Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони в шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що після укладення шлюбу вони з відповідачкою проживали добре на протязі тривалого часу. Але приблизно останні три роки відносини між ними погіршилися, так як відповідачка часто їздить на заробітки за межі України. На протязі тривалого часу вони разом не проживають і спільне господарство не ведуть. Фактично сім?ї як такої, між ними немає. Вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України. Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 30.11.1986 року у виконкомі Баня-Березівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис №20,що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 30.11.1986 року (а.с.3). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сім`ї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивач миритися не бажає, а відповідачка не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сім`ї суд не вбачає. Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка у поданій до суду заяві просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, та

Outcome: approved