Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 07 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького управління юстиції Луганської області, актовий запис №404. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Зазначає, що на підставі цього в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Спільно з дружиною як подружжя не проживають, сімейні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними неможливе, оскільки шлюб носить формальний характер. Просить суд шлюб розірвати, малолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з ним, позивачем. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник адвокат Романенчук А.В. подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши подані заяви сторін, вивчивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 07.08.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького управління юстиції Луганської області, актовий запис №404 (а. с. 18). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння, тривалий час разом не проживають та не ведуть спільного господарства, а збереження сім`ї суперечить його інтересам. В судовому засіданні встановлено, що у сторін погіршились стосунки, спільне життя у них не склалося, разом не проживають, примирення неможливе, шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, яка теж просила розірвати шлюб, подавши заяву про визнання позовних вимог. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дітей суд доходить висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, малолітня дочка [PERSON] залишилася проживати з батьком, знаходиться на його утриманні, тривалість такого. Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з батьком до дати подання позову і позивач таких доказів не надав. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, суд позбавлений можливості дотриматись положень ст. 161 Сімейного кодексу України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з позивачем суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial