Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

У травні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вищевказана заява [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 03.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, між ними було зареєстровано шлюб, актовий запис № 416. Від цього шлюбу у подружжя є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом певного часу, стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Додатково зазначили, між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у вихованні, забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який проживатиме окремо та розміру аліментів на дитину. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25.07.2022 року заяву [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без руху. 01.08.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року заявником усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/11614/22-ц за заявою [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, разом з заявою про розірвання шлюбу заявники подали заяви про розгляд справи за відсутності особи, вимоги заяви підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між заявниками 03.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 416. Від даного шлюбу заявники мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 27.01.2016 року, актовий запис № 317 та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві 26.09.2019 року, актовий запис № 1285. Обґрунтовуючи заяву, заявники зазначають що шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим. Як встановлено судом, між заявниками досягнуто взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у вихованні, забезпеченні умов життя дітей того з батьків, який проживатиме окремо та розміру аліментів на дітей, на підтвердження чого, заявниками 08.10.2021 року укладено нотаріально посвідчений договір. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved