Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

14.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг ЗМР, в якому просить суд усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло за № [NUMBER] від 23.01.1996 року, посвідченого Комунарською районною адміністрацією, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . В 2013 році, за проханням доньки, позивач зареєстрував [PERSON] за власним бажанням в квартиру [ADDRESS] . Відповідач є його онуком. Після реєстрації онука в належній квартирі позивача, він жодного дня в квартирі не проживав, його речей в квартирі не має. Адреса місця проживання онука позивачу не відома. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі чинить йому перешкоди у праві власності на неї. [PERSON] несе додаткові витрати по квартирі. Ухвалою від 19.07.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Зазначеною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. 03.09.2021 року, на адресу суду, представником органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Білик Н.О. надані письмові пояснення, в яких зазначено, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Відомості про наявність іншого житла, яке належить відповідачу на праві власності, матеріали справи не містять. Отже втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання права у житло. У зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений судом своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Калашнікова В.Ф. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника. Просить суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Комунарською районною адміністрацією 23.01.1996 року, про що записано у реєстровій книзі за № 275 р. № 38274 від 23.04.1996 року (а.с. 8). Крім того, згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , власником квартири є [PERSON] (а.с. 9-10, зворот). Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , з 05.07.2013 року і по теперішній час. Згідно з актом від 13.07.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , у період з 05.07.2013 року і по теперішній час, не проживає (а.с. 12). Відповідач [PERSON] є онуком позивача [PERSON] . На момент розгляду справи [PERSON] є повнолітньою особою. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~зі ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, \~вимагає від нього додаткових матеріальних витрат. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача такими, що втратив право на користування житловим приміщенням. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстави для реєстрації відповідача [PERSON] у спірній квартирі. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судове рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, на вимогу позивача, може бути підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 461/3031/14-ц (провадження № 61-805 св 17). А, відповідно до\~ст. 13 ч. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved