Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

26 червня 2010 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , зареєстрований 26 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 165, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.06.2010. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2007. [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.02.2018. Згідно з висновком органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 27.07.2022 (далі - Висновок), визнано за доцільне: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з урахуванням його думки, разом з батьком [PERSON] ; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Висновком також встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.07.2022, складеного працівниками Служби у справах дітей - батько [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , це двоповерховий квартирний будинок з усіма зручностями площею 60 кв.м, з газо- та водопостачанням і складається з 2-х кімнат. Для виховання, навчання та розвитку хлопчика створено такі умови: є окрема кімната, письмовий стіл, шафа для одягу, комп`ютер, шкільне приладдя, в достатній кількості сезонного одягу та взуття. Зроблено косметичний ремонт, чисто, охайно. За адресою [ADDRESS] проживає мати [PERSON] разом із донькою [PERSON] . Умови проживання сім`ї - задовільні. За актом обстеження умови проживання дитини належні, дівчина має окрему мебльовану відповідно до потреб кімнату, в якій облаштовано місце для сну, занять та відпочинку; забезпечена одягом, взуттям, іншими необхідними речами, в т.ч. іграшками, книгами; помешкання та територія навколо нього безпечні для дитини; в наявності продукти харчування в достатній кількості; демонструє емоційний контакт та довірливі стосунки з мамою, обіймає її, посміхається, відкрито говорить про свої бажання, не виявляє ознак страху, тривожності чи пригніченості. При спілкуванні з працівниками Служби [PERSON] поводила себе вільно, легко включалась в спільну активну діяльність - розмовляла, грала в ігри; дівчина виглядає радісною та позитивно налаштованою. Загрози життю та здоров`ю дитини не виявлено. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Обставин, що перешкоджають пред`явленню даного позову, визначених частиною другою зазначеної статті, судом під час розгляду справи не встановлено. Судом, відповідно до ст. 112 СК України, з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Зважаючи на вказані обставини, суд визнав недоцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя у даній справі. Враховуючи неможливість примирення сторін, та виходячи із закріпленого у статті 24 СК України принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про розірвання шлюбу. Стосовно вимоги про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з наведеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання [PERSON] . Стосовно вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з Висновком [PERSON] висловив свою думку щодо проживання з батьком. За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. За визначенням ст. 1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною другою статті 18 Закону № 2402-ІІІ визначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства випливає, що суд може визначити місце проживання дитини, що досягла 14 років, виключно за її вибором. Водночас суд підкреслює, що визначення місця проживання дитини, яка досягла 14 років, спрямоване лише на гарантування її прав, передбачених Конвенцією та Законом № 2402-ІІІ, до досягнення повноліття, проте не обмежує її у подальшому вільному виборі місця проживання. Виходячи з наведеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування, прийнятий з урахуванням думки [PERSON] , суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання [PERSON] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отжепозов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 05.07.2022 року № 19, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 1984,80 грн., отже половина цієї суми (992,40 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а решта підлягає поверненню позивачу у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved