Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 1600 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 року до досягнення ним 23-х років за умови продовження його навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є сином відповідача [PERSON] . 23.11.2002 року Кремнівським відділом реєстрації актів цивільного стану був зареєстрований шлюб між його матір`ю [PERSON] та відповідачем. 08.11.2005 року шлюб між батьками було розірвано. Весь час до повноліття позивач проживав разом із матір`ю, аліменти відповідач виплачував у сумі приблизно 1500 грн. в місяць, але більш ніякої допомоги, спілкування, ніякою участі у житті позивача відповідач не приймав. Станом на теперішній час [PERSON] є студентом 1 курсу будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова денної форми навчання з 14.09.2020 до 30.06.2024 на бюджетній основі. Оскільки його мати не працює, стипендію позивач не отримує, коштів не вистачає. Відповідач матеріальної допомоги на утримання не надає. Також позивач зазначає, що відповідач є працездатним та продовжує працювати, проте місце роботи його не відоме. Відповідач отримує шахтарську пенсію, в додаток до основного місця роботи. Має двох неповнолітніх доньок, приблизно тридцяти років кожна, аліментів нікому не сплачує. Отже вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання позивача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.10.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. На виконання зазначеної ухвали позивачем надана до суду позовна заява, в якій він просив стягнути з відповідача [PERSON] на його утримання аліменти у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 до досягнення ним 23-х років за умови продовження його навчання. Ухвалою судді від 26.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення навчання. Зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що він потребує матеріальної допомоги, та не отримує стипендію за місцем навчання. Також зазначив, що він дійсно є батьком позивача [PERSON] , отримує пенсію за віком. Інших джерел надходження коштів не має. Посилання позивача, що він є працевлаштованим вважає безпідставними та необґрунтованими. Зауважив, що він не проти допомагати своєму синові на навчання у розмірі 1000 грн. В подальшому позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій висловив свої заперечення стосовно тверджень відповідача щодо розміру аліментів, який може сплачувати батько на утримання сина. Зазначив, що він проживає у гуртожитку та сплачує щомісячно 520 грн. за оренду кімнати. Посилаючись на положення Сімейного кодексу України, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і враховуючи прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 грудня 2021 року, просив суд стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1240,50 грн щомісячно, починаючи з 01.10.2021 до досягнення ним 23-х років за умови продовження його навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача аліменти на навчання у розмірі 1240,50 грн. з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, просив справу розглянути без його участі. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції Луганської області 25.03.2003 серія [NUMBER] . Наказом №730-03 від 05.09.2020 року позивача [PERSON] зараховано на 1 курс будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова денної форми навчання, бюджетна основа. Термін навчання з 14.09.2020 року до 30.06.2024 року. Зазначений факт підтверджується довідкою №2344 від 16.06.2021 року за підписом декана факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. Згідно довідки про доходи від 24.12.2021 № 8/759 за підписом ректора Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова в період з вересня 2021 року по листопад 2021 року позивач не отримував доходів в університеті. Крім того, судом встановлено, що 12.09.2020 року між [PERSON] та навчальним закладом в особі директора укладено договір найму житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] . Згідно квитанції від 05.09.2021 року позивачем на виконання умов укладеного договору сплачено 1560,00 гривень. Що згідно змісту відповіді на відзив становить плату за 3 місяці проживання (по 520 гривень на місяць). Також згідно довідки від 22.12.2021 №684 мати позивача, [PERSON] в період з 17.11.2020 року по 10.11.2021 року перебувала на обліку Кремінського районного центру зайнятості як безробітна. Інших документів позивачем до суду не надано. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У вказаній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При цьому обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні ПФУ в Луганській області та отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року складає 22 055,42 гривень (з липня 2021 року по листопад 2021 року розмір щомісячної пенсії складає 3674,17 грн., грудень 2021 року - 3684,57 грн.). Разом із тим, зазначені обставини не звільняють відповідача у повному обсязі від обов`язку надання матеріальної допомоги позивачу, однак впливають на розмір такої допомоги. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття. При цьому суд зауважує, що обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків, та те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини. Судом взято до уваги, що відповідач є пенсіонером за віком, а мати позивача не працює та у період з 17.11.2020 року по 10.11.2021 року перебувала на обліку як безробітна особа, проте такі обставини самі по собі не свідчать про повну відсутність можливості у батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання та не звільняє їх від обов`язку надавати матеріальну допомогу синові. Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на навчання в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, що відповідає принципам співмірності та справедливості. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує той факт, що повнолітній [PERSON] здобуває вищу освіту, навчається на денній формі на бюджетній основі, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, та те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1000,00 грн. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також часткове визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 366,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст.182, 183, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial