Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

18.05.2022 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), у якому просить: розірвати шлюб, зареєстрований 04.04.2020 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 60; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, [PERSON] (далі [PERSON] ), [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача (але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною трьох років; прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.04.2020 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 60. У період шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалось; з квітня 2022 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинились, спільного господарства сторони не ведуть; сторони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на життя, сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини; з вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем. Крім того, відповідач з квітня 2022 року припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, доходів не має. Відповідач ухиляється від утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 04.04.2020 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 60. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . У період шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії \-\-\- [NUMBER] , виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач погоджується з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини, позов визнав у повному обсязі. Статтею 51 Конституції України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Як визначено у ч. 1\~ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1\~ст.\~24\~цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3, 4\~ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина до трьох років, суд виходить з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей до їх повноліття є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~у ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, та одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За положеннями ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної\~Ради України\~від 27.02.1991\~року №\~789-XII,\~яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх\~\~замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані\~піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 155 цього Кодексу здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.\~181\~цього Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення, та наведені положення закону,\~зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і дитини, беручи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, а також виходячи з того, що дитина сторін буде проживати разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку, що сума аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів щомісяця є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім зазначеного, ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, у тому числі на утримання дружини в розмірі\~1/6\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~щомісяця до\~досягнення дитиною\~трьох років.\~ При визначенні розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд враховує матеріальний стан відповідача, який працює та має регулярний дохід. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу щомісяця, і зазначена сума не буде для відповідача надмірним тягарем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком. У суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог також і в цій частині, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2\~ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~ст. 115 СК України\~визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно\~із Законом України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією № ID 0910-0257-4388-8330 від 17.05.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, то з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 992 грн. 40 коп. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved