Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

29.06.2022 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 01 грудня 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням суду від 13 вересня 2019 року шлюб між ними було розірвано. З серпня 2021 року син проживає разом із ним, він повністю опікується його інтересами, піклується про нього, турбується про його здоров`я, займається вихованням та розвитком, влаштував його до Шкарівського опорного ліцею - гімназії. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру перешкоджати відповідачу спілкуватися із сином. Однак, на даний час між ним та відповідачем склалися неприязні відносини, стали частими сварки, її недисциплінованість і безвідповідальність щодо догляду та здоров`я дитини ускладнюють їх усні домовленості, а син психологічно не готовий проживати із матір`ю. Він любить свого сина і має змогу забезпечити його усім необхідним, за їх адресою проживання створені найкращі умови для дитини, в сина є свій дитячий куточок, де він грається, є спальне місце, де він відпочиває, син забезпечений всіма необхідними речами для розвитку. Він, [PERSON] , має постійне місце роботи, нормований робочий день, характеризується позитивно на роботі і по місцю проживання, у нього сильний психологічний контакт із сином, прив`язаність один до одного. Проживання дитини разом із ним відповідає його інтересам, адже, він має можливість забезпечити сину належні умови для проживання, повною мірою займатися його вихованням, чого відповідач забезпечити не має можливості. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Просив в судовому порядку визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач - [PERSON] у підготовчому засіданні обставини викладені у позові підтримав та просив у судовому порядку визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , а судові витрати залишити за ним без відповідного відшкодування. Відповідач - [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, про дату час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги [PERSON] до неї визнає повністю та не заперечує щодо місця проживання дитини разом із батьком. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі - Онищенко Наталія Вікторівна, у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, подала до суду рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29 липня 2022 року за № 502 «Про вирішення судового спору між батьками щодо визначення місця проживання їх сина - [PERSON] » та зазначила, що орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Згідно із ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши учасників справи, оглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2017 року, від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, 20). 13 вересня 2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у справі № 357/3129/19, яке набрало законної сили 03.02.2020 (а.с. 17-19), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 18 лютого 2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, у справі № 357/937/22, винесено судовий наказ, який набрав законної сили 18.02.2022 ( а.с.16), про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 січня 2022 року і до досягнення сином повноліття. 19 травня 2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, у справі № 357/939/22, ухвалено рішення, яке набрало законної сили 21.06.2022 (а.с.7-9), про надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] , [INFO] , за кордон без згоди та супроводу матері - [PERSON] , [INFO] , терміном на чотири роки з дня набрання рішення законної сили. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 17.06.2022 № 15.2-03/7019 (а.с. 10), позивач - [PERSON] , [INFO] , та його син - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи (а.с.11,12,22-32,49) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із сином за однією адресою, за місцем проживання характеризується позитивно, має на праві власності нерухоме майно, працевлаштований, має постійний дохід, на обліку в лікаря - нарколога не перебуває, ознак хвороби немає, має достатній рівень батьківського потенціалу. Згідно інформації відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (а.с.45), відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29 липня 2022 року за № 502 «Про вирішення судового спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини» (а.с.49) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , яку вона повідомила в телефонному режимі, однак, при здійсненні працівниками Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради та Білоцерківського міського центру соціальних служб візиту за вказаною адресою до помешкання потрапити не вдалося, тому обстежити житлово - побутові умови у квартирі матері не було змоги, також, неможливо було встановити батьківський потенціал [PERSON] , оскільки на зустріч з психологом вона не з`явилася. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Виняткові обставини передбачені в ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом, у даному випадку, не встановлено наявності виняткових обставин передбачених ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, як щодо позивача так і щодо відповідача, тому суд вирішуючи питання щодо місця проживання дитини приймає до уваги: самостійний дохід сторін, матеріально-побутовий стан, відповідальність батьків при виконанні ними батьківських обов`язків, здійснення ними заходів щодо утримання, виховання, розвитку і лікування дитини та прихильність дитини до одного із батьків. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29 липня 2022 року за № 502 «Про вирішення судового спору між батьками щодо визначення місця проживання їх сина - [PERSON] » (а.с.49), орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Також, з даного рішення вбачається, що малолітній [PERSON] 13 липня 2022 року подав до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради заяву, в якій зазначив, що бажає проживати разом зі своїм батьком - [PERSON] . Також, суд враховує, що [PERSON] , [INFO] , станом на 29.06.2022 погодилася на проживання сина - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації батька, згідно договору, який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за № 198 (а.с.21), та 02.08.2022 подала до суду заяву про визнання позову щодо визначення місця проживання сина разом із батьком ( а.с.47). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає інтересам дитини та позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.1) та заявив клопотання про залишення даних витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved