Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача у будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , які жодного дня у будинку не проживали. Реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, вартість яких постійно зростає, а також вільно розпорядитись належною йому власністю. Просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Процесуальні дії у справі. 01.11.2021 позовна заява отримана судом. 15.11.2021 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. 16.11.2021 позовна заява була залишена без руху. 02.12.2021 надійшла уточнена позовна заява. 03.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 09.02.2022 підготовче провадження закрито. 04.07.2022 справу передано в провадження судді Попова В.В. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному сайті судової влади, про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. За таких обставин, суд ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами та земельної ділянки від 19.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Каліушко О.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1358, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться по [ADDRESS] /а.с.12, 19, 20/. У вказаному будинку крім позивача з 2011 року мають зареєстроване місце проживання [PERSON] , 1963 року народження, [PERSON] , 1991 року народження /а.с.15, 31, 32/, які за вказаною адресою не проживають з 2013 року, що підтверджено наданими позивачем Актами мешканців вулиці та голови вуличного комітету /а.с.16, 18/. Відповідачі, залишаючись зареєстрованими у належному позивачу будинку, створюють останньому перешкоди у користуванні об`єктом власності, чим об`єктивно порушуються права позивача. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права особою, внаслідок її відсутності в житлі у встановлені законом строки. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. У ч.1 ст.316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, ст.321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2020 року справа № 206/4028/18, провадження № 61-1635св20, та у Постанові від 22 листопада 2018 року Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що будинок, де мають реєстрацію місця проживання відповідачі, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а відповідачі від його утримання самоусунулися, за зазначеною в позові адресою не проживають понад 9 років, самостійно з реєстраційного обліку не знімаються, чим порушують права позивача, як власника житла, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком. Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню порівну на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн. Водночас, оскільки під час подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір тільки за одну вимогу немайнового характеру, то підлягають стягненню з відповідачів судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved