допомоги № 3-05/22 від 24.05.2022 загальна вартість договору становить 6000 грн 00 коп. За послуги, зазначені в п.1.1 цього договору Клієнт сплачує адвокату за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції 3000 гривень. Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які відповідач поніс, і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи загальна сума витрат становить 3\~000 грн 00 коп. Сторона позивача під час судового розгляду справи жодних заперечень щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу не надавала. Таким чином на підставі викладеного вище, дослідивши надані стороною відповідача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді, враховуючи результати розгляду справи у суді, та беручи до уваги, що підстави для застосування положень ч. 4 ст. 141 ЦПК України відсутні, суд приходить до висновку стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн 00 коп. Вказане відповідатиме критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Outcome: approved