Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

15.10.2019 року представник [PERSON] адвокат Павлович Є.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей», в якому просив суд визнати розірваним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 2/156 від 16 липня 2018 року, починаючи з 30 грудня 2018 року. 17.10.2019 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва зазначену цивільну справу передано на розгляд до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю. 26.11.2019 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» про розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком надійшли до Корабельного районного суду м. Миколаєва. 02.12.2019 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» про розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. 17.11.2020 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Комунальне підприємство «Дирекція єдиного замовника «Океан». В обґрунтування свого позову позивач та її представник зазначили наступне. 16\~липня 2018\~року між\~співвласниками багатоквартирного\~будинку [ADDRESS] в особі Заступника директора департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради - начальника управління житлового господарства Репіна О.В. та товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей», було укладено Договір № 2/156 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Співвласники зазначеного багатоквартирного будинку на загальних зборах, які відбулися 04 грудня 2018 року, прийшли до згоди розірвати існуючий Договір № 2/156 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та укласти новий з Комунальним підприємством Дирекцією єдиного замовника «Океан». 29 грудня 2018 року між Комунальним підприємством Дирекцією єдиного замовника «Океан» та співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі позивача було укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Посилаючись на те, що відповідач не вважає Договір № 2/156 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений 16 липня 2018 року, розірваним, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та визнання договору розірваним. Позивач та його представник адвокат Павлович Є.В., у судове засідання не з`явились, останній направив на адресу суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» 13.01.2020 року направило на адресу суду відзив, підписаний директором товариства [PERSON] , в якому позовні вимоги не визнало, посилаючись на їх безпідставність, зазначивши, що позивачем порушено процедуру розірвання договору, яка закріплена положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будинках», зокрема йому не передано оригінал протоколу співвласників будинку щодо розірвання договору, вважає договір таким, що продовжує діяти, а тому у задоволенні позовних вимог просило відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство «Дирекція єдиного замовника «Океан», у письмових поясненнях, підписаних директором [PERSON] , які надійшли на адресу суду 16.03.2021 року, позовні вимоги позивача підтримала та просила суд їх задовольнити. Також просила суд про проведення судових засідань без участі представника підприємства. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 статті 12 ЦПК України \~визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 16\~липня 2018\~року між\~співвласниками багатоквартирного\~будинку [ADDRESS] в особі Заступника директора департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради - начальника управління житлового господарства Репіна О.В. та товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей», було укладено Договір № 2/156 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Зазначений договір було укладено відповідно до положень статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будинках», зокрема, у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Співвласники зазначеного багатоквартирного будинку на загальних зборах, які відбулися 04 грудня 2018 року, прийшли до згоди розірвати існуючий Договір № 2/156 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та укласти новий з Комунальним підприємством Дирекцією єдиного замовника «Океан». 25 січня 2019 року департаментом ЖКГ ММР було перевірено протокол Загальних зборів, співвласникам надіслано повідомлення про прийняття протоколу на зберігання та результативна частина рішень, прийнятих зборами співвласників розміщено на офіційному веб-сайті Миколаївської міської ради. 26 квітня 2019 року Заступник директора департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради - начальник управління житлового господарства в своєму листі за вих.№2259/08.01.01-21/34/19 зазначив, що таким чином, інформація, щодо прийняття співвласниками на загальних зборах рішень, яка розміщена на офіційному сайті Миколаївської міської ради є публічною і з моменту її розміщення, усі зацікавлені особи вважаються ознайомленими з результат явною частиною протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку. 06 червня 2019 року співвласники зазначеного багатоквартирного будинку направили на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 2/201 від 16 липня 2018 року (т. 1 ар.с. 19-22). 29 грудня 2018 року між Комунальним підприємством Дирекцією єдиного замовника «Океан» та співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі позивача було укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Враховуючи установлені судовим розглядом фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд виходить з наступного. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19 вказано, що: «відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). \~ \~ \~ \~Пункти 32-34\~договору про\~надання послуги\~з управління\~багатоквартирним будинком\~№ 2/183\~від 16\~липня 2018\~року встановлюють право на відмову від договору будь-якої із його сторін. Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. 06.06.2019 року співвласники зазначеного багатоквартирного будинку направили на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 2/156 від 16 липня 2018 року, тобто відмовилися від договору. За таких обставин, оскільки співвласники будинку, зокрема і позивач, як співвласник, відмовилися від договору, то в останнього відсутнє суб`єктивне цивільне право, яке б підлягало захисту в судовому порядку. Вищевказана позиція була висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 727/898/19 від 08 вересня 2021 року. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed