Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

в грудні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1890, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» коштів у розмірі 26 378 грн. 94 коп. Проте, вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме, що останній вчинений без належної перевірки безспірності боргу, перевірки отримання позивачем вимоги стягувача про наявність та розмір боргу, а також визнання боржником вимог кредитора. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Берікул Л.В. не з`явилися. Остання надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суду не повідомив. Третя особа без самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. у судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №001-14557-060911, за умовами якого останній було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. 00 коп., з встановленим на день укладення кредитного договору лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000 грн. 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставками, які зазначені в Тарифах банку. В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з 05 жовтня 2015 року було розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк». 13 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1890, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») заборгованості за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 25 878 грн. 94 коп., яка виникла за період з 06 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року та складається з: - простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 796 грн. 37 коп., - простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12 082 грн. 57 коп. Також з боржника на користь стягувача стягнуті витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн. 00 коп. В порядку примусового виконання обумовленого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. було відкрито виконавче провадження №59717948 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» коштів у загальному розмірі 26 378 грн. 94 коп. Аналізуючи доводи позивачки суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчий напис здійснюється, відповідно до глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 (далі - Порядок). Так, відповідно до п.п.1.1,2.1,2.3 глави 16 вказаного Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Для чого уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному нормативному акті. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (п.п.3.1,3.2, 3.3, 3.4,3.5,5.1 Порядку). Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (зі змінами) для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Водночас, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц). Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням встановленого законом порядку, а саме: - без врахування того, що стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин (за винятком нотаріально посвідчених договорів) не може здійснюватися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - без врахування того, що заборгованість не є безспірною (за виконавчим написом стягнуто заборгованість за процентами за період з 06 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року, тобто поза межами строку кредитування та дії кредитного договору, що не допускається законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12), з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років). Водночас, суд позбавлений можливості перевірити решту доводів позивачки, оскільки відповідачем (ні самостійно, ні в порядку ст. 84 ЦПК України) та іншими учасниками справи не надано відповідних документів (нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колейчика В.В. припинено з 28.12.2021, документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до архіву останнім не передавалися). Таким чином, вказані порушення вказують на те, що заборгованість не є безспірною, а оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved