Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представником позивача, адвокатом, [PERSON] , до суду подано позов, в якому позивач просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 15.05.2001 р. виконавчим комітетом Ромашківської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Від шлюбу спільних дітей не мають. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на протязі періоду часу з моменту укладення шлюбу і до кінця 2015 року подружжя підтримувало нормальні відносини. Після цього між нами стали виникати непорозуміння, які призводили до сварок, з часом такі сварки виникали все частіше. Все це призвело до того, що шлюбні відносини між сторонами з часом фактично припинилися. З весни 2020 року подружжя проживає порізно, не ведуть спільного госоподарства, не підтримують шлюбних відноси6н, не спілкуються, кожен з них живе своїм власним життям. Позивачу відомо, що відповідачка створила сім`ю з іншим чоловіком, з яким проживає без реєстрації шлюбу. На даний час шлюб має виключно формальний характер, подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Разом з тим, пропозиції позивача про розірвання шлюбу шляхом подання спільної заяви до органу реєстрації актів цивільного стану відповідачка відхиляє. Відповідачка своїм правом на надання відзиву не скористалась та будь-яким іншим способом свою позицію щодо заявленого до неї позову не висловила. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 28 грудня 2021 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 28 грудня 2021 року зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, подано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 16 лютого 2022 року надійшла інформація про те, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 11 годину 30 хвилин 08 червня 2022 року. Крім того, разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу свідоцтва про шлюб, який знаходиться у відповідачки. Зазначене клопотання представника позивача задоволено та відповідачку зобов`язано надати суду оригінал свідоцтва про шлюб, укладений укладений між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Виконавчим комітетом Ромашківської сільської ради Рокитнянського районну Київської обсласті. Про задоволення клопотання представника позивача та зобов`язання відповідача надати суду документи було зазначено в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 14 квітня 2022 року. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено її право подати відзив на позов. Так, відповідно до трекінгу поштових відправлень, поштове відправлення №0960101716981, адресоване відповідачці [PERSON] за адресою її реєстрації та проживання, вручено особисто адресату 11 травня 2022 року. Однак, відповідачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №0960101716981, у судове засідання призначене на 11 годину 30 хвилин 08 червня 2022 року, не прибула та про причини своєї неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою відповідачки судовий розгляд справи було відкладено на 09 годину 01 вересня 2022 року. Для участі у розгляді відповідачка була викликана судовою повісткою, яка поштовим зв`язком надіслана їй за місцем проживання (поштове відправлення №0960101742974). Про місце, час та дату слухання справи позивача було повідомлено SMS-повідомленням, відправленим на його номер телефону, що підтверджується довідкою про доставку SMS від 09 червня 2022 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник позивача - адвокат Іллінський О.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибу. Однак через канцелярію суду подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: свідоцтво про шлюб, укладений 15 травня 2001 року [PERSON] з відповідачкою. Крім того, представник позивача у поданому клопотанні зазначає, що заявлені його довірителем позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити повністю. Просить судовий розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його довірителя. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат зазначає, що докази їх понесення будуть надані судом упродовж 5 днів після ухвалення рішення. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула та про причини своєї неявки суд не повідомила, Крім того відповідачка відзиву на позов не надала та будь-яким іншим чином не висловила свою позицію щодо заявленого до неї позову. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 15 травня 2001 року укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Ромашківської сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис №3. Факт укладення шлюбу доводиться свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно Рокитнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до зазначеного свідоцтва про шлюб [PERSON] 15 травня 2001 року уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ", про що складено відповідний актовий запис №3 від 15.05.2001. Спільних дітей сторони не мають. З часу укладення шлюбу і до кінця 2015 року сторони підтримували нормальні відносини. Після цього між ними стали виникати непорозуміння, які призводили до сварок. З часом такі сварки виникали все частіше. Все це призвело до того, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися. З весни 2020 року сторони проживають порізно, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують та не спілкуються. Кожен з них живе своїм власним життям. На даний час шлюб існує виключно формально та подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Разом з тим, відповідачка не погоджується розривати шлюб шляхом подання спільної заяви до органу реєстрації актів цивільного стану. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд зазначає, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотні значення. Таким чином, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 гривень, що підтверджується квитанцією № 55068 від 18 грудня 2021 року. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 гривень, сплачений ним при поданні позовної заяви. Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Іллінським Олександром Васильовичем укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, що підтверджується ордером серії АІ №1186275 від 17.12.2021. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Представник позивача, адвокат Іллінський О.В. до закінчення справи по суті заявив клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивача вартості правової допомоги, разом з тим зазначив, що докази, які доводять розмір витрат на правову допомогу, будуть подані до суду протягом п`яти днів після постановлення рішення у справі, відповідно до вимог ЦПК України, тому суд вказане питання не вирішує. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved