Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Тарасов Д.С., через систему «Електронний суд», звернулися до Садгірського районного суду м. Чернівці із заявою про встановлення факту смерті матері заявниці - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що мати заявниці [PERSON] фактично проживала разом із нею в місті Червонопартизанськ Луганської області під час проведення антитерористичної операції, за адресою: [ADDRESS] . Однак, [INFO] , після тривалої хвороби, мати померла, у віці 82 роки, причина смерті, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 67 від 05.11.2021- хронічна недостатність кровообігу, кардіосклероз атеросклеротичний. Встановлення факту смерті для заявниці має юридичне значення, оскільки вона бажає отримати свідоцтво про смерть українського зразка та грошові виплати у вигляді допомоги на поховання, які передбачені українським законодавством. Вказує, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. З посиланням на відповідні норми просить суд встановити, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Дронівка Глушківського району Курської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] , у віці 82 років, в м. Червонопартизанськ Луганської області, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, кардіосклероз атеросклеротичний. Така заява, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.07.2022 передана на розгляд головуючого-судді Асташева С.А. Ухвалою судді від 18.07.2022 відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] та призначено до судового розгляду на 20 липня 2022 року, про що повідомлено сторони (а.с.23). У зв`язку із неявкою сторін, судове засідання відкладено на 27 липня 2022 року. 25.07.2022 на адресу суду надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору від представника заявниці [PERSON] , яке ухвалою суду від 27.07.2022 року задоволено та залучено до участі у справі, в якості заінтересованої особи, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Розгляд справи відкладено на 03 серпня 2022 року, про що повідомлено сторони та, зокрема, залучену заінтересовану особу. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] усудове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте від представника 19.07.2022 та 22.07.2022, через систему Електронний суд, подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, у порядку письмового провадження, наполягали на задоволенні заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, усудове засідання участь представників не забезпечили, жодних заяв не скерували. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням неявки учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані докази, вважає що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 10 листопада 2000 року Червонопартизанським МВМ м. Свердловськ Луганської області, [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Дронівка Глушівського району Курської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). Судом встановлено, що [PERSON] являлася матір`ю заявниці [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 липня 1962 року та даними довідки про одруження № 133 від 23 травня 1996 року щодо зміни прізвища заявниці з « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку із укладенням шлюбу (а.с.12-13). У відповідності даних лікарського свідоцтва про смерть № 67 від 05.11.2021 та довідки про причину смерті № 67 від 05.11.2021, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у м. Червонопартизанськ, причина смерті «хронічна недостатність кровообігу, кардіосклерозатеросклеротичний» (а.с.17-18). Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки, [PERSON] , [INFO] , громадянка України, померла [INFO] у місті Червонопартизанськ м. Свердловськ Луганської Народної Республіки (а.с.19). У відповідності до листів Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 22.04.2021 року № 987/0/208-21, 985/0/208-21 щодо особливостей розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зазначено, що особи, які звертаються із заявою до суду про встановлення факту смерті, письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не вимагається. Враховуючи викладене, дана заява про встановлення факту смерті особи подана без відмови органу ДРАЦС у проведенні державної реєстрації смерті особи. За правилами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до приписів «Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть», затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Згідно із ст.18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», на території населених пунктів Довжанського району Луганської області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області було визнано тимчасово окупованою територією. Також було визнано такою територією м. Червонопартизанськ (Вознесенівка) Луганської області. Згідно постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» (зі змінами), перейменовано населені пункти та райони у Луганській області, зокрема місто Свердловськ на місто Довжанськ; Свердловський район на Довжанський район. У відповідності до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів по справі необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права Зокрема у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and others v. Moldova and Russia») Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. При цьому, розгляд судами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. Європейський суд з прав людини, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За цих обставинне дивлячись на те, що надані заявницею медичні документи та документи щодо смерті [PERSON] видані органами на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, такі документи, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи. В силу наведеного хоча і наявні у заявниці документи про смерть матері - є недійсними і не створюють правових наслідків, однак надають суду можливість встановити факт смерті у певний час та у певному місці. У п. 1 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] та лікарське свідоцтво про смерть видано на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, такі документи (в т.ч. свідоцтво про смерть) є недійсними і не створюють правових наслідків. При цьому, встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України породжує юридичні наслідки для заявниці, яка не маючи можливості встановити факт смерті матері, отримати документи встановленої форми про смерть та на їх підставі зареєструвати смерть своєї матері, не може оформити відповідні соціальні пільги, передбачені діючим законодавством України. Чинним законодавством України не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті особи та заявниця не має іншої можливості одержати необхідні документи, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті у судовому порядку, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про неможливість отримання на території, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті її матері [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі наведеного,

Outcome: approved