Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

31 липня 2020 року позивач АТ «СК «ІНГО» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього грошові кошти в розмірі 30 747,95 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 27.01.2020 року на вул. Столичне Шосе (на з`їзді з мосту Південний) у м. Києві, сталась ДТП за участю автомобілів: «Фольксваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (відповідач), та «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування №640589244.19 з франшизою - 0,00 грн. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.02.2020, відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. Відповідно до рахунку-фактури № АС-00000491 від 06.02.2020 року - вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 67771,33 грн. Згідно з Звітом № 0016 від 2402.2020 року про оцінку автомобіля «Лексус» - вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 67778,82 грн. Матеріальний збиток складає 39023,38 грн. Позивач відшкодував потерпілому завдану шкоду в розмірі 67771,33 грн, та набув права зворотної вимоги до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика у розмірі розмірі фактично сплачених грошових коштів. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER] на момент скоєння ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу з франшизою - 2000 грн. Враховуючи це позивач звернувся до страховика відповідача із заявою про компенсацію суми страхової виплати за договором добровільного страхування у розмірі 39023,38 грн мінус 2000 грн франшизи. Сума вимоги складає 37023,38 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактично сплаченим страховим відшкодуванням та компенсацією ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у розмірі 30747,95 грн (67771,33-37023,38). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 7 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 65). У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, у встановлений строк відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 27.01.2020 року приблизно о 15 год. 40 хв. на вул. Столичне Шосе (на з`їзді Південного мосту в напрямку с. Козин) в м. Києві, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «LEXUS RX350», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.02.2020, по справі №752/2441/20, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення (а.с. 8-9). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «LEXUS RX350», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 20). 13.02.2019 року між [PERSON] , як страхувальником, та ПрАТ «АСК «Інго Україна», як страховиком, укладений Договір страхування №640589244.19 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків (а.с. 11-18). За умовами цього Договору страхування застрахованим транспортним засобом є «LEXUS RX350», д.н.з. [NUMBER] , страхова сума визначена як 729 270,00 грн, франшиза 0,00 грн. Постраждала [PERSON] звернулась до страховика ПрАТ «АСК «Інго Україна» із повідомленням про випадок від 28.01.2020 (а.с. 19) та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. На підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач надав звіт № 0016 від 24.02.2020 року про оцінку автомобіля «LEXUS RX350», д.н.з. [NUMBER] , який складений оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонда державного майна України МФ № 5871 від 05.04.2008) (а.с. 26-35, 57). У Звіті визначена вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 67778,82 грн. Матеріальний збиток складає 39023,38 грн. Крім того позивачем наданий рахунок-фактуру № АС-00000491 від 06.02.2020 року, складений ФОП [PERSON] , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 67771,33 грн (а.с. 22-23). Судом встановлено, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 67771,33 грн відповідно страхового акту №2345207 від 07.02.2020 року та платіжного доручення №2472 від 24.02.2020 року (а.с. 24,25). Обов`язкова цивільно-правова відповідальність водія «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АО/5908974 з франшизою - 2 000 грн (а.с. 10), яке виплатило позивачу оцінену матеріальну шкоду у розмірі 379023,38 грн (39023,38грн -2 000 грн франшизи). Таким чином, різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням, з боку ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» і компенсацією ТДВ «СК «Альфа-Гарант», склала 30747,95 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», з метою приведення у відповідність до вимог законодавства та згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 19.03.2020 року змінів своє найменування на АТ «СК «ІНГО», що підтверджується витягом зі Статуту та випискою з ЄДРЮЮ, ФОП та громадських формувань (а.с. 6-7). Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «LEXUS RX350», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved