Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , який обґрунтовував тим що, [INFO] в с. Гущинці Калинівського (нині Хмільницького) району Вінницької області помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкривалася спадщина. Після смерті батька також залишилась проживати у будинку мати позивача та дружина спадкодавця [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від наявності заповіту, оскільки на день смерті батька була непрацездатною. Мати [PERSON] померла [INFO] . Позивач помилково подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, оскільки вважав, що спадщина складається лише з будинку, на який він не претендував. В Калинівську державну нотаріальну контору подав заяву його племінник відповідач по справі [PERSON] , який не повідомив його про те, що від імені його батька є заповіт, яким він заповів позивачу належний йому земельний пай, а нотаріус не роз`яснював наслідки відмови від прийняття спадщини. Тому вважає, що його заяву про відмову від прийняття спадщини слід вважати недійсною. Відповідач [PERSON] підтвердить наведені ним обставини, однак без вирішення справи у судовому порядку, він не зможе оформити свої спадкові права у нотаріуса. Відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Він не розумів, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною , і що він позбавляє себе права розпоряджатися успадкованим майном, оскільки був переконаний, що ця заява є передумовою для оформлення спадкових прав його матір`ю. На момент звернення до нотаріуса він не розумів природу та наслідки вчинення ним одностороннього правочину відмову від спадщини, а тому мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця). Частиною ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Такий строк закінчився 26.03.2006 року. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наведених підстав просив визнати недійсною заяву [PERSON] про відмову від спадщини, подану до Калинівської державної нотаріальної контори та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 282 після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визначити [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.02.2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] за Вх№1030/22 надійшла заява, відповідно до якої він визнає позов [PERSON] до нього про визнання недійсною заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті батька та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька в повному обсязі, просить його задовільнити. Також просить провести слухання справи у його відсутність (а.с.28). Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 15.03.2022 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. Витребувано у Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в селі Гущинці, Калинівського району Вінницької області та належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с.Гущинці, Калинівського району Вінницької області; з Гущинецького старостинського округу Хмільницького\~району Вінницької\~області відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] на день смерті [INFO] , а також усіх зареєстрованих з ним осіб на час відкриття спадщини. Ухвалою Калинівського\~районного суду\~Вінницької області\~від 28.04.2022\~відмовлено [PERSON] \~у прийнятті\~визнання ним\~позову. Підготовче провадження у цивільній справі закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31.05.2022 розгляд цивільної справи відкладено на 04.08.2022 на 15\~год 00 хв. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 15.02.2022 року та 15.03.2022 на адресу суду від позивача [PERSON] за Вх№1427/22 та Вх№ 1926/22 надійшли заяви, відповідно до яких він підтримує позовні вимоги в повному обсязі і просить слухати справу без його участі (а.с.29,35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 24.05.2022 та 04.08.2022 від [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у його відсутність та повторно заявлено клопотання про визнання ним позову, а також обізнаність із наслідками такого визнання (а.с.72, 83). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] в с. Гущинці Калинівського району Вінницької області, про що виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області 26.09.2005 року, складено актовий запис за №39 (а.с.5,8). За життя [PERSON] склав заповіт 22.01.1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гущинецької сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області Болебрух О.І., зареєстрований в реєстрі за №534, згідно з яким належне йому право на земельну частку (пай) в розмірі 1,42 га в КПС «П-Буг» с. Гущинці Калинівського району, згідно із сертифікатом серії ВН №0511096 заповів [PERSON] (а.с.9). Позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] . Матір`ю позивача записана [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 25.07.1958 року серії [NUMBER] (а.с.6). З копії спадкової справи № 158/06, заведеної до майна померлого [PERSON] 23.03.2006, витребуваної за ухвалою Калинівського районного суду від 15.03.2022, встановлено, що 23.03.2006 року [PERSON] звернувся до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою, яка зареєстрована за №282, про відмову від спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька , [PERSON] , який помер [INFO] , на користь дружини померлого [PERSON] . Заявник підтвердив, що зміст статей 1273-1275 ЦК України йому роз`яснено. Справжність підпису [PERSON] посвідчено секретарем Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Болебрух\~О.І., зареєстровано в реєстрі за №27 (а.с. 47). Також із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , 23.03.2006 за №281 звернулася дочка [PERSON] [PERSON] (а.с.48). 23.03.2006 державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Василишиною Л.В. сформовано витяг за №447305 про реєстрацію спадкової справи у спадковому реєстрі (а.с.51). Згідно з відповіді Іванівської сільської ради Хмільницького району від 12.04.2022 №02-40-1-777, наданої на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, за відомостями Гущинецького старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті , яка сталася [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на. день смерті проживала та була зареєстрована лише його дружина [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.44). На час відкриття спадщини [PERSON] відповідно до приписів ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , незалежно від заповіту, (на день відкриття спадщини виповнилося 69 років), своїм правом не відмову від обов`язкової частки у спадщині не скористалася. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). З відповіді Калинівської державної нотаріальної контори від 13.04.2022, наданої на вимогу ухвали суду за №122, встановлено що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , за даними архіву Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області не заводилась (а.с.45). 17.09.2021 [PERSON] звернувся до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька відповідно до ст. 1220 ЦК України (а.с.53). На заяву [PERSON] 17.09.2021 за №599 державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Василишиною Л.В. була надана відповідь про необхідність подати заяву оформлену належним чином (справжність підпису заявника на якій має бути нотаріально посвідчена) або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а також повідомлено про те, що на підставі заяви від 23.03.2006 року, яка була зареєстрована за №282 та долучена до спадкової справи №158/2006 та п.6 ст. 1273 ЦК України за відсутністю заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, [PERSON] вважається особою, яка відмовилася від прийняття спадщини і не може претендувати на неї (а.с.60). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст. 5 ЦПК України ,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини регулюються положеннями Книги шостої ЦК України. За змістом ч.1 ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом\~ст.\~1223\~ЦК України право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У\~разі відсутності\~заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях\~1261-1265\~цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини Частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). За змістом\~частин першої,\~п`ятої,\~статті 1273\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом або\~за законом\~може відмовитися\~від прийняття\~спадщини протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу.\~Заява про\~відмову від\~прийняття спадщини\~подається нотаріусу\~або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування за\~місцем відкриття\~спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до частини шостої статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття Згідно з\~положеннями ст.\~1274\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом має\~право відмовитися\~від прийняття\~спадщини на\~користь іншого\~спадкоємця за\~заповітом. Спадкоємець\~за законом\~має право\~відмовитися від\~прийняття спадщини\~на користь\~будь-кого\~із спадкоємців\~за законом\~незалежно від\~черги. За змістом\~положень частин\~першої,\~другої,\~третьої,\~п`ятої статті\~1275\~ЦК України\~якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Положення\~цієї статті\~не застосовуються,\~якщо спадкоємець\~відмовився від\~прийняття спадщини\~на користь\~іншого спадкоємця,\~а також\~коли заповідач\~підпризначив іншого\~спадкоємця. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених\~статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не\~\~відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного суду від 23.01.2020 року у справі 705/2897/16-ц, не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом. Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше. Звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON] вказав, що він не був обізнаний і нотаріус не роз`яснив йому про те, що його відмова від спадщини також розповсюджується на спадщину за заповітом, складеним [PERSON] на його ім`я, про існування якого він не знав і його племінник [PERSON] про існування такого заповіту йому не повідомив. Вважав, що ця заява є передумовою оформлення спадкових прав його матір`ю [PERSON] , яка крім того мала право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від заповіту. Однак, така помилка в мотивах вчинення відмови від спадщини на користь матері [PERSON] не може бути визнана істотною і не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Як вбачається з відмови [PERSON] від спадщини на користь [PERSON] , на момент її підписання [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та мав можливість керувати ними, і підтвердив своїм підписом, що зміст статей 1273 - 1275 ЦК України йому роз`яснено. Також підтвердив, що він в дієздатності не обмежений, під опікою, піклуванням, не перебуває, не перебуває в алкогольному, токсичному чи наркотичному станах. При цьому, правом відкликати відмову від спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, тобто до 26.03.2006 року, [PERSON] не скористався. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути інші умови, на яких він приймає спадщину. У своїй заяві [PERSON] зазначив, що відмовляється від усього спадкового майна, яке залишилося після смерті батька на користь своєї матері. Крім того у поданій позовній заяві підтвердив, що відмовився від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від заповіту, з метою оформлення нею своїх спадкових прав. При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини (через 15 років), у зв`язку з реалізацією [PERSON] своїх спадкових прав, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсноює Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові № 404/5790/16-ц). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача відносно того, що він помилився при підписанні заяви є хибними, оскільки відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, що не є підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, а обставини, які мають для позивача істотне значення виникли не на момент вчинення правочину, а з`явилися, пізніше, через 15 років після підписання заяви про відмову від прийняття спадщини. Щодо визнання позову відповідачем [PERSON] суд таке визнання позову не приймає з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою суду від 28.04.2022 було відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем з підстав, що для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення в розумінні ст.263 ЦПК України необхідно дослідити письмові докази, надати їм оцінку на предмет належності, допустимості та достатності, а також перевірити достовірність доводів сторін щодо набуття прав та обов`язків [PERSON] як спадкоємця після смерті [PERSON] , яка сталась [INFO] . Звернувшись з даним позовом до суду, [PERSON] визначив відповідачем [PERSON] , при цьому зазначивши, що після смерті [PERSON] в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернувся саме племінник відповідач у справі [PERSON] . Однак як встановлено з матеріалів спадкової справи [PERSON] у порядку встановленому ст.ст. 1268, 1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, в матеріалах спадкової справи така заява відсутня. Також останній не є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] за правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки згідно відповіді Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 12.04.2022 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] з ним проживала лише його дружина [PERSON] , [INFO] , яка є спадкоємцем першої черги і мала право на обов`язкову частку у спадщині. Тобто, як встановлено судом, за правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише [PERSON] , яка померла [INFO] При цьому спадкова справа після смерті самої [PERSON] не заводилася. У матеріалах справи відсутні відомості про прийняття спадщини після смерті останньої будь-ким із спадкоємців. Також судом встановлено, наявність іншого спадкоємця першої черги за законом після смерті [PERSON] - дочки [PERSON] . Крім того, згідно з ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ЦПК України .\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Суд,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість: 1)\~керує ходом\~судового процесу; 2)\~сприяє врегулюванню\~спору шляхом\~досягнення угоди\~між сторонами; 3)\~роз`яснює у\~випадку необхідності\~учасникам судового\~процесу їхні\~процесуальні права\~та обов`язки,\~наслідки вчинення\~або невчинення\~процесуальних дій; 4)\~сприяє учасникам\~судового процесу\~в реалізації\~ними прав,\~передбачених цим\~Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії. Згідно ч.7ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач клопотання про витребування матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] чи [PERSON] не подав, у зв`язку з неявкою учасників в підготовче судове засідання, суд був позбавлений можливості виконати вимоги п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, водночас дослідження матеріалів спадкової справи, а також встановлення кола спадкоємців після смерті [PERSON] має важливе значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, в зв`язку з цим було витребувано вказані матеріали за власною ініціативою, оскільки сторони не виконали своїх обов`язків щодо надання суду відповідних доказів. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). З огляду на те, що доказування і висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суду не надано підтверджуючих документів і обґрунтування підстав виникнення у відповідача [PERSON] права спадкування після смерті [PERSON] , у порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог і пред`являючи до суду цей позов , відповідачем зазначив лише [PERSON] , в той час як заявлені вимоги можуть стосуватися прав інших осіб. Отже, позивачем не доведено, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв після нього спадщину у встановленому законом порядку і є особою, яка повинна відповідати за даними вимогами позивача: про визнання відмови від спадщини після смерті [PERSON] недійсною та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а відтак визнання відповідачем позовних вимог суперечить закону і може порушувати права та інтереси інших спадкоємців Статус спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, не є тотожним статусу спадкоємця, який відмовився від прийняття спадщини на підставі статей 1273-1275 ЦК України. Оскільки підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини [PERSON] відсутні, також не можуть бути задоволені позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки своїм правом щодо спадкування після смерті батька [PERSON] позивач уже розпорядився, позовні вимоги в цій частині є необґрунтовані та безпідставні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed