Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Кредитна спілка «Наші люди» звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. \~ \~ \~ \~На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що між КС «Наші люди» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі кредитної лінії про надання коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту №1974-л від 30.01.2020 року. На виконання цього Договору Позичальник отримала кредит у розмірі 650000 грн., що підтверджується копіями видаткових касових ордерів. Порядок повернення кредиту та сплати процентів передбачений п.п.2.1, 2.3. та Розділом З Договору. Згідно п.3.1. Договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 46% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.2.1 та п.2.3 Договору Позичальник зобов`язувався повністю повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з дотриманням графіку платежів до 24.12.2020 року. Станом на 23.09.2021 року заборгованість Позичальника за договором складає 143580,56 грн. відсотків за користування кредитом та 649347,16 грн. основної суми кредиту. Згідно п.4.1 Договору для забезпечення виконання Позичальником зобов`язань загальномайновими поручителями виступають [PERSON] та [PERSON] . Згідно Договорів поруки №1974-л від 30.01.2020 року Поручителі зобов`язуються перед Кредитодавцем відповідати за грошовими зобов`язаннями [PERSON] , що випливають з кредитного договору №1974-л від 30.01.2020 року. 25.05.2021 року Кредитодавець звернувся до Позичальника та Поручителів з листами-вимогами стосовно сплати простроченої заборгованості. Проте, прострочену заборгованість сплачено не було. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Наші люди» 649347,16 грн. основної суми кредиту та 143580,56 грн. процентів за користування кредитом, а всього 792927,72 грн. Також просив стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 11893,92 грн. 14.01.2022 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Гінгуляком О.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначав, що згідно умов кредитного договору у формі кредитної лінії №1974-Л від 30.01.2020 року Кредитодавець надав Позичальнику кредит у формі кредитної лінії у розмірі 650000 грн. на строк з 30.01.2020 року по 24.12.2020 року зі сплатою 46% за період дії договору, а Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з дотриманням Графіку платежів. Аналізуючи Графік платежів, встановлено, що за період з 30.01.2020 року по 24.12.2020 року Позичальник зобов`язувався сплатити виключно відсотки за користування кретитом, загальна сума яких становить 267176,80 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем до позову, встановлено, що станом на 31.12.2020 року Позичальник сплатив всю суму коштів (відсотків) за процентною ставкою 46% в розмірі 273399,74 грн. Різниця між сумою коштів, яку Позичальник сплатив станом на 31.12.2020 року та сумою коштів, яку мав би сплатити, згідно Графіку платежів складає 6222,94 грн. Пунктом 2.10 кредитного Договору визначено, що кредит надається на умовах періодичної сплати процентів і сплати основної суми кредиту в кінці строку дії Договору. Тобто,\~за умовами\~кредитного Договору\~Позичальник зобов`язувався\~до 24.12.2020 року включно погасити відсотки за кредитним Договором та сплатити суму кредиту (650000 грн.). Зобов`язання в частині сплати відсотків за кредитним договором Позичальник виконав, однак не виконав зобов`язання в частині сплати суми кредиту (650000 грн.). Натомість, позивач в своїх позовних вимогах просить стягнути з відповідачів 649347,16 грн. основної суми кредиту та 143580,56 грн. процентів за користування кредитом, а всього 792 927, 72 грн. Тобто, позивач продовжує нараховувати відсотки за користування незважаючи на той факт, що строк, на який укладено кредитний Договір №1974-л від 30.01.2020 року закінчився 24.12.2020 року. Пунктом 10.1. кредитного Договору визначено, що даний Договір є чинним з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 24.12.2020 року, або в разі не своєчасного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником до моменту повної сплати Позичальником кредиту та відсотків. Відповідно випливає, що договір| є чинним в частині зобов`язання Позичальника повернути суму кредиту, оскільки користування кредитом було повернуто Позичальником 30.12.2020 року. Таким чином,\~вважає неправомірним\~здійснення подальшого\~нарахування позивачем процентів за кредитним Договором після спливу строку, на який його було укладено, а саме з 24.12.2020 року. При цьому, зазначав, що суму коштів, яку відповідач визнає як обов`язок повернути позивачу, становить 575217,16 грн. Вказана сума коштів випливає з наступного: 649347,16 грн. (сума залишку основної суми кредиту) - 74130 грн. де, (сума коштів, яка була перерахована Позичальником на рахунок Кредитодавця, 01.03.2021 року - 49130 грн., 31.03.2021 року - 24550 грн. та 11.06.2021 року 450 грн.) = 575217,16 грн. Щодо нарахування відсотків після спливу терміну дії кредитного Договору представник відповідачки зазначав про те, що у межах строку кредитування з 30.01.2020 року до 24.12.2020 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві відсотки за користування кредитними коштами та в останній день дії кредитного Договору повернути суму кредиту. Сума кредиту згідно умов Договору не була розділена частинами (з розстроченням). Виходячи із положень частиною 1 статі 1050 ЦК України, вважає, що подальше нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами є неправомірним, оскільки строк дії Договору закінчився, однак у відповідача залишився обов`язок повернути позивачу суму коштів кредитного Договору із нарахуванням процентів річних, передбачених ч.2 статті 625 ЦК України. З врахуванням викладеного, представник відповідачки просив прийняти рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь КС «Наші Люди» заборгованість за кредитним Договором у формі кредитної лінії №1974-Л від 30.01.2020 року в частині невиконаного зобов`язання щодо повернення суми кредиту, яка складає 575217,16 грн. В решті позовних вимог просив відмовити. 14.06.2022 року представником позивача [PERSON] подано до суду письмові пояснення, у яких представник звернув увагу на п.3.8 кредитного договору, відповідно до якого у випадку неналежного погашення кредиту позичальник сплачує відсотки щомісяця до повного погашення кредиту. Пунктом 10.1 кредитного договору також дублюється дане положення договору та вказується, що кредитний договір діє до повного повернення тіла кредита та відсотків по ньому. У свою чергу ст.1048 ЦК України передбачає, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, за відсутності іншої домовленості. У відносинах, що склалися між сторонами дане питання взагалі врегульовано пунктами кредитного договору, а саме щодо сплати процентів до повного погашення заборгованості, а не якоїсь дати. Вважає, що подані пояснення узгоджуються також із правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 18.01.2022 року у справі №910/17048/17, з якої вбачається правомірність нарахування процентів не до якоїсь дати, а до дня фактичного повернення коштів. В судове засідання представник відповідачки [PERSON] адвокат Гінгуляк О.М. не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, до якої долучив письмові пояснення, у яких зазначив, що посилання позивача на постанову ВП ВС від 18.01.2022 року у справі №910/17048/17 вважає недоречним, оскільки у вказаній постанові ВП ВС здійснила тлумачення про застосування положення частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», а не норми положення ст.1048 ЦК України, яка в свою чергу регулює питання спірних правовідносин у даній справі. За кредитним договором у формі кредитної лінії (договір, що є предметом розгляду справи), Закон України «Про іпотеку» не регулює спірні правовідносини. В даному випадку існують спеціальні норми Закону, які регулюють даний вид правовідносин, а саме ст.ст.1048, 1054 ЦК України, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, застосування Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.20 11 року у справі №910/17048/17, на яку посилається позивач, є недоцільним, оскільки як зазначалося вище, що в даній справі ВП ВС тлумачила зовсім іншу норму Закону, яка не відноситься до даних правовідносин. Щодо посилання позивача на п.п.3.8 та 10.1 Договору зазначав наступне. Так, пунктом 3.8 Договору визначено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів протягом строку надання кредиту, визначеного пунктом 2.1 цього Договору, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем. У разі порушення строків, передбачених п.2.1. або п.5.1.8 цього Договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця за процентною ставкою, передбаченою п.3.1 цього Договору, в останній робочий день поточного місяця до повної сплати суми кредиту. Пунктом 2.1 цього ж Договору визначено, що кредит надається строком з 30.01.2020 року по 24.12.2020 року. Позичальник зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з дотриманням Графіку платежів до закінчення строку, визначеного п.2.1. цього Договору (п.2.3. Договору). На підставі аналізу вищевказаних пунктів Договору вважає, що п.3.8 та п.п.2.1, 2.3 та Графік платежів (Додаток 1 до Договору) суперечить один одному, що свідчить про те, що Кредитодавець під час надання Позичальнику кредиту у формі кредитної лінії ввів Позичальника в оману (неконкретизоване становище) в частині нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом. Наявність у Договорі пунктів, які суперечать один одному, тобто мають різний правовий характер та зміст та/або суперечать нормам Закону визнаються нікчемними. Так, частиною 4 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що умови договору про надання фінансових послуг, що обмежують права клієнта порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Частиною 5\~цієї ж\~статті Закону\~передбачено,\~у разі\~виникнення неоднозначного\~тлумачення прав\~та обов`язків\~сторони за\~договором за\~участю споживача\~фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом (ч.6 статті 6 Закону). Умови які визначають підстави та порядок визнання правочинів та/або окремих їх положень (частин) нікчемними регулюється Цивільним Кодексом України. Зокрема частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.5 статті 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ч.1 ст.217 ЦК України). За таких обставин та враховуючи розбіжності в Договорі, що мають місце в пункті 3.8 Договору, який в свою чергу суперечить нормам Цивільного Кодексу України (ст.1054), враховуючи норми ч.ч.4, 5 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вважає, що до пункту 3.8 Договору необхідно застосувати норми ст.ст.215-217 ЦК України із застосуванням наслідків нікчемності. Просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме встановити нікчемність пункту 3.8 Кредитного договору у формі кредитної лінії №1974-Л від 30.01.2020 року та прийняти рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь КС «Наші Люди» заборгованість за кредитним Договором у формі кредитної лінії №1974-Л від 30.01.2020 року в частині невиконаного зобов`язання щодо повернення суми кредиту, яка складає 575217,16 грн. В решті позовних вимог просив відмовити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі. При цьому, посилаючись на положення п.п.3.8, 10.1 кредитного договору, відповідно до яких передбачено, що у випадку неналежного погашення кредиту позичальник сплачує відсотки щомісяця до повного погашення кредиту, а кредитний договір діє до повного повернення тіла кредита та відсотків по ньому, вважає, що нарахування позивачем відсотків згідно розрахунку є законним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили. Аналізуючи наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 30.01.2020 року між КС «Наші люди» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір у формі кредитної лінії про надання коштів у позику, в тому числі і на у мовах фінансового кредиту №1974-л від 30.01.2020 року, на виконання умов якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі 650000 грн., на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком з 30.01.2020 року до 24.12.2020 року (п.п.1, 2.1, 3.1 Кредитного договору). Факт видачі кредитних коштів у сумі 650000 грн. підтверджено видатковими касовими ордерами в період часу з 30.01.2020 року по 05.02.2020 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1974-л від 30.01.2020 року, станом на 23.09.2021 року загальна заборгованість по кредиту складає 792927,72 грн., з них 649347,16 грн. основної суми кредиту та 143580,56 грн. процентів за користування кредитом. З метою забезпечення повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, КС «Наші люди» уклала 30.01.2020 року договори поруки №1974-л з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до п.п.1.1, 1.2 п.1 та п.п.2.1, 2.2 п.2 Договорів поруки зобов`язалися відповідати за зобов`язаннями позичальника [PERSON] перед спілкою в обсязі 100% від суми цих зобов`язань, тобто за погашення кредиту в сумі 650000 грн., процентів за користування кредитом за ставкою 46% річних, а також за сплату штрафних санкцій та за відшкодування збитків, завданих спілці невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.13, ч.ч.1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Умовами договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитодавець може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (п.п.1.1-1.2). Згідно ч.1 ст.546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст.543 ЦК України). Так, з досліджених судом доказів установлено, що 30.01.2020 року між КС «Наші люди» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір у формі кредитної лінії про надання коштів у позику, в тому числі і на у мовах фінансового кредиту №1974-л від 30.01.2020, на виконання умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 650000 грн. З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055\~ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Таким чином, відповідачка [PERSON] була обізнана про умови надання коштів у позику, строки, суми та умови погашення заборгованості за кредитом, а також наслідки порушення взятих на себе зобов`язань. Факт видачі кредитних коштів у сумі 650000 грн. підтверджено видатковими касовими ордерами, а заборгованість за кредитним договором, а саме 649347,16 грн. основної суми кредиту та 143580,56 грн. процентів за користування кредитом, яка всього складає 792927,72 грн., підтверджено відповідним розрахунком. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості станом на 23.09.2021. В силу ст.554 ЦК України, боржник [PERSON] та поручителі [PERSON] і [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За договорами поруки від 30.01.2020 року №1974-Л, поручителі несуть солідарну з позичальником відповідальність перед кредитодавцем за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі, відповідно сума заборгованості по основній сумі кредиту та процентам підлягає стягненню з боржника солідарно з поручителями. З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved