Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

У листопаді\~2021\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2000 року він є власником житлового будинку [ADDRESS] , який дістався йому в поряду спадкування після смерті матері. На даний час у вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік його дочки [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року шлюб укладений між його дочкою [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] був зареєстрований з початку 2009 року, однак з середини 2009 року не проживає в ньому. Місце проживання та роботи відповідача йому не відомі. Позивач уважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірному будинку більше шести місяців. Тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року в справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 02 лютого 2022 року. Протокольною ухвалою суду від 02 лютого 2022 року розгляд справи відкладено до 04 квітня 2022 року в зв`язку з неявкою відповідача. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Судове засідання по справі було призначено на 08 серпня 2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не просив про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважни причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 08 серпня 2022 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 21 січня 2000 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Рекухою Л.І. (а. с. 7). Судом при відкритті провадження у справі зроблено запит до Носівської міської ради Чернігівської області з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, як того вимагає ст. 187 ЦПК України. 25 листопада 2021 року отримано відповідь про те, що [PERSON] значиться зареєстрованим у [ADDRESS] (а. с. 20). Відповідно до довідки Носівської міської ради Чернігівської області від 16 серпня 2021 року № 1506 [PERSON] , значиться зареєстрованим, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з середини 2009 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Носівської міської ради за адресою: [ADDRESS] складеного комісією в складі начальника відділу правового забезпечення Носівської міської ради Ями С.С., головного спеціаліста загального відділу Носівської міської ради Марушко А.М., адміністратора відділу ЦНАП Носівської міської ради Костюк О.Г. від 12 серпня 20201 року на підтвердження того, що [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] , за даною адресою не проживає (а. с. 8). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року, яке набрало законної сили 14 червня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (справа № 753/19178/20) (а. с. 14). Отже, на час розгляду даної цивільної справи [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Проте, відповідний строк, з огляду на який особа вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, встановлений житловим законодавством, а саме: ч. 1 ст. 71 ЖК України. Тому відсутність особи протягом шести місяців є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд бере до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Отже, оцінюючи в сукупності докази по справі, суд уважає достовірно встановленим, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратив право користуватися цим житловим приміщення. Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги обґрунтовані й підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо судових витрат по справі суд зазначає таке: частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved