Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування майна в якості спадкоємиці четвертої черги за законом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також кошти, що зберігаються на депозитному (банківському) рахунку № [NUMBER] . З 23.02.2012 року, померлий [PERSON] проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з позивачкою. Проживали вони в квартирі позивачки [PERSON] , що належить їй на праві власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до 16 Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак листом № 2219/02-14 від 05 липня 2019 року, її повідомили, що для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно буде надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім [PERSON] з пропущенням строку на прийняття спадщини, із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , яка залучена в якості співвідповідача по даному позову. А відтак позивачка звернулась до суду із позовною заявою, зі змісту якої просила встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] із [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю у період з 23 лютого 2012 року по день його смерті, а саме по [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.09.2020 р. зазначену позовну заяву направлено до Деснянського районного суду м. Києва, для розгляду за підсудністю. Постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2020, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02.09.2020, залишено без змін. Ухвалою від 15.07.2019 року Київським апеляційним судом було визначено підсудність вищезазначеної справи Деснянському районному суду м. Києва та здійснено направлення матеріалів цивільної справи - для розгляду за підсудністю. 13.01.2021 вищевказана справа надійшла на адресу Деснянського районного суду м.Києва та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року була передана в провадження судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 18.01.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. У підготовчому судовому засіданні від 03.03.2021 року, ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання суд залучив до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмету спору 16 Київську державну нотаріальну контору. У підготовчому судовому засіданні від 27.04.2021 року, ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Годня А.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Викладені судові дебати в письмовому вигляді надали суду для долучення до матеріалів справи. Відповідачка та її представник у судове засідання від 11.08.2022 не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В судовому засіданні від 01.12.2021, відповідачка та її представник - адвокат Олефіренко М.Й. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачка обіцяла квартиру покійного [PERSON] оформити на його племінницю - [PERSON] і вона спеціально тривалий час вводила всіх в оману і затягувала вирішення даного питання, а в подальшому звернулась до суду. Від представника Київської міської ради 09.03.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на той факт, що надані позивачкою докази не є достатніми для задоволення заявлених нею вимог та просили суд слухати справу у відсутності їх представника. Представник заінтересованої особи - 16 Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, на адресу суду направили копію матеріалів спадкової справи №408/19 померлого [INFO] [PERSON] , просили розглянути справу без участі їх представника, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності нез`явившихся осіб. Вислухавши вступне слово сторін та їх представників, заслухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов наступного висновку. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить: квартира [ADDRESS] , а також кошти, що зберігаються на депозитному (банківському) рахунку № [NUMBER] . Позивачка звернулася до 16 Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак листом № 2219/02-14 від 05 липня 2019 року, її повідомили, що для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно буде надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім [PERSON] з пропущенням строку на прийняття спадщини, із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідачка [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно зі ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для позивача встановлення вищезазначеного факту має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємиці за законом. Звертаючись до суду позивачка посилається на те, що проживала зі [PERSON] в квартирі [ADDRESS] спільно, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 лютого 2012 року по день його смерті - [INFO] . Факт постійного проживання позивачки та померлого [PERSON] як чоловіка та жінки у квартирі позивачки яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Доказами підтвердження є акт про постійно проживаючих осіб від 07 квітня 2020 року №07/04, що затверджений Головою правління ЖБК «Академічний-20» [PERSON] , згідно якого в квартирі [ADDRESS] протягом останніх 7 років постійно проживали та вели спільне господарство [PERSON] та [PERSON] , який помер вищевказаною адресою [INFO] . На зазначеному акті містяться підписи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами Позивача та проживають в будинку по [ADDRESS] . Крім того, той факт що разом з позивачкою з 2012 року проживав та вів спільне господарство [PERSON] підтверджується довідкою ЖБК «Академічний-20» від 07 квітня 2020 року № 06/04. Як вбачається з Договору №1 оренди квартири що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 01.08.2013, [PERSON] здав в строкове платне користування [PERSON] по лютий 2019 року, єдине житло, що належало йому на праві власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.10.2011 року. Згідно з Договором оренди квартири [ADDRESS] від 23.03.2019, [PERSON] здав в строкове платне користування власну квартиру [PERSON] .. Відповідно до Декларації №0001-Н02Т-2600 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу зазначено адресу проживання померлого [ADDRESS] . Виписка з медичної картки амбулаторно хворого [PERSON] містить аналогічне зазначення адреса місця проживання хворого. Факт смерті [PERSON] в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] в тому числі підтверджується копією матеріалів кримінального провадження та Постановою про закриття кримінального провадження. Як вбачається з наданих суду чисельних копій квітанцій про сплату комунальних послуг та з виписок банку, саме позивачкою здійснювались оплати, як за адресою власної квартири, так і за адресою належної померлому квартири [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18.06.2019 [PERSON] зверталась до Київської місцевої прокуратури №2 з заявою про видачу їй тіла померлого цивільного чоловіка [PERSON] , з яким вона проживала у цивільному шлюбі з 23.02.2012 року. Аналогічна заява від 18.06.2019 була подана відповідачкою [PERSON] до Київської місцевої прокуратури №2 з якої вбачається, що вона просила надати дозвіл на поховання двоюрідного брата [PERSON] його цивільній дружині - [PERSON] , з яким остання проживала у цивільному шлюбі з 23.02.2012 року, інших родичів у нього немає. Судом було допитано в якості свідків осіб, які надали наступні показання: Свідок [PERSON] показав суду, що він є другом сина позивачки - [PERSON] , у них нормальні відносини. Йомі відомо, що з початку 2012 року, позивачка проживала з [PERSON] до дня його смерті по просп. Григоренка. Вони всюди бували разом, у них були добрі відносини, вони були як подружжя, разом відмічали значні події життя. В червні 2015 року син [PERSON] одружився, на весіллі [PERSON] з [PERSON] були як подружжя. У сина [PERSON] народилася донька, яку [PERSON] сприймав як рідну онуку. Після переїзду [PERSON] , сина позивачки, він часто навідувався до [PERSON] та [PERSON] , який хворів і [PERSON] допомагала йому. [PERSON] здавав своє житло в оренду, а сам жив у [PERSON] , про це він повідомив свідку ще за життя. В суді свідок [PERSON] показала, що з позивачкою та померлим [PERSON] знайома з серпня 2013 року, оскільки в них орендувала квартиру. Вони проживали разом, вона їздила до них у гості в квартиру [ADDRESS] . Ввесь час поки вона жила, всі питання вирішувала з [PERSON] . [PERSON] був хворим на різні захворювання. Свідок вказує на те, що вона орендувала квартиру [PERSON] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] . При укладенні договору оренди брала участь також і [PERSON] . В суді свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] , з 23.02.2012 року і по день смерті [PERSON] проживав з [PERSON] як подружжя. Він бачив відносини між ними, вони подорожували, разом вели спільне господарство, долали разом життєві негаразди, були разом під час його весілля, народження і хрещення його доньки. [PERSON] був інвалідом 3 групи, саме [PERSON] допомагала коли він був у лікарні, допомагала здавати йому квартиру в оренду. Коли вони з сім`єю преїхали, він навідувався до [PERSON] з [PERSON] не рідше ніж один раз на місяць. Коли народилася його донька, то [PERSON] сприймав її за свою рідну онуку, дарував їй подарунки. На фото, яке йому надав для огляду представник позивачки , свідок впізнав [PERSON] серед інших гостів. В суді свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з 2012 року. [PERSON] з [PERSON] проживала ввесь час по день його смерті. Вона дружила із [PERSON] та [PERSON] , приходими в гості один до одного, була на весіллі сина [PERSON] , відмічали разом свята. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] йому допомагала, всі сприймали їх як чоловіка та дружину. У [PERSON] та чоловіка свідка була одна і та ж хвороба, вони спілкувалися між собою. [PERSON] з [PERSON] проживали разом по [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши отримані в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивачка [PERSON] з 23 лютого 2012 року проживала разом з померлим [PERSON] за адресою по [ADDRESS] , однією сім`єю по день його смерті,а саме по [INFO] . При цьому, суд не приймає в якості доказу показання допитаної в судовому засіданні якості свідка відповідачки [PERSON] , що позивачка з корисливих мотивів ввела в оману родичів померлого обіцяючи переоформити спадкову квартиру на племінницю [PERSON] з тих підстав, що вони суперечать встановленим судом в ході розгляду справи обставинам та спростовуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, а саме про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , у період з 23 лютого 2012 року по [INFO]. Разом з тим, суд вважає, що питання щодо набуття позивачкою права на спадкування за законом у четверту чергу повинно бути вирішено саме в межах спадкової справи в позасудовому порядку з урахуванням встановленого в судовому порядку факту та вимог ст.1258 ЦК України, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання за позивачкою права на спадкування майна померлого в якості спадкоємиці четвертої черги за законом. Вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадкування, що передбачено ст.1259 ЦК України, позивачкою не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: partial