Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось КП «Теплопостачання м. Одеси» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що КП «Теплопостачання м. Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає відповідач. Представник позивача вказав, що свої зобов`язання з надання теплової енергії позивач виконує, а відповідач ухиляється від належного виконання, у зв`язку з чим, за особовим рахунком існує заборгованість в сумі 58705,53 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. а також сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав письмове клопотання (а. с. 53). Відповідач у зазначене судове засідання не з`явився, до суду його представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити частково (а. с. 65). Крім того, до канцелярії суду стороною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 60 61), з підстав того, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період, який виходить за межі позовної давності (з листопада 2006 року по липень 2021 року), але звернувся до суду 12.11.2021 року. Представник відповідача стверджує, що підлягає стягненню заборгованість з листопада 2018 року по липень 2021 року. Разом з тим, у вказаній заяві представник відповідача вказав, що Постановою про опис та арешт майна боржника в рамках ВП № 56302002, від 02.03.2020 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , - була фактично вилучена з володіння [PERSON] та була передана на відповідальне зберігання [PERSON] .. У зв`язку з чим, на думку сторони відповідача, не підлягає стягненню заборгованість з 02.03.2020 року. До канцелярії суду надійшла заява представника позивача, в якій той заперечував проти застосування строку позовної давності, оскільки строк дії договірних відносин з користування теплової енергії не завершений, оскільки відносини є триваючими, тобто дата закінчення договірних відносин відсутня (а. с. 57). Представник позивача просив суд стягнути суму боргу в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за особовим рахунком № [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] по квартирі за адресою: [ADDRESS] , існує заборгованість за теплову енергію в сумі 58705,53 грн. за період з листопада 2006 року по липень 2021 року (а. с. 4 5). Факт користування тепловою енергією відповідачем [PERSON] не оспорюється та не спростовується. Постановою державного виконавця ПМ ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Шенгелая М.А. про опис та арешт майна боржника в рамках ВП № 56302002, від 02.03.2020 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , - вилучена з володіння [PERSON] та передана на відповідальне зберігання [PERSON] (а. с. 36 37). Згідно інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.11.2021 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] (а. с. 35). Як вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді між КП «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON] договірних відносин не існувало, а тому споживання останнім послуг теплопостачання мало місце без достатніх правових підстав. Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", від 09.11.2017 №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними, зі згоди постачальника послуг. За таких обставин, зобов`язання споживача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону, з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України, від 25.11.2014 по справі № 916/3566/13. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VIII, п.п. 20, 30 Правил, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної їх оплати. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Фактично, нарахована сума заборгованості є грошовими коштами, які відповідач залишив у себе за рахунок позивача, у добровільному порядку заборгованість за надані послуги [PERSON] не сплачував. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Разом з тим, згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може слугувати підставою для звільнення відповідача від оплати спожитих послуг. Між тим, як вже було зазначено судом, факт користування тепловою енергією відповідачем [PERSON] не оспорюється та не спростовується, а оспорюється лише період, за який підлягає стягненню така заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд погоджується з позицією відповідача про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки заявлена позивачем заборгованість за послуги теплопостачання значно виходить за межі трирічного строку позовної давності. Заборгованість відповідача нарахована за період з листопада 2006 року по липень 2021 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 267 ЦК України, передбачено наслідки спливу позовної давності. За приписами частини третьої вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем надано до суду таку заяву до винесення судом рішення у справі. Частиною четвертою ст. 267 ЦК України, встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До суду позивач звернувся 12.11.2021 року, а тому початком періоду, за який підлягає стягненню заборгованість є листопад 2018 року. Стосовно позиції сторони позивача, що не підлягають застосуванню наслідки пропущення строку позовної давності, оскільки строк дії договірних відносин з користування теплової енергії не завершений, відносини є триваючими, тобто дата закінчення договірних відносин відсутня, то суд звертає увагу позивача, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між КП «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON] договірних відносин. Проте, враховуючи визнання відповідачем факту користування тепловою енергією, то суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Також, суд погоджується з позицією відповідача, що оскільки Постановою державного виконавця ПМ ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Шенгелая М.А. про опис та арешт майна боржника в рамках ВП № 56302002, від 02.03.2020 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , - вилучена з володіння [PERSON] та передана на відповідальне зберігання [PERSON] , що прямо вказує на те, що відповідач не користувався послугами КП «Теплопостачання м. Одеси», а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача за період з 02.03.2020 року. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини, якими КП «Теплопостачання м. Одеси» обґрунтовує свої вимоги до [PERSON] , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, частково знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за період з листопада 2018 року по лютий 2020 року, у загальному розмірі 5391,30 грн. Крім того, відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при\~зверненні до\~суду було\~сплачено судовий\~збір у\~загальному розмірі 2270,00 грн. (а. с. 1), та враховуючи процент задоволених позовних вимог 9,18 %, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 208,39 грн.

Outcome: partial