Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач 13.05.2022 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 24 березня 2022 року і до закінчення дитиною навчання - 30 червня 2022 року. Позов з посиланням на ст. 199 СК України аргументує тим, що [PERSON] є їх з відповідачем спільною дочкою, яка на цей час є повнолітньою та продовжує навчання у відокремленому структурному підрозділі «Ніжинський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за денною формою навчання і не має змоги працевлаштуватися. Згідно договору про надання освітніх послуг №118 від 30 липня 2019 року загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання становить 25 800 грн 00 коп., а щороку - 8 600 грн 00 коп. Відповідач працює електромонтером у Ніжинському РЕМ АТ «Чернігівобленерго», має змогу надавати допомогу на утримання дитини. Ухвалою від 23 травня 2022 року провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, викликаний згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з`явився. Враховуючи, що відповідач відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2013 року сторони перебували у шлюбі з 07 червня 2003 року, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначеним рішенням шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Повнолітня дочка сторін - [PERSON] проживає разом з позивачкою, свідченням чого є довідка виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11.05.2022 (а.с.4) і навчалася у відокремленому структурному підрозділі «Ніжинський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» на денній формі навчання за контрактом за спеціальністю «Облік і оподаткування», термін навчання з 01.09.2019 - 30.06.2022, що підтверджується довідкою вказаного коледжу №292 від 17.02.2022 (а.с. 3). Згідно договору про надання освітніх послуг №118 від 30 липня 2019 року, укладеного між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання становить 25 800 грн 00 коп., а за перший, другий та третій роки навчання - по 8 600 грн 00 коп. Отже, встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них [INFO] народилася дочка - [PERSON] , котра навчалася з 01.09.2019 по 30.06.2022 у відокремленому структурному підрозділі «Ніжинський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України». Вартість навчання на рік становить 8 600 грн. Доказів про майновий стан сторін, стан їх здоров"я, наявність на утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВС від 13.04.2021 у справі №308/4214/18). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З поданих суду позивачем доказів встановлено, що спільна дочка сторін по справі - повнолітня [PERSON] не досягла 23 років, продовжувала до 30.06.2022 навчання, не працює, оскільки навчалася на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, має нести витрати сплачуючи вартість навчання у розмірі 8 600 грн. Інших доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, придбання підручників тощо) позивачем не надано. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначене узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 159/5562/18. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що доказів про майновий стан відповідача, стан здоров"я, наявність на утриманні інших осбі матеріали справи не містять. Виходячи з принципу розумності та справедливості, відсутності доказів про матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. При визначенні розміру аліментів, крім вищевикладеного, суд враховує, що позивач не довела, що дочка потребує допомоги саме в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме з 24 березня 2022 року, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Однак, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час - з 24 березня 2022 року необхідно відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 13 травня 2022 року до закінчення навчання - 30 червня 2022 року. З відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial