Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

І. Вимоги позову та стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2021 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, встановлення порядку користування спільною власністю. На обґрунтування вимог вказала, що з05.06.1976 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя у них не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З вересня 2014 р. вони не проживають разом, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, знайти компроміс у вирішенні сімейних проблем та примиритися їм не вдалося, а відтак подальше збереження шлюбу є неможливим. Вимоги позову про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування спільною власністю мотивовані тим, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3221455800:03:002:0037; автомобіль «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] . Позивач просить: розірвати шлюб з відповідачем також посилається на те, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просила здійснити його поділ шляхом визнання за нею та за відповідачем права власності на Ѕ частину квартири, виділити у їй власність земельну ділянку, а відповідачу - автомобіля зі стягненням з неї на користь відповідача грошової компенсації (різниці). Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що вимоги про розірвання шлюбу визнає, погодився з доводами позивача про те, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вимоги позову про поділ майна подружжя визнав частково та мотивував свої заперечення тим, що під час шлюбу ними придбавалось та відчужувалось різне рухоме та нерухоме майно, але на момент розірвання шлюбу залишилось спірне майно, а саме двокімнатна квартира та земельна ділянка. Спірний автомобіль «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] було відповідачем відчужено згідно з договором купівлі-продажу за 149 000 грн. З огляду на наведене, відповідач просив розірвати шлюб між ним та позивачем; спірну двокімнатну квартиру виділити у його власність, оскільки позивач з 2014 року проживає окремо, а вісім років окремого проживання є досить вагомим терміном, адже кожна з сторін має свої звички, а спільне сумісне користування квартирою призведе до конфліктів між сторонами. Відповідач також зазначає, що позивач має дім та земельну ділянку, які залишились їй після смерті її батьків. А відповідач на відміну від позивача не має іншого власного житла і зазначає, що враховуючи його значний вклад в придбання майна за час шлюбу та влаштування майнового становища усіх членів своєї родини, він має право на те, щоб за ним залишилось хоча б право на спірну квартиру для комфортного проживання. Відповідач зазначив, що вважає завищеною вартості спірної квартири, яка зазначена у звіту про оцінку, який надала до суду позивач. Відповідач не заперечує проти виділення у власність позивача спірної земельної ділянки, яка була оформлена на неї і нею було частково надані кошти на її придбання. Оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем за 149 000 грн то він просить суд призначити грошову компенсацію в сумі 74 500 грн на користь позивачки, яка складає 1/2 вартості автомобіля, а оцінку вартості спірного автомобіля вважає завищеною. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 15.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 06.12.2021.(а. с. 93-94). Ухвалою суду від 06.12.2021 підготовче провадження по справі закрити та суд перейшов до розгляду справи по суті на 10.02.2022 (а.с. 113). 07.12.2021 від представника відповідача адвоката Говрас І. В., надійшло клопотання про поновлення строків на подання відзиву. (а. с. 116). 07.12.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 125-173). 08.02.2022 від позивача надійшло клопотання про запит до РСЦ ГСЦ МВС з метою надання інформації щодо спірного автомобіля відповідь на відзив відповідача (а. с. 182-192). 09.02.2022 від представника відповідача адвоката Говрас І. В., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою (а. с. 193). 10.02.2022 від представника від представника відповідача адвоката Говрас І. В., надійшло заперечення проти заявленого клопотання позивача (а.с. 197). 10.02.2022 розгляд справи відкладено на 21.04.2022 у зв`язку з клопотанням представника відповідача адвоката Говрас І. В. про відкладення (а.с. 199). 18.02.2022 від представника відповідача адвоката Говрас І. В. надійшло клопотання про роз`єднання позовних вимог (а.с. 209-210). 21.04.2022 судове засідання не відбувся у зв`язку з тим, що в Україні діє режим воєнного стану і розгляд справи відкладено на 27.06.2022 (а.с. 212). 23.06.2022 від представника відповідача адвоката Говрас І. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 218). У судовому засіданні від 27.06.2022 суд заслухав сторону позивача, дослідив матеріали справи та оголосив перерву на 22.08.2022 (а.с. 220). У судовому засіданні від 22.08.2022 суд заслухав сторону відповідача, розглянув клопотання, після оголошення судових дебатів видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.06.1976 Чабанською сільською радою, Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 13. З пояснень сторін вбачається, що з вересня 2014 р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписами частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З обставин справи установлено, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання, що і послугувало підставою для подання позову про розірвання шлюбу. За весь час протягом якого позов перебуває в провадженні суду, відновлення шлюбно-сімейних відносин сторін не відбулося, що дає підстави вважати, що розлад їх подружніх стосунків не є тимчасовим явищем. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже з огляду на встановлені обставини та факт визнання відповідачем вимог позову про розірвання шлюбу, суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу сторін суперечить їх інтересам, що є підставою для його розірвання. В період шлюбу сторони набули у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану за позивачем на підставі свідоцтва про право власності від 22.08.2003 та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,110 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221455800:03:002:0037, зареєстровану за позивачем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 152035 від 03.03.2006(а.с. 17, 21). Також в період шлюбу сторони набули у власність автомобіль «Nissan Qashqai», 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2011 серії [NUMBER] та відчужений ним (а.с. 164-167). Після звернення позивача до суду з цим позовом відповідач відчужив вказаний автомобіль на користь третьої особи за 149 000 грн, що визнається ним та підтверджується договором купівлі-продажу 8046/2021/355739312 транспортного засобу (а.с. 166-167). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже зважаючи на те, що вищевказане нерухоме майно було придбано у період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд визнає це майно об`єктом права спільної сумісної власності. За принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи і в межах заявлених нею вимог. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 цього Кодексу, при поділі майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Сторони не посилались на наявність між ними домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на квартиру, земельну ділянку та автомобіль є рівними. На підтвердження вартості спірного майна позивач надала звіт про оцінку щодо їх ймовірної вартості, складені суб`єктом оціночної діяльності за її замовленням, відповідно до яких ринкова вартість квартиристановить 2 481 320 грн, а земельної ділянки - - 257 268 грн (а.с. 22-61). Вказані звіти виконані суб`єктами оціночної діяльності за результатами аналізу ринку нерухомості із застосуванням методу порівняльного підходу, при цьому жодних доказів на їх спростування відповідачем не надано, а тому суд покладає ці висновки в обґрунтування рішення як об`єктивні докази, що підтверджують вартість спірних квартир. Отже загальна вартість об`єктів нерухомого майна, вимоги про поділ якого суд визнав обґрунтованими і доведеними, складає 2 738 588 грн, а тому на долю кожного з подружжя припадає майна на суму 1 369 294 грн. Позивач у своїй позовній заяві запропонувала такий порядок поділу спірного майна: виділити їй та відповідачу у власність по 1/2 частині спірної квартири також виділити у її власність спірну земельну ділянку, а відповідачу виділити у власність спірний автомобіль. На депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва позивачем було перераховано кошти в сумі 308,78 грн, як компенсацію між вартістю спірного транспортного засобу та земельної ділянки. Відповідач запропонував свій порядок поділу спірного майна, а саме: виділити у його власність спірну квартиру, спірну земельну ділянку виділити у власність позивача, а також виплатити позивачу грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 74 500 грн. Альтернативного порядку вирішення існуючого спору відповідач не запропонував і згоди на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не надав. Водночас такої згоди не надала і позивачка. За наведених обставин єдиним законним і справедливим способом поділу майна у цій справі є виділення в натурі кожному з подружжя рівноцінних (однакових за вартістю) об`єктів житлової нерухомості та визначення ідеальних часток сторін у праві власності на решту спірного майна, поділити яке з дотриманням принципу рівності часток неможливо. Поділ квартири [ADDRESS] та земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,110 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221455800:03:002:0037, здійснюється судом шляхом визнання ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на квартиру. Вирішуючи вимоги позову про поділ автомобіля суд виходить з того, що автомобіль є неподільною річчю, оскільки його неможливо поділити без втрати його цільового призначення. До того ж за обставинами справи установлено, що заявлений до поділу автомобіль був відчужений відповідачем в період зареєстрованого шлюбу сторін за договором купівлі-продажу та перейшов у власність третьої особи. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Наведене означає, що один лише факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час укладення одним з подружжя угоди щодо розпорядження спільним майном не є беззаперечним доказом надання другим з подружжя згоди на його укладення, а що стосується цінного майна, то наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Позивач посилається на те, що письмової згоди на продаж автомобіля вона не надавала і вказана обставина відповідачем не заперечується. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що відповідач розпорядився спільним майном на власний розсуд, без згоди і урахування інтересів другого з подружжя (позивача [PERSON] ), а відтак єдиним можливим способом захисту її порушених прав є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України. Вартість автомобіля позивач визначила за результатами його оцінки, яка становить 257648,78 грн, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності виходячи з середньої ринкової вартості аналогічних автомобілів, схожих за технічними та іншими характеристиками, оголошення про продаж яких розміщені в мережі Інтернет (а.с. 62-85). Дослідженням цього звіту установлено, що оцінка автомобіля проведена за результатами його візуального огляду, виходячи з фактичних даних про його комплектність, укомплектованість за результатами аналізу ринку рухомого майна із застосуванням методу порівняльного підходу Наведені у звіті розрахунки свідчать про те, що усі ці показники були ураховані при визначенні ринкової ціни автомобіля, що відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159. Отже ураховуючи, що наданий позивачем звіт про оцінку рухомого майна складений за вірною методологією і з дотриманням вимог нормативно-законодавчих документів, суд покладає його в обґрунтування рішення як об`єктивний доказ, що підтверджує вартість спірного автомобіля. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги відповідача про поділ автомобіля шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації половини його вартості в сумі 128 824 грн 39 коп (257648,78/2). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оскільки сторони не дійшли самостійної згоди в питанні поділу спірної квартири, конфліктні відносини між сторонами перешкоджають їм домовитися про порядок користування нею, а питання про одержання грошової компенсації вартості часток сторони не ставлять. За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Житлова площа спірної квартири складає 39,7 кв.м., а отже на долю сторін припадає в користування по 19,85 кв.м. жилої площі, а кімнати в спірній квартирі відповідають ідеальним часткам, а саме одна кімната має розмір 19,9 кв.м, а інша 19,8 кв. Площа спірної земельної ділянки складає 0,011 га і підлягає поділу в рівних долях, а саме виділити кожній із сторін у право власності по 1/2 її частки. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 8 626 грн, а також повернути позивачу внесені на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 380,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial