Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Установи «28 Управління начальника робіт» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Відповідно до заявлених вимог позивач просив стягнути з Міністерства оборони України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2019 по 10.09.2021 р. в сумі 342067,27 гривень, стягнути з Установи «28 Управління начальника робіт» заборгованість по заробітній платі в сумі 67542,48 гривень, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 8837,45 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 9776,63 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу державного секретаря Міністерства оборони України від 02.08.2019 р. № 43-ДП позивача було звільнено з роботи на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 17.02.2021 р. у справі № 761/32685/19 наказ про звільнення № 43-ДП від 02.08.2019 р. визнано незаконним та скасовано, поновлено позивача на роботі. Міністерство оборони України не виконало негайно рішення суду про поновлення на роботі в зв`язку з чим 18.03.2021 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження. Позивач посилається на те, що станом на 06.09.2021 р. рішення суду не виконано. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з Міністерства оборони України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2019 р. і по 10.09.2021 р., виходячи із розміру середньоденного заробітку в сумі 646,63 гривні. Крім того, позивач зазначає, що при звільненні Установою «28 Управління начальника робіт» йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за 17 календарних днів в розмірі 8837,45 гривень. Згідно з довідкою Установи від 13.06.2019 р. № 226 заборгованість по заробітній платі станом на 01.06.2019 р. становить 39768 гривень, заборгованість за червень 2019 р. - 13256 гривень, за липень 2019 р. - 13256 гривень, за серпень - 1262,48 гривень. Фактично на момент звернення до суду Установа не провела розрахунок в зв`язку з чим позивач просить стягнути на його користь компенсацію індексу споживчих цін, починаючи з серпня 2019 року по липень 2021 р., що становить 9776,63 гривні. 13.09.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 10.11.2021 р. відповідачем - Установою «28 Управління начальника робіт», подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в якості підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі позивач посилається на довідку про заборгованість № 116 від 13.06.2019 р. та довідку № 226/1 від 04.07.2019 р. за підписами ТВО Начальника Установи Яценко Й.В. та бухгалтера [PERSON] . В той же час, в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції Установи наявний запис про реєстрацію листа з вихідним № 226 від 13.06.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду та відсутній запис за номером № 226/1 від 04.07.2019 р. Крім того, 04.07.2019 р. бухгалтер [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування, а отже не могла здійснювати будь-які нарахування. Заборгованість, яку позивач просить стягнути не обліковується на підприємстві. Також, представник відповідача зазначає, що згідно Табелю обліку використання робочого часу в Установі за липень 2019 р. [PERSON] був присутній на робочому місці лише 11 робочих днів, а в серпні 2019 р. на робочому місці був відсутній. Відповідач звертає увагу суду на неправильно проведений позивачем розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 17 днів, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати становить 7251,01 гривень. Відповідач також зазначає на невірний розрахунок інфляційних втрат, проведений позивачем, а також щодо відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в зв`язку з відсутністю у Ліквідаційної комісії бухгалтерських документів та наявністю арешту рахунках установи. 10.11.2022 р. відповідачем - Міністерством оборони України, подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Міністерство не є належним відповідачем, є лише органом управління Установи «28 Управління начальника робіт» і не зобов`язано здійснювати нарахування заробітної плати керівнику державного підприємства. 30.11.2021 р. позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Міністерства оборони України середній заробіток за вимушений прогул за період з 03.08.2019 р. по 17.02.2021 р. включно в розмірі 250245,81 гривень, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 105400,69 гривень за період з 18.02.2021 по 13.10.2021 р., компенсацію за невикористані відпустки (за період 2019-2021 роки) в розмірі 25181,55 гривень, матеріальну допомогу на оздоровлення (за період 2019-2021 роки) в розмірі 40737,69 гривень, а також стягнути з Установи «28 Управління начальника робіт» заборгованість по заробітній платі в розмір 78904,80 гривень, компенсацію втрати частини заробітку з серпня 2019 р. по жовтень 2021 р. включно в розмірі 11456,99 гривень, компенсацію за невикористану відпустку за 17 календарних днів в сумі 8837,45 гривень. 22.02.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Позивач та його представник в ході розгляду справи підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача - Міністерства оборони України, заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що вимоги про стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку та матеріальної допомоги заявлені до неналежного відповідача. Представник відповідача - Установи «28 Управління начальника робіт», визнали позовні вимоги частково, в частині компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7251,01 гривень, інфляційних втрат частини заробітної плати в розмірі 8217,26 гривень, у задоволенні позову в іншій частині просила відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю, а також сплатою підприємством заборгованості по заробітній платі на момент розгляду справи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом державного секретаря МО України від 07 листопада 2018 року № 55-ДП [PERSON] призначено на посаду начальника Установи «28 управління начальника робіт». 07 листопада 2018 року між Міністерством оборони України, як органом управління майном, та [PERSON] , як керівником, укладено контракт на виконання обов`язків начальника Установи «28 Управління начальника робіт» на період з 07 листопада 2018 року по 06 листопада 2021 року. За умовами контракту керівник зобов`язався безпосередньо і через адміністрацію Установи «28 Управління начальника робіт» здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов`язався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. Наказом державного секретаря Міністерства оборони України від 02 серпня 2019 року № 43-ДП [PERSON] звільнено з роботи з посади начальника Установи «28 Управління начальника робіт» на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України та розірвано контракт, укладений з ним 07 листопада 2018 року, на підставі підпунктів «а», «б», «в», «г», «ґ» пункту 23 розділу 5 контракту. На підставі постанови Київського апеляційного суду від 17.02.2021 р. наказ Міністерства оборони України № 43-ДП від 02.08.2019 р. визнано незаконним та скасовано, поновлено позивача на роботі на посаді начальника Установи та стягнуто з Міністерства оборони України моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Постановою Верховного Суду від 08.07.2021 р. постанова Київського апеляційного суду м.Києва від 17.02.2021 р. залишена без змін. Наказом Міністра оборони України від 13.10.2021 р. № 47-ДП визнано таким, що скасовано наказ державного секретаря Міністерства оборони України від 02.08.2019 р. № 43-ДП щодо звільнення [PERSON] з роботи та поновлено на посаді начальника Установи «28 Управління начальника робіт», а також поновлено дію контракту. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 08.11.2021 р. № 48-ДП [PERSON] звільнено з роботи з посади начальника Установи «28 Управління начальника робіт» на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП та підпункту «а» п.22 Контракту в зв`язку з закінченням дії контракту. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з Міністерства оборони середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2019 р. (наступний день звільнення) по 17.02.2021 р. (дата ухвалення постанови Київського апеляційного суду про поновлення на роботі), середній заробіток в зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 17.02.2021 р. по 13.10.2021 р., компенсацію за невикористані відпустки за 2019-2021 рр., а також матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 2019 р. по 2021 р. Відповідно до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 10 2016 № 730 (далі - Положення), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі ' їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Основними завданнями Міноборони є: 1)забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період щодо: організації в силах оборони заходів оборонного планування; визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони; здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами; 2)здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони; 3)забезпечення в межах повноважень, передбачених законом, реалізації державної політики з оборонних питань, що пов`язані з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави; 4)координація діяльності Держспецтрансслужби для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період. Відповідно до пункту 4 зазначеного Положення Міноборони відповідно до покладених на нього завдань: організовує відповідно до законодавства забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями; приймає рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, в установленому порядку здійснює затвердження положень про них (їх статутів), призначення на посаду та звільнення з посади їх керівників, укладення і розірвання з ними контрактів та контроль за дотриманням ними вимог контрактів; здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони. Відповідно до Положення Міноборони з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Міноборони та на посади керівників підприємств, установ і організацій, які належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та військовослужбовців апарату Міноборони. Підпунктом 19 пункту 10 Положення передбачено, що Міністр утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, що належать до сфери управління Міноборони, затверджує положення про них (їх статути), здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності. Відповідно до статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", Міністерство оборони України може приймати рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, і господарських структур та здійснює контроль за їх дотриманням. Наказом Міністра оборони України № 506 від 15.10.2018 створено Установу «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України та затверджено його положення, відповідно до якого Установа «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України це державна госпрозрахункова установа, яка заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України. Відовідно до пункту 6 Положення , управління Установою здійсює керівник, Керівник Установи самостійно вирішує питання її діяльності, за винятком тих, що віднесені положенням до компетенції Органу управління майном та інших органів правління цією Установою. Наймання керівника Установи здійснюється Органом правління майном шляхом укладення з ним контракту. Компетенція керівника станови і порядок його роботи визначаються контактом та положенням. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про оплату праці» визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Пунктом 16. Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення керівника» Контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу, одержаного Підприємством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених Керівнику посадового окладу в розмірі 13 256,00 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень і фактично відпрацьованого часу. Крім того, умовами Контракту передбачено право Керівника отримувати премії, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, грошової допомоги у разі виходу на пенсію, а також тривалість основної та додаткової відпустки. Міністр призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міноборони, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (п/п. 19.1 Положення). Функції щодо призначення та звільнення керівників підпорядкованих установ є формою реалізації МО України владних управлінських функцій, які випливають з основних завдань Міноборони, зазначених вище, га мають на меті організацію діяльності Міноборони у військовій сфері, функції щодо чого реалізуються Міністерством через видання наказу. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи зміст обов`язків та повноважень Міністерства оборони України відповідно до Положення про Міністерство, а також умови контракту, укладеного з позивачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за невиконання рішення суду, компенсації за невикористані відпустки за період 2019-2021 р.р., допомоги на оздоровлення за період 2019-2021 рр. заявлені до неналежного відповідача, в зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. Вимоги позивача до Установи «28 Управління начальника робіт» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до заявлених вимог до Установи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 78904,80 гривень, з яких заборгованість по заробітній платі станом на 02.08.2019 р. становить 67542,48 гривень, а за період роботи з 13.10.2021 р. по 08.11.2021 р. заборгованість становить 11362,32 гривні, компенсацію втрати частини заробітної плати з серпня 2019 р. по жовтень 2021 р. включно в розмірі 11456,99 гривень, компенсацію за невикористану відпустку за 17 календарних днів в розмірі 8837,45 гривень. Обгрунтовуючи вимоги про наявність у підприємства заборгованості по заробітній платі станом на 02.08.2019 р. позивач посилається на довідки про заборгованість по заробітній платі начальника Установи Геращенка В.І. №226 від 13.06.2019 року за підписами Начальника Установи Геращенка В.І. та бухгалтера [PERSON] та №226/1 від 04.07.2019 року за підписами ТВО Начальника Установи Яценко И.В. та бухгалтера [PERSON] . Однак, як встановлено судом і зазначені обставини підтверджуються наданими відповідачем доказами, в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції Установи «28 Управління начальника робіт» наявний запис про реєстрацію листа з вихідним №226 від 13.06.2019 року до Північного апеляційного господарського суду та відсутній запис за номером №226/1 від 04.07.2019 року, що підтверджується довідками від 26 жовтня 2021 року №105 та від 26 жовтня 021 року № 106. Крім того, як встановлено судом, 04.07.2019 року бухгалтер [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні. Зазначені обставини підтверджують копією листка непрацездатності. Отже, докази надані позивачем, на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі станом на 02.08.2019 р. не є допустимими в силу положень ст. 78 ЦПК України і не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, згідно Табелю обліку використання робочого часу в Установі Установи «28 Управління начальника робіт» за липень 2019 року [PERSON] був присутній на робочому місці 11 робочих днів - 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11, 12, 16 липня 2019 року, згідно Табелю обліку використання робочого часу в Установі за серпень 2019 року [PERSON] на робочому місці до дня звільнення був відсутній. Відповідно до проведеного відповідачем розрахунку заборгованість установи на момент звільнення позивача 02.08.2019 р. становила 46107,85 гривень, з урахуванням розміру посадового окладу згідно умов Контракту та фактично відпрацьованого часу. Такий розрахунок не був спростований позивачем належними та достатніми доказами. Відповідно до встановлених судом обставин Установою був проведений розрахунок розміру заробітної плати, що підлягала виплаті позивачу за період з 13.10.2021 р. по 08.11.2021 р.. що становить 11362,32 гривні (без врахування обов`язкових платежів, що стягуються до бюджету). 23.06.2022 р. Установою «28 Управління начальника робіт» було здійснено перерахування на рахунок позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 46107,85 гривень згідно платіжного доручення № 34, а 18.08.2022 р. згідно платіжного доручення № 120 на рахунок позивача здійснено перерахування заборгованості по заробітній платі за період з 13.10.2021 р. по 08.11.2021 р. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 78904,80 гривень не підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача-2 компенсації за невикористану відпустку за 17 днів у розмірі 8 837,45 грн. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.1995 р. №100, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. Згідно проведеного відповідачем розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 07.11.2018 р. по 31.07.2019 р. розмір такої компенсації, враховуючи розмір посадового окладу позивача та нарахованої заробітної плати згідно відпрацьованого часу за цей період становить 7251,01 (без врахування обов`язкових платежів до бюджету). Зазначені вимоги в цій частині були визнані відповідачем 2 в ході судового розгляду, є доведеними, розрахунок компенсації проведений відповідно до вимог чинного законодавства, а отже вони підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги позивача в цій частині (8837,45-7251,01) не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю. Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивача до відповідача 2 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з серпня 2019 р. по листопад 2021 р. Позивачем просить стягнути з відповідача-2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 9 776,36 гривень. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти- грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації за період з серпня 2019 р. по листопад 2021 р. відповідно до даних Держкомстату становить 115,4%. Як встановлено судом, станом на 02.08.2019 р. заборгованість відповідача 2 перед позивачем по заробітній платі становила 46107,85 гривень, а також з врахуванням заборгованості з виплати компенсації за невикористану відпустку в сумі 7251,01 гривень, розмір загальної заборгованості відповідача 2 складає 53358,86 гривень. Заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку з врахуванням індексу інфляції за період з серпня 2019 по листопад 2021 р. становить 61673,12 гривень, отже інфляційні втрати частини заробітку позивача складають 8217,26 гривень. Зазначені позовні вимоги також були визнані відповідачем та не оспорювались в цій частині. В іншій частині вимоги позивач щодо стягнення інфляційних втрат не є доведеними. Враховуючи встановлені судом обставини, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України, і в зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача 2 в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial