Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-09 00:00:00

в січні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ТОВ ««Інвестиційний союз «Либідь», в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 260000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 300000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач 24.01.2019 року приблизно о 12-35 год., підходячи до головного входу приміщення ТРЦ «Ocean Plaza», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, та, ступивши на поріг центру, який містив вибоїни та щілини, зачепилась за дані вибоїни та щілини, внаслідок чого впала та отримала два переломи ноги зі зміщенням. 24.01.2019 року позивачу було проведено операцію, встановлено металеву пластину та призначено стаціонарний режим лікування. Позивач вказує, що жодних попереджень про пошкоджену підлогу та її невідповідність нормам перед входом до торгівельного центру не було, а тому адміністрація та службові особи центру проігнорували всі заходи безпеки, що спрямовані на безпечність перебування в торгово-розважальному центрі. Внаслідок невиконання посадовими особами ТРЦ «Ocean Plaza» Правил охорони праці для об`єктів роздрібної торгівлі, позивачу була завдана матеріальна шкода на загальну суму 260000,00 грн. та моральна шкода, яка позивачем оцінена в сумі 300000,00 грн., в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути завдані збитки із відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 19.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В лютому 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що за вказаною в позові подією відповідачем було створено комісію по розслідуванню нещасного випадку невиробничого характеру та складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 29.03.2019 року, за висновками якого причиною нещасного випадку стала особиста необережність потерпілої, та порушень діючих нормативно-правових актів виявлено не було. Крім того, за результатами розгляду заяви позивача про вчинення злочину (службова недбалість) посадовим особами ТРЦ «Ocean Plaza», кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Твердження позивача про те, що причиною нещасного випадку, що із нею стався є дефект оздоблювального покриття не відповідає дійсності, на головному вході в центр були встановлені яскраво-жовті попереджувальні таблички «Обережно слизько», та позивачем не доведено винних дій відповідача, що виключає наявність підстав для відповідальності відповідача, в т.ч. у виді відшкодування шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року, до участі у справі було залучено в якості третьої особи АТ «Страхова компанія «Інго». В квітні 2021 року до суду від представника третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких третя особа просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було доведено належними доказами склад цивільно-правової відповідальності відповідача у заподіянні позивачу шкоди внаслідок отримання травми 24.01.2019 року біля головного вході до приміщення ТРЦ «Ocean Plaza», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Антоновича, 176, що виключає відшкодування завданої шкоди за рахунок відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 184 від 06.04.2022 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що 24.01.2019 року приблизно о 12-35 год., позивач, підходячи до головного входу приміщення ТРЦ «Ocean Plaza», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, - впала та отримала перелом правої гомілки зі зміщенням. Відповідно до виписки Київської міської клінічної лікарні № 12 від 07.02.2019 року № 1223, було встановлено, що в період із 24.01.2019 р. по 07.02.2019 р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні та, останній, було встановлено діагноз закритий перелом правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, малогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків. Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, було встановлено, що до реєстру за заявою [PERSON] від 31.01.2019 року були внесені відомості про кримінальне провадження № 12019100010000666 за фактом службової недбалості працівників ТРЦ «Оушен Плаза». 04.02.2019 року відповідач отримав вимогу представника позивача про відшкодування шкоди, завданої злочином. Відповідно до листа Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 02.03.2021 року, та постанови слідчого СВ Голосіївського УП від 18.06.2019 року, було встановлено, що 18.06.2019 року слідчим СВ Голосіївського УП було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 12019100010000666 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто в зв`язку зі встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. З мотивувальної частини зазначеної постанови слідчого вбачається, що в ході з`ясування обставин, викладених у заяві гр. [PERSON] було встановлено, що [PERSON] впала біля центрального входу приміщення ТРЦ «Оушен Плаза», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, із власної необережності поряд із табличкою «Слизька підлога». Слідством не було отримано беззаперечних та прямих доказів вчинення кримінального правопорушення. Постановою КМУ від 22.03.2001 № 270 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру. Пунктом 3 Порядку визначено нещасні випадки, які підлягають розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися під час: (пп.13) перебування в громадських місцях, на об`єктах торгівлі та побутового обслуговування, у закладах лікувально-оздоровчого, культурно-освітнього та спортивно-розважального призначення, в інших організаціях, а також у рекреаційних зонах. Факт ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку встановлює і засвідчує лікувально-профілактичний заклад. Документом, який підтверджує ушкодження здоров`я особи, є листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу. Відповідно до п. 6 Порядку лікувально-профілактичні заклади, до яких звернулися або були доставлені потерпілі внаслідок нещасних випадків, протягом доби надсилають письмове повідомлення за встановленою формою про кожний нещасний випадок - до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради). Районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку. Згідно з п. 7 Порядку у процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об`єкті якого стався нещасний випадок. Відповідно до п. 12 Порядку «Акт за формою НТ надсилається організації, яка відповідальна за безпечний стан території чи об`єкта, де стався нещасний випадок». Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що у разі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси (якщо не надходило повідомлення від лікувально-профілактичного закладу про нещасний випадок), районна держадміністрація (виконавчий комітет міської, районної у місті ради) приймає рішення щодо необхідності проведення розслідування і визначення організації, яка повинна проводити розслідування, та направляє її керівнику копію рішення. На виконання Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, відповідачем було створено комісію із розслідування зазначеного випадку. Відповідно до акту про нещасний випадок невиробничого характеру, затвердженого 29.03.2019 року генеральним директором ТОВ «Інвестиційний союз «Либідь», було встановлено, що причиною нещасного випадку, який відбувся 24.01.2019 року стала особиста необережність потерпілої [PERSON] , та порушень діючих нормативно-правових актів виявлено не було. Позивач вказує, що внаслідок невиконання посадовими особами ТРЦ «Ocean Plaza» Правил охорони праці для об`єктів роздрібної торгівлі, позивач отримала травму, та їй була завдана матеріальна шкода на загальну суму 260000,00 грн. та моральна шкода, яка позивачем оцінена в сумі 300000,00 грн. Сторона відповідача вказує, що винність відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача, стороною позивача не доведено, що виключає відшкодування завданих збитків позивачу за рахунок відповідача. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України, встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ході розгляду справи було встановлено, що за фактом події, яка відбулась 24.01.2019 року за адресою: м. Київ, вул.. Антоновича, 176, була утворена комісія, якою було проведено розслідування нещасного випадку. Комісією вживались заходи щодо перевірки нещасного випадку на місці і комісія надала висновок про особисту необережність позивача. Доказів на спростування висновків комісії, стороною позивача суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження наявності в діях адміністрації та/або працівників ТРЦ «Оушен Плаза» ознак кримінальних правопорушень, які б перебували в причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачу шкодою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в ході розгляду справи позивачем не доведено достатніми доказами умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме: протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не було виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування на користь позивача матеріальної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю (діями) відповідача та завданою позивачу шкодою, а відтак суд вважає, що в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. Крім того, в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід також відмовити, оскільки, стороною позивача не доведено, а судом не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманою позивачем травмою і діями відповідача. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, та

Outcome: dismissed