Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

23.12.2021 року позивач КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7\~555 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 378 грн. 00 коп., інфляційне збільшення у розмірі 872 грн. 82 коп., пеню у розмірі 1\~905 грн. 52 коп.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР є балансоутримувачем гуртожитку по вул. Мукаша Салакунова, буд.10 у м. Дніпро. Відповідачі проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] та споживали послуги, що надавались КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР в період з 01.01.2020 року по 01.09.2021 рік. Станом на 01.09.2021 рік за відповідачами рахується заборгованість у розмірі 7\~555 грн. 43 коп., чим порушують право позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у встановлений законом строк, на досудові вимоги не реагують. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає 10\~711 грн. 77 коп., з яких: 7\~555 грн. 43 коп. основна заборгованість, 872 грн. 82 коп. інфляційне збільшення, 378 грн. 00 коп. 3% річних, 1\~905 грн. 52 коп. пеня. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 12.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідачу [PERSON] надсилалась копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви з додатками до неї, яка ним була отримана 14.07.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачу [PERSON] надсилалась копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви з додатками до неї, однак нею не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася, про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що КП «ЖИЛСЕРВІС-5»ДМР діє на підставі статуту, в особі Директора Файфер Сергія Миколайовича, наказ про призначення №19-к від 08.12.2020 року, який є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS] . Згідно довідки №169 від 22.07.2021 року, виданої директором КП ДМР «Жилсервіс-5», за адресою по [ADDRESS] зареєстровані відповідальний квартиронаймач [PERSON] , 1966 р.н., його дружина [PERSON] , 1969 р.н., син [PERSON] , 1989 р.н., донька [PERSON] , 1993 р.н., які та є споживачами послуг, що надаються КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР. Відповідно до довідки, виданої директором та бухгалтером КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР 14.09.2021 року, за особовим рахунком [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] рахується заборгованість за комунальні послуги, яка станом на 01.09.2021 року становить 7\~555 грн. 43 коп. На адресу відповідача [PERSON] директором КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР направлялись досудові вимоги 18.05.2021 року та 20.07.2021 року з вимогою сплатити нараховану заборгованість, які відповідачем у добровільному порядку виконані не були. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.15 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, згідно визначених у різні періоди відповідних тарифів за період з 01 січня 2020 року по 01 вересня 2021 року складає 10 711 грн. 77 коп., з яких: 7 555 грн. 43 коп. основний борг, 872 грн. 82 коп. інфляційне збільшення, 378 грн. 00 коп. 3% річних, 1 905 грн. 52 коп. - пеня. Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, які підтверджуються наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно наявності заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми боргу за надані послуги, за період з 01 січня 2020 року по 01 вересня 2021 року, в розмірі 7 555 грн. 43 коп. Вирішуючи решту заявлених вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних витрат за період прострочення з січня 2020 року по вересень 2021 року в сумі 872 грн. 82 коп., трьох відсотків річних за цей же період в сумі 378 грн. 00 коп. та пені у розмірі 1 905 грн. 52 коп. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що виникла за період з 01 січня 2020 року по 01 вересня 2021 року в розмірі 10 711 грн. 77 коп., з яких: 7 555 грн. 43 коп. основний борг, 872 грн. 82 коп. інфляційне збільшення, 378 грн. 00 коп. 3% річних, 1 905 грн. 52 коп. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати сплачений судовий збір в сумі 2 270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved