Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Венеція Плюс» про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що між позивачем і ПП «Венеція Плюс» було укладено договір №03/2020 про тимчасову безвідсоткову фінансову позику від 01.06.2020 року на суму 160\~000 гривень. На виконання умов договору, позивач протягом 2020 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 160\~000 гривень. Дія договору закінчилася 31.12.2020 року, однак позичені кошти відповідач не повернув. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Однак, представник ПП «Венеція Плюс» відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжних доручень №28 від 02.09.2020 року, №03 від 01.06.2020 року та №06 від 10.06.2020 року [PERSON] здійснив ПП «Венеція Плюс» фінансову позику на загальну суму 160\~000 гривень (а.с. 3, 4). 01.06.2020 року між [PERSON] і ПП «Венеція Плюс» був укладений Договір про тимчасову безвідсоткову фінансову позику №03/2020, згідно якого останні отримали позику у розмірі 160\~000 гривень, строком до 31.12.2020 року (а.с. 5, 6). Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з\~ст.1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановивши наявність укладеного договору та платіжних доручень про перерахунок позивачем суми позики відповідачу, факт неповернення цих коштів на момент звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики.

Outcome: approved