Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 23 вересня 2021 року Деснянським районним судом в м. Києві було винесено заочне рішення у справі №754/7587/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Сітітель» про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1206,26 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146 450,93 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 19.11.2021 року позивач засобами поштового зв`язку AT «Укрпошта» відправила поштове відправлення з повідомленням про вручення за № 0212200822460, а саме заяву до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби та оригінал виконавчого листа по справі від 29.10.2021р. 01.12.2021 року вона отримала рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за довіреністю «Воловоденко». 13.12.2021 року вона відправила письмовий запит засобами електронного зв`язку (електронної пошти) до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби про місцезнаходження отриманого поштового відправлення. Того ж дня - 13.12.21р. вона отримала відповідь засобами електронного зв`язку (електронної пошти), що у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби немає співробітників з таким прізвищем та листа вони не отримували. 13.12.21 року вона відправила письмовий запит на електронну адресу відповідача з відповіддю виконавчої служби про те, що ними вищевказаного листа не отримано та такий співробітник у них не працює. 22.12.2021 року надійшла відповідь від контакт-центру відповідача (ukiposhta@ukrposhta.ua) про те, що затримка в доставлені відбулась у зв`язку зі складнощами в опрацюванні в головному сортувальному центрі (ДОПП, м. Київ) і на даний момент відправлення має статус: «вручено». 23.12.21 року позивач відправила скриншот відповіді від Укрпошти в виконавчу службу (inlo@lg.dvs.gov.ua) через електронну пошту про те, що лист було вручено, проте відповіді не отримала. 24.12.2021 року надійшла відповідь від контакт-центру Укрпошти - спеціалістом відділу по роботі з електронними зверненнями в соц. мережах «АТ «Укрпошта» Анастасією повідомлено, що відправлення вручено за адресою виконавчої служби відповідальній особі. 28.12.2021 року вона в черговий раз відправила письмовий запит «Укрпошті» про те, Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби вказаний лист та документи не отримані та надала скріншоти переписки на підтвердження даного факту. 31.12.2021 року позивач отримала письмову відповідь Луганської дирекції АТ «Укрпошта» про те, що поштове відправлення «Укрпошта Експрес» від 19.11.2021 року № 0212200822460 адресоване на Сєвєродонецький ВДВС СМУМЮ, пр. Хіміків, буд. 68, м. Сєвєроднецьк, Луганська обл., 93401, на жаль було втрачено. Відповідачем Луганською дирекцією АТ «Укрпошта» 20.01.2022 року було повернуто 364 гривні. Фактично відповідачем було визнано свою вину у втраті оригіналу виконавчого листа по справі №754/7587/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Сітітель» про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1206,26 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146 450,93 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. Позивачу довелось прикласти додаткових зусиль та фінансових затрат щодо отримання дублікату виконавчого листа. Крім того, станом на 21.02.22р. в зв`язку з діями відповідача час затримки виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні складає 2822 дня, в той час як на момент прийняття рішення судом 23.09.2021р. про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складало 2671 день. Таким чином, матеріальна шкода складає 8279,33 грн. (з розрахунку сума середньоденного заробітку 54,83*151 день. Посилаючись на викладене позивач просив: стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі ЛУГАНСЬКОЇ ДИРЕКЦІЇ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРПОШТА" на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 8362,76 гри., з яких матеріальна шкода складає 8279,33 грн. та витрати по оплаті судового збору при отриманні дубліката виконавчого листа у розмірі 83,43 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі ЛУГАНСЬКОЇ ДИРЕКЦІЇ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРПОШТА" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29 червня 2022 року позивачем до суду подано заяву про заміну відповідача та уточнену позовну заяву, відповідно до яких позивач просила замінити відповідача на Акціонерного товариства «Укрпошта» та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 15709,98 гри., з яких матеріальна шкода складає 15626,55 грн. та витрати по оплаті судового збору при отриманні дубліката виконавчого листа у розмірі 83,43 грн. Також, позивач просила стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року заяву про заміну відповідача та уточнену позовну заяву було прийнято до розгляду. 04 серпня 2022 року представником АТ «Укрпошта» подано відзив, який був прийнятий до розгляду 08 серпня 2022 року. Представник відповідача у своєму відзиві зазначив наступне. Акціонерне товариство «Укрпошта» здійснює господарську та інші види діяльності не заборонені законом відповідно до Статуту Акціонерного товариство «Укрпошта» затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2021 року № 333. Відповідно до п. 3.6. Статуту, Акціонерне товариство «Укрпошта» має право виступати заявником, позивачем, відповідачем, третьою особою, учасником у судах загальної юрисдикції (у тому числі в судах іноземних держав та у міжнародних організаціях, уповноважених розглядати спори), а також мати інші права та обов`язки, що надаються юридичній особі. Згідно п. 1.2. Положення про Київську міську дирекцію Акціонерного товариства «Укрпошта», затвердженого 22.06.2021 генеральним директором АТ «Укрпошта» Смілянським І.Ю. Київська міська дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» діє в структурі Акціонерного товариства «Укрпошта» як філія. Пунктом 2.6.1. Положення про Київську міську дирекцію Акціонерного товариства «Укрпошта» визначено, що відповідно до законодавства України та в межах компетенції має право представляти і захищати в порядку, передбаченому законодавством України, інтереси АТ «Укрпошта» в усіх підприємствах, установах, організаціях, тощо в межах наданих повноважень. Представник АТ «Укрпошта», директор філії Копчук Олеся Степанівна, що діє у даній справі на підставі довіреності № 1371 від 22.10.2021 року виданої АТ «Укрпошта», в особі генерального директора АТ «Укрпошта» Смілянського Ігоря Юрійовича, який діє на підставі Статуту АТ «Укрпошта». Розглянувши все що викладено в позові та доданих до нього матеріалах AT «Укрпошта» заперечує проти позову в повному обсязі з наступних підстав. Згідно абз. 2 ст. 13 Закону послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Підтвердженням укладання договору є квитанція, касовий чек, який містить найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість - абз. 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок». Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ). Правовідносини між AT «Укрпошта» та Позивачем виникли на підставі договору про пересилання відправлень «Укрпошта Експрес», який підтверджується квитанцією від 19.11.2021, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Умови договору з надання послуг пересилання відправлень «Укрпошта Експрес» регламентуються Порядком пересилання відправлень «Укрпошта Експрес» (далі Порядок), що міститься на сайті AT «Укрпошта» та є однаковими для всіх користувачів послуг AT «Укрпошта». Пропозицією (офертою) на укладання договору про надання AT «Укрпошта» послуг з пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт» та «Укрпошта Експрес», що міститься на офіційному сайті AT «Укрпошта», зокрема n. 6.7. розділу 6 «Відповідальність сторін» встановлено, що Виконавець не несе відповідальності за непрямі збитки або втрачену вигоду Замовника, що виникла під час виконання Договору. Пунктом 1.2. Порядку встановлено, що Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 та внутрішніх документів АТ «Укрпошта». Так, пп.1 п. 12.3. Порядку встановлено, що АТ «Укрпошта» несе перед відправником матеріальну відповідальність за повну втрату відправлення Експрес. Розмір матеріальної відповідальності визначено ст. 18 ЗУ «Про поштовий зв`язок». Зі змісту абз. 2 ч. 2 чт. 18 Закону за невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень оператори несуть таку матеріальну відповідальність перед користувачами: за повну втрату (пошкодження) вкладення посилки з оголошеною цінністю - відшкодування в розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення, вартості послуг поштового зв`язку та штраф у розмірі 25 відсотків вартості цих послуг. На виконання абз. 3 ч. 2 ст. 18 Закону, 20.01.2022 Позивачу була відшкодована вартість пересилання поштового відправлення «Укрпошта Експрес» №0212200822460 в розмірі 364,00 грн., з оголошеною цінністю 301,00 грн. Законом України «Про поштовий зв`язок», а саме статтею 18, яка є спеціальною нормою у правовідносинах, що склались між сторонами, не передбачена така відповідальність операторів поштового зв`язку перед користувачами як відшкодування збитків. Крім цього, при укладання усного договору Позивач погодилася, що ст.18 Закону України «Про поштовий зв`язок» є спеціальною нормою стосовно відшкодування збитків, пов`язаних з наданням послуг поштового зв`язку, тому має пріоритет порівняно з нормами права, на які посилається Позивач у позовній заяві. Указом Президента № 316/2017 від 10.10.2017 затверджена Всесвітня поштова конвенція, яка підписана від імені України 11 жовтня 2012 року в м. Доха. Відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України від 14.06.2013 № 405 (Зареєстровано в Мінюсті України 05.07.2013 р. за №1123/23655) визначено Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» призначеним оператором для здійснення поштових послуг і виконання зобов`язань, що випливають із актів Всесвітнього поштового союзу. Згідно із п. 1.7 ст. 23 Всесвітньої поштової конвенції, всі положення стосовно відповідальності призначених операторів, є беззаперечними, обов`язковими і вичерпними. Призначені оператори за будь-яких обставин не несуть відповідальності навіть у випадку серйозної помилки вище межі, встановленої в Конвенції та Регламентах. Такі вимоги міжнародного договору та Закону України «Про поштовий зв`язок» обумовлені специфікою послуг, які надають поштові оператори, адже поштовий оператор відповідає тільки за доставку поштивих відправлень і не має відповідати за ризики відправників пошти. В позовній заяві Позивач виклала розрахунок матеріальних збитків, які на її думку вона понесла з вини Відповідача. Так Позивач зазначає, що «станом на 05.07.2022 в зв`язку з діями відповідача час затримки виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні складає 2956 днів, в той час як на момент прийняття рішення судом 23.09.2021 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складало 2671 день. Таким чином, матеріальна шкода складає 15626,55 грн. Дані твердження Позивача не відповідають обставинам встановленим в ході розгляду, Деснянським районним судом м. Києва, справи №754/7587/21. Так затримка розрахунку при звільненні у відповідності до Заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2021 у справі №754/7587/21 становить 268 днів, а ніяк не 2671 день. Окрім того, слід зазначити, що у відповідності до ст. 117 середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тому даний розрахунок Позивача не відповідає дійсним обставинам справи та повинен братися судом до уваги. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ст. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві Позивач не зазначає, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Протягом судового розгляду справи позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року Деснянським районним судом в м. Києві було винесено заочне рішення у справі №754/7587/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Сітітель» про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1206,26 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146 450,93 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 19.11.2021 року позивач засобами поштового зв`язку AT «Укрпошта» відправила поштове відправлення з повідомленням про вручення за № 0212200822460, а саме заяву до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби та оригінал виконавчого листа по справі від 29.10.2021р. 01.12.2021 року вона отримала рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за довіреністю «Воловоденко». 13.12.2021 року вона відправила письмовий запит засобами електронного зв`язку (електронної пошти) до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби про місцезнаходження отриманого поштового відправлення. 13.12.21 року позивач отримала відповідь засобами електронного зв`язку (електронної пошти), що у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби немає співробітників з таким прізвищем та листа вони не отримували. 13.12.21 року позивач відправила письмовий запит на електронну адресу відповідача з відповіддю виконавчої служби про те, що ними вищевказаного листа не отримано та такий співробітник у них не працює. 22.12.2021 року надійшла відповідь від контакт-центру відповідача (ukiposhta@ukrposhta.ua) про те, що затримка в доставлені відбулась у зв`язку зі складнощами в опрацюванні в головному сортувальному центрі (ДОПП, м. Київ) і на даний момент відправлення має статус: «вручено». 23.12.21 року позивач відправила скриншот відповіді від Укрпошти в виконавчу службу (inlo@lg.dvs.gov.ua) через електронну пошту про те, що лист було вручено, проте відповіді не отримала. 24.12.2021 року надійшла відповідь від контакт-центру Укрпошти - спеціалістом відділу по роботі з електронними зверненнями в соц. мережах «АТ «Укрпошта» Анастасією повідомлено, що відправлення вручено за адресою виконавчої служби відповідальній особі. 28.12.2021 року вона в черговий раз відправила письмовий запит «Укрпошті» про те, Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби вказаний лист та документи не отримані та надала скріншоти переписки на підтвердження даного факту. 31.12.2021 року позивач отримала письмову відповідь Луганської дирекції АТ «Укрпошта» про те, що поштове відправлення «Укрпошта Експрес» від 19.11.2021 року № 0212200822460 адресоване на Сєвєродонецький ВДВС СМУМЮ, пр. Хіміків, буд. 68, м. Сєвєроднецьк, Луганська обл., 93401, на жаль було втрачено. Відповідачем Луганською дирекцією АТ «Укрпошта» 20.01.2022 року було повернуто 364 гривні. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.01.2022 року видано дублікат виконавчого листа в цивільній справі № 754/7587/21. Відповідно до пояснень позивача [PERSON] виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва в цивільній справі № 754/7587/21 відкрито 15 лютого 2022 року. Позивач не змогла надати інформацію про дату отримання дублікату виконавчого листа та дату направлення його для примусового виконання. Акціонерне товариство «Укрпошта» здійснює господарську та інші види діяльності не заборонені законом відповідно до Статуту Акціонерного товариство «Укрпошта» затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2021 року № 333. Згідно абз. 2 ст. 13 Закону послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Підтвердженням укладання договору є квитанція, касовий чек, який містить найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість - абз. 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок». Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ). Правовідносини між AT «Укрпошта» та Позивачем виникли на підставі договору про пересилання відправлень «Укрпошта Експрес», який підтверджується квитанцією від 19.11.2021, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Умови договору з надання послуг пересилання відправлень «Укрпошта Експрес» регламентуються Порядком пересилання відправлень «Укрпошта Експрес», що міститься на сайті AT «Укрпошта» та є однаковими для всіх користувачів послуг AT «Укрпошта». Пропозицією (офертою) на укладання договору про надання AT «Укрпошта» послуг з пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт» та «Укрпошта Експрес», що міститься на офіційному сайті AT «Укрпошта», зокрема n. 6.7. розділу 6 «Відповідальність сторін» встановлено, що Виконавець не несе відповідальності за непрямі збитки або втрачену вигоду Замовника, що виникла під час виконання Договору. Пунктом 1.2. Порядку встановлено, що Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 та внутрішніх документів АТ «Укрпошта». Так, пп.1 п. 12.3. Порядку встановлено, що АТ «Укрпошта» несе перед відправником матеріальну відповідальність за повну втрату відправлення Експрес. Розмір матеріальної відповідальності визначено ст. 18 ЗУ «Про поштовий зв`язок». Зі змісту абз. 2 ч. 2 чт. 18 Закону за невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень оператори несуть таку матеріальну відповідальність перед користувачами: за повну втрату (пошкодження) вкладення посилки з оголошеною цінністю - відшкодування в розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення, вартості послуг поштового зв`язку та штраф у розмірі 25 відсотків вартості цих послуг. На виконання абз. 3 ч. 2 ст. 18 Закону, 20.01.2022 Позивачу була відшкодована вартість пересилання поштового відправлення «Укрпошта Експрес» № 0212200822460 в розмірі 364,00 грн., з оголошеною цінністю 301,00 грн. Відповідно до вимог ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Судом встановлено, що дії відповідача щодо втрати оригіналу виконавчого листа призвели до необхідності отримання позивачем його дублікату. Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 перехідних положень ЦПК України за подання до суду заяви про видачу дублікату виконавчого листа особою сплачується судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2022 р. становить розмірі 74,43 гривень. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи обставини справи, зважаючи на дії відповідача по тривалому приховуванні факту втрати поштового відправлення, суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди саме діями відповідача. Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Розмір відшкодування моральної шкоди одразу оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди: характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об`єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров`я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо); глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров`ю); ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються ст. 1167 ЦКУ; інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо) (стаття 23 ЦК України). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в частині завдання саме відповідачем у справі матеріалом шкоди у вигляді середнього заробітку за 2671 день. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial