Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позов звернулася [PERSON] та просила суд витребувати із зберігання в [PERSON] майно згідно з переліком (додатком) до договору № 1 від 01 липня 2002 року. Свої вимоги обґрунтувала тими обставинами, що від її чоловіка [PERSON] , який помер у 2003 році їй дісталось у власність майно-радіодеталі згідно з переліком до цієї позовної заяви (надалі іменується як майно). ЇЇ чоловік рахував майно цінним та не вважав за доцільне одразу його продавати у повному обсязі. Оскільки позивач не мала можливості зберігати майно, то передала його відповідачеві, який мав необхідні умови для зберігання. Майно передано відповідачеві на підставі договору від 01 липня 2002 року, укладеного між нею та відповідачем. Майно передавалося у запаковану вигляді - в упаковках виробництва (заводських). При цьому, у додатку до договору наведено відомості про передане відповідачеві майно - найменування (модель/марка) з лівого боку та кількість з правого боку. Примірник Договору (оригінал) з додатком вона знайшла, перебираючи особисті речі та документи. Оригінал договору перебуває у моєму розпорядженні. Відповідно до умов Договору Майно передано відповідачеві на зберігання. При цьому, відповідач має право здійснювати управління Майном, а саме, відчужувати окремі радіодеталі на користь третіх осіб, за умови подальшої заміни такого майна аналогічними виробами у якості та стані, не гіршому від реалізованого майна. Позивач є особою похилого віку, інвалід 2 групи, постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС і бажає упорядкувати свої справи в тому числі, майнові. Однак, відповідач уникає спілкування з приводу Майна, не говорить де саме знаходиться майно. Звідси, вона зробила висновок, що він не бажає повертати їй Майно. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що відповідач [PERSON] підтверджує факт існування зобов`язань за договором № 1 від 01 липня 2002 та отримання ним майна (радіодеталей) за вказаним договором, проте він не здійснював відчуження зазначеного майна. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, у відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, а тому враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно з ч. 4 ст. 47 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні позивачу від її чоловіка [PERSON] , який помер у 2003 році дісталось у власність майно згідно з переліком (додатком) до договору № 1 від 01 липня 2002 року (а.с. 7-17). Позивач не мала змоги зберігати дане майно та передала його відповідачу, який мав необхідні умови для зберігання. Все дане майно згідно додатку та умов Договору було передане відповідачу на зберігання. Проте, до цього часу позивачу не повернуто дане майно. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, договором, який укладений між позивачем та відповідачем. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з відзиву наданого представником позивача, він заперечує проти задоволення позовних вимог, проте підтверджує факт існування зобов`язань за договором № 1 від 01 липня 2002 року та отримання ним майна (радіодеталей) за вказаним договором. Оскільки сторони визнали, що власником спірного майна є позивач, а отже вона у відповідності до норми ст. ст. 316, 317 ЦПК України здійснює розпорядження ним за своєю волею незалежно від волі інших, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України,

Outcome: approved