Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачівтакими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою в [ADDRESS] та виселення. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до договору дарування від 07 квітня 2004 року, посвідченогоприватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 1238,йому належить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстровані позивач, син позивача [PERSON] , 1979 року народження та його малолітній син [PERSON] , 2015 року народження, місце проживання якого в будинку позивача зареєстровано без його відома. В будинку також проживає, але не зареєстрована дружина відповідача [PERSON] . Позивач фактично проживає за іншою адресою, так як між сторонами існують неприязні відносини. Відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні даним будинком, вони не є членами його сім`ї та добровільно не знімаються з реєстраційного обліку. На даний час у позивача скрутне матеріальне становище. Через невеликий розмір пенсії не має змоги лікувати хронічне захворювання очей, йому потрібні гроші на операції та взагалі гроші на прожиття. Бажає подати житловий будинок, але не може цього зробити, оскільки там проживає син із сім`єю. Вважає, що відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут може бити припинений. Із-за небажання добровільно виписатись та звільнити займане житло, порушено права позивача, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління з питань захисту міської ради міста Кропивницького. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Мазуренко Н.Ю. позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що позивач іншого житла немає, проживає у тих людей, хто прихистить. Відповідач зареєстрував місце проживання неповнолітнього сина без дозволу позивача. Чи є інше житло у власності відповідача не знає. Вважає, що оскільки син не є власником домоволодіння, припинився сервітут, його та неповнолітнього сина необхідно зняти з реєстрації та виселити. Наголосили на тому, що з сайту «Судова влада» йому стало відомо про розгляд справи щодо визначення місця проживання [PERSON] . Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 07 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 1238, позивачу належить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.7-8.12). В житловому будинку зареєстровані позивач, син позивача [PERSON] , 1979 року народження та його малолітній син [PERSON] , 2015 року народження. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності чи неправомірності вселення та реєстрації місця проживання відповідача та його неповнолітнього сина. В позові [PERSON] зазначив, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, але належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. В матеріалах справи є лише одна довідка Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про те, що 17.07.2019 виникла конфліктна ситуація між сторонами. Син не віддавав ключі відбудинку по [ADDRESS] , не пускав до домоволодіння та погрожував фізичною розправою. Крім того, позивач не надано відомостей щодо наявності у власності його та сина іншого нерухомого майна. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка перебуває у матеріалах справи, вбачається, що вона запитувалась по адресі, а не по особі, тому повної інформації про наявність нерухомого майна у відповідача не відображає. Інформація щодо наявності нерухомого майна у відповідача взагалі відсутня. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із\~частиною першою статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Позивач зазначив у позові та наголосив у судовому засіданні, що відповідач не є і не був членом його сім`ї, коли вселився та зареєстрував своє місце проживання у будинку. Статтею 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до\~пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. \~ \~ \~ \~Позивачем не надано суду доказів та не повідомлено за яких обставин відбулось вселення відповідача у належний йому будинок. \~ \~ \~ \~Тому суд позбавлений можливості оцінити та проаналізувати чи припинені обставини, які були підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Позивачем не наведені обставини, які мають істотне значення для припинення сервітуту та не надані докази на підтвердження цих обставин. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору. Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК УРСР вимог,?що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права відповідача?на користування будинком. Позивачем доказів на підтвердження наявності чи відсутності таких обставин не надано. Стаття 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у\~рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»\~(«Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 401-406 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed