Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ [PERSON] в особі законного представника (опікуна) [PERSON] звернувся із позовом, в якому просить вселити [PERSON] , [INFO] , проживаючого [ADDRESS] та його опікуна [PERSON] [INFO] , проживаючу [ADDRESS] , до квартири [ADDRESS] загальною площею 40,5 кв.м., в тому числі житловою площею 26, 5 кв.м; зобов`язати [PERSON] , 1945 року народження (зареєстрованого за адресою [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] , (зареєстрованого за адресою [ADDRESS] ) не чинити неповнолітньому [PERSON] , [INFO] (зареєстрованому за адресою [ADDRESS] ) та його опікуну [PERSON] , [INFO] , перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом надання доступу до квартири; зобов`язати [PERSON] [INFO] (зареєстрованого за адресою [ADDRESS] ), надати неповнолітньому [PERSON] , [INFO] (зареєстрованому за адресою [ADDRESS] ) та його опікуну [PERSON] [INFO] ІПН [NUMBER] комплект ключів від замків дверей квартири [ADDRESS] . В обгрунтовання позову вказує, що [PERSON] , [INFO] , є власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Власником інших її ѕ частин є [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, та який зареєстрований у вказаній квартирі. Також зазначає, що [PERSON] передав ключі від квартири [PERSON] , проте останній на неодноразові звернення законного представника позивача не погоджується на його вселення, посилаючись на те, що ключі йому залишив власник, без згоди якого він не має права вселяти позивача. Посилаючись на те, що позивач як власник\~має право користуватися і розпоряджатися своїм майном, останній, в особі свого законного представника, звернувся до суду за захистом своїх прав та просив усунути перешкоди у користуванні квартирою. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 30.09.2021 ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області позовну заяву залишено без розгляду. 26.10.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, звільнено позивача від сплати судового збору. 01.06.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 21.07.2022. У судовому засіданні 21.07.2022 представник позивача та законний представник позивача вимоги позовної заяви підтримали з викладених у ній підстав. Відповідачі, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання, призначене на 21.07.2022 не з`явились, причини неявки не повідомили. Третя особа у заяві від 21.07.2022 просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також додатком до цієї заяви надала висновок Бердичівської районної військової адміністрації як органу опіки та піклування. У справі була оголошена перерва до 31.08.2022. 31.08.2022 від представника позивача адвоката Ковальчука А.О. надійшла заява, згідно якої просить розгляд справи проводити за його відсутності та без участі позивача і його законного представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від позивача [PERSON] 31.08.2022 надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання 31.08.2022 не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Окрім того, також у порядку, передбаченому ч. 11ст. 128 ЦПК України, було здійснено виклик\~відповідачів через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Разом з тим, причини неявки відповідачі суду не повідомили; відзиву до суду не надали. В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених\~ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується\~свідоцтвом про право на спадщину за законом від 4.03.2020, зареєстрованого у реєстрі за № 1195, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 04.03.2020, Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 04.03.2020. Із матеріалів спадкових справ № 86/2019 від 06.06.2019 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] ; № 25/2020 від 07.03.2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М. за № 2252, [PERSON] (бабуся позивача) прийняла у власність (купила) квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняв в Ѕ частці спільно набутого майна у шлюбі та в ј частці за законом - [PERSON] , що підтверджується заявами, які містяться у спадковій справі № 25/2020, але не оформив спадкових прав. Як вбачається зі спадкової справи № 86/2019, після смерті [PERSON] , 1974 року народження, спадкоємця Ѕ частки квартири після смерті своєї матері, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, право власності на ј частку спірного майна оформив його син [PERSON] , 2004 року народження. Розпорядженням Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 13.10.2010 № 558 [PERSON] призначено опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] . Розпорядженням Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 09.07.2019 № 111 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини-сироти. Однак, станом на час розгляду справи судом, повноваження Козік О.О., як законного представника, що має право діяти в інтересах дитини, [PERSON] , [INFO] , припинились, оскільки останньому 11.03.2022 виповнилось 18 років. Судом також з`ясовано, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 09.06.2020 № 2590 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки МК ВЖРЕП -7 від 01.03.2021 №547, виданої [PERSON] , 2004 року народження, вбачається, що разом з ним за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Відповідно до листа Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 11.01.2021, а також довідки за результатами розгляду звернення [PERSON] , вбачається, що на той час законний представник позивача зверталась з заявою до поліції про те, що [PERSON] не допускає опікуна до квартири за адресою: [ADDRESS] , але\~у відкритті кримінального провадження відмовлено, оскільки така ситуація має ознаки цивільно-правових відносин, врегулювання яких не відноситься до компетенції поліції. Крім того у вищевказаній довідці зазначено, що опитаний [PERSON] пояснив, що за адресою [ADDRESS] проживала його дружини рідня сестра, яка біля 10 років тому померла, а в квартирі залишився проживати останній чоловік , який згодом залишив [PERSON] ключі від квартири і поїхав до дочки в Росію, де і на даний час проживає. Також в розмові з [PERSON] встановлено, що він не заперечує, щоб [PERSON] проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] , але ключі від квартири, які залишив власник [PERSON] на зберігання не дасть, так як не має права цього робити. Допитана у судовому засіданні 21.07.2022 [PERSON] (бабуся позивача) повідомила, що [INFO] помер її зять [PERSON] , батько позивача. В подальшому [PERSON] забрав ключі від квартири. Вона намагалася з онуком вселитися у спірну квартиру, однак двері зачинені, квартиру ніхто не відкриває. На неодноразові її дзвінки [PERSON] не реагує. Зверталася до поліції, але відібравши у неї заяву, їй повідомили, що це цивільно-правові відносини. Їй також відомо, що [PERSON] виїхав до Москви та наказав [PERSON] не давати ключі. Свідок [PERSON] повідомила, що обізнана з цією ситуацією, вона та представник Семенівської сільської ради виходили за адресою [ADDRESS] та з`ясовували обставини чому [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, однак квартира була зачинена. Сусіди повідомили, що у ній ніхто не проживає, а власник квартири громадянин Російської Федерації, крім того сказали, що є ще родич [PERSON] , який проживає на території України. Також свідок пояснила, що один раз [PERSON] їй у телефонному режимі сказав, що коли приїде [PERSON] , тоді і буде вирішувати питання про вселення. Ще раз телефоном [PERSON] повідомив свідку, що із власником не спілкувався, але нікого впускати, поки не приїде власник [PERSON] , не буде. Також судом встановлено, що позивач не має ключів від спірної квартири, не має змоги повноцінно користуватися квартирою, яка належить йому на праві спільної часткової власності, хоча бажає нею користуватися, тобто права позивача, як співвласника, порушені. IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі №309/2477/16-ц. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод у користуванні квартирою. Встановлено, що позивач є власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належить Ѕ + ј, загалом ѕ частини спірної квартири. Судом встановлено, що позивач позбавлений здійснювати права співвласника в повному обсязі (зокрема, в частині користування майном) через протиправну поведінку відповідачів, які не надають останньому доступу до квартири, утримуюють у себе ключі від квартири, а спроби на той час законного представника позивача домовитися з даного питання в позасудовому порядку з відповідачами залишилися без задоволення, у зв`язку з чим має місце звернення до суду із даним позовом, а до цього - до органів Національної поліції, втім, порушені права позивача поновлені не були. Згідно ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, квартири або будинку, вимагати усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту порушеного права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Беручи до уваги з`ясовані під час розгляду спору фактичні обставини справи, судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідачами чиняться перешкоди у користуванні спільною власністю, що є недопустимим з точки зору принципу непорушності права приватної власності, тому його порушені права підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову у цій частині. Разом з тим, суд враховує, що згідно ч. 1 та 2 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Станом на час розгляду справи судом, повноваження [PERSON] , як законного представника [PERSON] , припинились, оскільки останньому 11.03.2022 виповнилось 18 років. За таких обставин позовні вимоги в частині вселення [PERSON] , не чинити їй перешкод у такому вселенні та надати останній комплект ключів задоволенню не підлягають. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд при вирішенні позову має вирішити питання про розподіл судових витрат. У зв`язку із тим, що законний представник позивача ухвалою суду звільнена від сплати судового збору з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі по 1362 грн з кожного.

Outcome: partial