Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

17.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визначити йому додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , мотивуючи тим, що він є спадкоємцем за заповітом та після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його рідна сестра. Відповідач по справі, шляхом реєстрації місця проживання з померлої за однім адресом. Позивачу не було відомо, що мати залишила на його ім`я заповіт, про це йому повідомила сестра [PERSON] , також він не знав про вимоги закону щодо строку та порядку прийняття спадщини. Коли позивач вирішив оформити спадщину і звернувся до приватного нотаріуса, йому було відмовлено у видачі свідоцтва через пропущення відповідного строку, тому він змушений звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу у його відсутності, а також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] до суду не з`явилась, надала заяву, в який визнала позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть № 352, [PERSON] , померла [INFO] в с.Калчева Болградського району Одеської області (а.с.7). При житті [PERSON] залишила два заповіти, а саме: - від 14 квітня 2008 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , якому заповіла житловий будинок із надвірними будівлями, присадибною ділянкою, що на день смерті буде належати їй та на що вона за законом матиму праве (а.с.9); - від 23 жовтня 2008 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , якій заповіла належні їй грошові заощадження, земельну ділянку розміром 2,1 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована за межами населеного пункту і перебуває у колективній власності МСК «Калчева» (а.с.35 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Тобто існування двох заповітів не суперечить діючому законодавству, тем більш що останній заповіт не охоплює майно зазначене в попередньому заповіті. Обидва заповіти чинні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41525470, сформованою приватним нотаріусом 17.09.2015 року [PERSON] (а.с.30). [PERSON] своєю особистою заявою в межах шестимісячного строку відмовилася від прийнятті спадщини за заповітом, заява зареєстрована за № 324 у вересні 2015 року (а.с.28), а ось інші спадкоємець за законом - відповідач по справі [PERSON] своєю заявою за № 323 від 17.09.2015 року прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с.27), також факт прийняття спадщини підтверджується її постійним місцем реєстрації з померлою за однією адресою по [ADDRESS] (а.с.6). Саме на підставі звернення відповідача [PERSON] приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. було заведеного спадкову справу № 147/2015, щодо майна померлої [PERSON] (а.с.26-50), з матеріалів якої вбачається, що [PERSON] 12.12.2017 року вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.49). Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок дочка померлої не отримувала, тобто право на майно охоплене в заповіті від 14.04.2008 року залишається не використаним. Так з довідки №86, виданої в липні 2015 року секретарем виконавчого комітету Калчівської сільської ради Карагуца О.М. за підписом голови Гречанли А.Є., встановлено, що у відповідності з записом в погосподарській книзі № 125 [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,21 га (а.с.29). В той час як відповідно до довідки № 99, виданої 15.08.2022 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, даний житловий будинок станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, до складу якого входили голова двору - [PERSON] , дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та онук - [PERSON] , тобто відповідно до цієї довідки у спадкоємця в житловому будинку є 1/5 частка, але суд в даному випадку не визначає обсяг спадкової маси, а тільки наявність спадкового майна. При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., йому постановою нотаріуса № 73/02.31 від 21.01.2022 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, через пропущення ним строку на звернення з заявою про прийняття спадщини (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у разі доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Необхідність вчинення нотаріусом дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, підстав для відступу від яких немає. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після її смерті, так як не був обізнаний про наявність заповіту на його ім`я. Про його наявність йому повідомила відповідачка, його сестра, вона знайшла заповіт випадково в документах матері. Також позивач проживає у будинку, який належав матері та вважав, що прийняв спадщину. Окрім цього в матеріалах спадкової справи, заведеною приватним нотаріусом Агбун М.І. у 2015 році, не має доказів здійснення нотаріусом виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Після смерті [PERSON] позивач фактично прийняв спадщину, шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Позивач документально не прийняв спадщину з поважної причина, а саме через необізнаність в наявності заповіту, а тому суд вважає що [PERSON] пропустив строк подачі заяви до нотаріальної контори з поважної причини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб На підставі викладеного,

Outcome: approved