Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, посилаюсь на те, що 04.10.2007 року було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2019. Від вказаного шлюбу народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини по причині постійних сварок та непорозумінь, на даний час проживають окремо, тому подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе. А також те, що неповнолітні діти проживають разом із батьком та перебувають на його утриманні при цьому мати самоусунулась від участі у житті дітей, не цікавиться ними, не утримує їх та не бере участі у їх вихованні, займається виключно своїм особистим життям. Крім того, відповідач проживає в гуртожитку, а відтак не в змозі забезпечити належні умови проживання та виховання дітей. Тому просив розірвати між ними шлюб, та встановити факт самостійного виховання неповнолітніх дітей. Від позивача до суду надійшла заява за змістом якої він вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Від відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечуючи проти їх задоволення. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач, уклали шлюбу 04 жовтня 2007 року, у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2019. Від вказаного шлюбу народилась спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Як встановлено, спільне життя у подружжя не склалося, сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині непорозумінь на побутовому ґрунті. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, тому враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Судом також встановлено, що неповнолітні діти, [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком, [PERSON] , який самостійно їх виховує та повністю утримує, без участі матері [PERSON] , крім того вони проживають у великому приватному будинку, діти забезпечені належними умовами для проживання, а саме одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами гігієни, іграшками тощо, у кожного з хлопчиків своя окрема кімната, яка належним чином облаштована для проведення там дозвілля та навчання. Після припинення з відповідачем фактичних шлюбних відносин за усною згодою сторін, їхні діти залишилися проживати разом з позивачем за його місцем проживання, а саме [ADDRESS] . Відповідачка самоусунулася від участі у житті дітей, не цікавиться ними, не утримує їх та не бере участі у їх вихованні, займається виключно своїм особистим життям. Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач, [PERSON] самостійно виховує та повністю утримує своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без участі матері дітей [PERSON] у їх вихованні та утриманні, тому вимоги про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved