Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Позивач 03.09.2021 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: -визнати незаконним\~та скасувати\~рішення № 1516-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року щодо відмови [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства; -визнати незаконним та скасувати п. 14 рішення № 337-07- VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що знаходиться в межах села Станишівка Білоцерківського району. В обґрунтування позову зазначав, що 27.07.2021 рішенням Таращанської міської ради відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,70 га, яка розташована в адміністративних межах Таращанської міської ради по [ADDRESS] . Спірною земельною ділянкою позивач користується на підставі укладеного із Станишівською сільською радою договору оренди землі 01.10.2020, на термін 11 місяців. У період дії договору оренди землі від 01.10.2020, згідно рішення Таращанської міської ради №337-07-VIII від 16 квітня 2021 року надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області. Позивач із вказаними рішеннями не погоджується, оскільки прийняті з порушеннями законодавства та його прав, за захистом яких звернувся до суду. У відзиві (а.с.48-35) представник відповідача Таращанської міської ради прохав відмовити у задоволені обох позовних вимог та зазначав, що договір оренди земельної ділянки від 01.10.2020, між Станишівською сільською радою та [PERSON] укладено з порушенням норм законодавства, а саме: строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років. Оскільки, право оренди земельної ділянки площею 0,8248 га та наданої для ведення особистого селянського господарства за договором укладеним від 01.10.2020, не зареєстровано в порядку визначеному ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право оренди на вказану земельну ділянку, з моменту укладення договору в позивача не виникло. За результатами розгляду заяви [PERSON] на пленарному засіданні сесії Таращанської міської ради 27.07.2021 прийнято рішення № 1516-12-VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка», яким відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,70 га. Рішення прийнято на підставі ст.ст. 12, 122 ЗК України, ЗУ «Про землеустрій» та «Про Державний земельний кадастр», взято до уваги, що з приводу даної земельної ділянки Таращанською міською радою вже надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України. У письмових поясненнях (а.с.64-67) відповідач [PERSON] зазначав, що у позовній заяві та доданих до неї матеріалів не вбачається за можливе встановити, що відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою саме тої земельної ділянки, який використовує позивач. Оскільки, площа земельних ділянок у договорах оренди є значно меншою ніж площа земельної ділянки, на яку наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою. Це свідчить про відсутність предмету спору, адже оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав та інтересів позивача. У поданому відзиві на позовну заяву (а.с. 117-123) представник відповідача [PERSON] адвокат Кенц Р.І. зазначав, що у заяві позивача, яка була подана 25.05.2021 до Таращанської міської ради, то там вказується конкретна територія та площа «Земельна ділянка у [ADDRESS] орієнтовною площею 0,7 га». Як вбачається із заяви відповідача від 31.03.2021 (яка подана раніше заяви позивача) та рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою яке датоване 16.04.2021, [PERSON] просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі йому у власність земельної ділянки площею 2 га в межах села Станишівка. З цього вбачається, що заява позивача та відповідача стосуються різних за площею та місцезнаходженням земельних ділянок та заява [PERSON] подано значно раніше, ніж заява [PERSON] .. Також зазначав, що позивачем порушено правила предметної підсудності та прохав відмовити у задоволені позову у повному обсязі або закрити провадження у справі. Оскільки, в даному випадку Таращанська міська рада виконувала делеговані їй відповідно до закону владні управлінські функції щодо права розпоряджатися землями комунальної власності і правомірність прийняття оскаржуваних рішень підлягає виключно за правилами адміністративного судочинства. У додаткових поясненнях співвідповідача у справі (а.с. 197 - 200) представник відповідача [PERSON] адвокат Кенц Р.І. зазначав, що відсутні підтвердження що позивачу забороняли користуватися земельною ділянкою після прийняття оскаржуваних рішень, а також позивач не вчиняв дій для продовження дії договору оренди чи укладення іншого. Фактично позивач вважаючи, що він наділений правом користування земельною ділянкою намагається отримати право власності на земельну ділянку, яка належить іншій особі. Право власності було набуте [PERSON] 11.10.2021 на підставі запису право власності № 44450358. У зв`язку з чим прохав відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що в 1993 році сільрада виділила батькам 70 соток у користування під сільське господарство. В 2014 році батьки померли, він почав користуватися цією ділянкою, яка знаходиться між кладовищем та 4-м полем. Сільрада не давала приватизувати цю земельну ділянку, казали, що вона відведена під кладовище. Він був депутатом сільради з 2015 по 2019 рік, знав, що земля йде під кладовище, чітких меж якого нема і досі. Хотів в сільраді подати заяву на приватизацію, але сказали забрати заяву. Козерівській сільрада відмовила офіційно, тому інші і не подавали. Весною 2021 року він дізнався, що його земельну ділянку хочуть забрати під приватизацію. 25 травня 2021 року він написав заяву у міськраду, щоб дали приватизувати земельну ділянку. В липні 2021 міськрада йому відмовила, оскільки земельна ділянка вже має кадастровий номер на другу людину. На сьогодні ця земельна ділянка знаходиться в приватній власності [PERSON] . Це його сусід по земельній ділянці, у якого 25 соток землі, якими він не користується, а здає в оренду [PERSON] , своєму двоюрідному брату. Він розмовляв з [PERSON] , той казав, що користування позивачем земельною ділянкою було незаконним. Він (позивач) укладав з сільрадою 2 договори на 1 рік, один з них з 2020 по 2021 рік, який крім як в сільраді, більш ніде не реєстрували. Рибалко не повідомив, що можна приватизувати землю, а почав оформляти землю на родичів. Рибалко є фермером і орендує паї у людей в Станишівці та В. Березянці. Рибалко був у виконавчому комітеті сільради, знав, що не приватизовані земельні ділянки. Представник позивача\~ [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що міською радою було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки було надано дозвіл іншій особі. Міськрадою не було взято до уваги що ця земля оброблялась іншими людьми. Не була проведена інвентаризація землі, на підтвердження чого були надані два договори оренди. Земельна ділянка не була сформована та не мала кадастрового номеру, однак, сільрада мала право укладати такі договори оренди, і сільрада повинна була зареєструвати договори. 16.04.2021 сільрада винесла рішення з порушенням законодавства. Бубела прохав землю за межами с. Станшівка, а надали в межах Станишівки. Рибалко не заявив при голосуванні про конфлікт інтересів. Надана в суд заява є шаблонною, не вказано до якої відносно людини ця заява. В протоколі не зазначено, що подавалася заява про конфлікт інтересів. Заява від Бубели надана 01.04.2021, а розглянута вже 16.04.2021, тоді як заява [PERSON] розглядалася 2 місяця. Рішення прийнято в період дії договору оренди землі. Представник відповідача Таращанської міської ради у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що 01.04.2021 звернувся Бубела з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 2 га за межами с. Станишівка. Заяву розглянули 16.02.2021, та прийняли рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Коли вже був наданий дозвіл [PERSON] , 25.05.2021 звернувся [PERSON] з аналогічною заявою та додав договори оренди. Вказані договори були укладені з порушенням істотних умов, оскільки строк договору не може бути менше 7 років, а договорах був зазначений строк 11 місяців. Крім того, не здійснювалась державна реєстрація, не присвоювався кадастровий номер. Волинець не звертався у міськраду з питанням щодо продовження договору оренди. Представник відповідача\~ [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що на час звернення Бубели до міськради право власності третіх осіб на земельну ділянку не було зареєстровано. Також не було зареєстровано і право користування. Позивач користувався земельною ділянкою без правової підстави. Щодо конфлікту інтересів є заява [PERSON] , що він не буде приймати участь у голосуванні. Закон не зобов`язує писати заяву по кожній особі. Відсутнє жодне рішення про притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення законодавства про конфлікт інтересів. Бубела скористався своїм правом та отримав 2 га землі, права власності чи користування на яке не існувало. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником відділу земельних ресурсів та екології Таращанської міської ради. На початку квітня 2021 звернувся Бубела з відповідною заявою. 16.04.2021 міськрадою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Волинець звернувся до міськради у кінці травня 2021 року. 27.07.2021 рішенням сесії міськради Волинцю відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка вже була сформована на тій території після надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] . Тобто на момент розгляд заяви Волинця земельна ділянка вже була сформована. Є рішення 21-го року про проведення інвентаризації земель на території Таращанської міської ради. За браком коштів інвентаризація земель проводиться частково. На момент подачі Бубелою заяви про дозвіл на розробку проекту землеустрою, згідно публічної кадастрової карти не було сформовано земельну ділянку і згідно реєстру речових прав не було зареєстровано речових прав. Договір оренди землі дійсний з моменту державної реєстрації. На несформовану земельну ділянку не можна укладати договір оренди. Суд, заслухавши думку позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач 01.03.2019 та 01.10.2020 позивачем та Станишівською сільською радою підписані договори оренди земельної ділянки площею 0,8048 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області (а.с. 33-34). Згідно п. 3.1. договору оренди земельної ділянки від 01.10.2020 орендна плата вноситься орендарем до місцевого бюджету у грошовій формі раз на рік в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 2242,63 грн за 11 місяців (а.с. 34). Станишівською сільською радою земельну ділянку передано позивачу в оренду для ведення особистого селянського господарства (п. 4.1. договору). 11 грудня 2020 року, згідно рішення № 50-01-VIII Таращанської міської ради «Про початок реорганізації Станишівської сільської ради шляхом приєднання до Таращанської міської ради Київської області», розпочато процедуру реорганізації Станишівської сільської ради Таращанського району шляхом приєднання до Таращанської міської ради. Таращанська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Станишівської сільської ради (а.с. 139-140). Таращанська міська рада внаслідок реорганізації Станишівської сільської ради шляхом приєднання до Таращанської міської ради є правонаступником майна, активів та зобов`язань Станишівської сільської ради, згідно передавального акту від 13.01.2021, затвердженого рішенням № 251-06- VIII Таращанської міської ради від 26.02.2021 «Про затвердження Передавального акту Станишівської сільської ради» (а.с. 15-17, 142-146). 31.03.2020 [PERSON] звернувся до Таращанської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Таращанської міської ради за межами села Станишівка Білоцерківського району Київської області (а.с. 78). Рішенням №337-07- VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року (а.с. 24) надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області згідно наданих графічних матеріалів (а.с. 79). 24.05.2021 [PERSON] звернувся до Таращанської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, для передачі позивачу безоплатно у приватну власність, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,70 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 80). Також позивач у даній заяві зазначав, що даною земельною ділянкою користується добросовісно, відкрито та безперервно з 1993 року. За результатами розгляду заяви від 24.05.2021 та доданих до неї документів: копії паспорта громадянина України, копії договору оренди земельної ділянки, викопіювання на якому відображено місце розташування земельної ділянки, взято до уваги, що з приводу даної земельної ділянки Таращанською міською радою вже надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України, рішенням № 1516-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» (а.с. 13-14) відмовлено позивачу [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 0,70 га, яка розташована в адміністративних межах Таращанської міської ради по вулиці Лесі України в межах села Станишівка Білоцерківського району Київської області. Як вбачається із даного рішення, підставою для відмови в наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зображеної на викопіюванні із проекту формування території Станишівської сільської ради (а.с. 81, 82), є надання громадянину України дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зображеній на викопіюванні (а.с. 79), оскільки земельна ділянка площею 0,70 га входить у склад земельної ділянки площею 2, 00 га. Рішенням № 2417-14-VIII Таращанської міської ради від 28 вересня 2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради та передано у власність [PERSON] земельну ділянку в межах с. Станишівка Білоцерківського району Київської області для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224486901:02:009:0019 (а.с.228). Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Статтею 152 ЗК України\~встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. \~Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до вимог ч.1 ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.\~\~ Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Рішенням № 2417-14-VІІІ Таращанської міської ради від 28.09.2021 (а.с. 228) передано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку та як зазначав представник відповідача адвокат Кенц Р.І., що право власності набуте 11.10.2021 на підставі запису про право власності № 44450358 (а.с. 200). Дані обставини спростовують доводи сторони відповідача щодо порушення правил предметної підсудності та суд визнає їх необґрунтованими. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту б) ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1-3 ст. 116 ЗК України \~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Отже, ЗК України встановлює, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід обов`язково додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування земельної ділянки. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З цих матеріалів можна виявити обставини, що можуть бути підставами відмови за ч.6 ст. 118 ЗК України. \~Ключовим правовим питанням, щодо якого виник даний спір, є надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку претендує декілька осіб. Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №\~\~ 815/6942/17, 28.09.2021 у справі №\~\~ 462/4395/17, від 22.10.2020 у справі №\~\~ 815/7279/16, від 11.12.2019 у справі №\~\~ 814/1241/16, від 15.09.2020 у справі №\~\~ 815/3055/17 та інших cформульовано правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України. У даній справі позивач звернувся із заявою для надання дозволу на розробку землевпорядної документації, для передачі безоплатно у приватну власність після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] . Саме наявність, рішення про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення у власність громадянину України земельної ділянки слугувало підставою для відмови позивачу, як зазначено в рішенні № 1516-12-VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» та аналогічні пояснення у судовому засіданні надав свідок [PERSON] . У постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що «чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі». Отже, суть даного висновку зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки треба надавати усім, хто звернувся. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність. У постанові від 29.09.2020 по цивільній справі №\~\~ 688/2908/16-ц, на яку посилається представник відповідача [PERSON] адвокат Кенц Р.І. та і сам відповідач, Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальні підходи до вирішення таких спорів: « 39. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. 40. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. 41. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо\~надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною.\~Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.» Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки\~кільком особам, є оцінка добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зазначений правовий висновок є застосовним до ситуацій, коли спір виник у зв`язку із наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки двом (чи більше) особам, тобто коли на одну ділянку є два кандидати. Велика Палата Верховного Суду не заперечувала саму можливість надання дозволу декільком заявникам, запропонувавши оцінювати правомірність таких рішень з огляду на їх добросовісність, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року справа № 154/3345/16. Натомість у даній справі, що розглядається судом, дозвіл було надано одній особі [PERSON] . У зв`язку із цим, позивачеві у наданні дозволу було відмовлено. Тобто обставини справи № 688/2908/16-ц, посиланням на яку мотивовано правомірність міської ради при відмові у надані дозволу позивачу, і справи, що розглядається судом, суттєво відрізняються. З огляду на це, підстав для відступу від попередніх правових висновків немає. Водночас, застосуванню підлягає правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України (п. 21 постанови від 18.05.2022 справа № 154/3345/16), та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі (п. 23 постанови від 18.05.2022 справа № 154/3345/16). Як зазначали представник Таращанської міської ради Кудрицька І.О. та свідок [PERSON] , підставою для відмови позивачу було те, що земельна ділянка вже була сформована у зв`язку з розробкою проекту землеустрою [PERSON] .. Зазначені обставини не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вичерпний перелік яких передбачено частиною сьомою статті 118 ЗК України, а отже рішення № 1516-12-VIII Таращанською міською радою прийнято з порушенням. Статтею 21 ЦК України\~визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати рішення щодо надання дозволу [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд приходить до таких висновків. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет власності. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Рішенням №2417-14-VIII Тарщанської міської ради від 28.09.2021 затверджено проект землеустрою та передано спірну земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с. 228), а право власності набуто відповідачам 11.10.2021 на підставі запису про право власності за № 44450358 (а.с. 200). За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проєкту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, чи погодження проєкту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування з проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі (постанова ВС від 01.07.2022 у справі справа № 700/309/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження 14-364цс19 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19 (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 487/1585/19. Оскільки, вже зареєстроване право власності на земельну ділянку, в склад якої входить спірна земельна ділянка, суд вважає що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не відновить порушеного права позивача без повторного звернення до суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно визнати незаконним та скасувати рішення міськради щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення щодо надання дозволу відповідачу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягають, у зв`язку з неефективним способом для захисту порушеного права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial