Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2019 року. У шлюбі у сторін народилися дві доньки [PERSON] 2044 року народження та дочка [PERSON] 2010 року народження, які проживають з нею. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, починаючи з 28.01.2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Дане рішення пред`явлене до виконання до першого відділу ВДВС у м. Луцьку. Підстави звернення з даним позовом є понесення позивачем додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, зокрема здобуття вищої освіти. Наразі старша донька сторін є студенткою ДВНЗ «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана» від 01.09.2021 №32647, зарахована на денну форму навчання, термін закінчення університету 30.06.2025 року. Навчання здійснюється на контрактній основі та передбачає понесення витрат за навчання батьками. Позивач указує, що нею фактично було понесено додаткові витрати на навчання дитини на суму 34\~000 грн., що підтверджується квитанціями від 09.09.2021 року та від 07.02.2022 року. Вказує, що відповідач в добровільному порядку компенсувати їх не бажає, має прострочення виконання зобов`язань по аліментах на 11-12 місяців Натомість, позивачка вимушена самостійно утримувати двох дітей та нести додаткові витрати на навчання дитини. Посилаючись на зазначене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати за перший навчальний рік дитини у розмірі 25 000 гривень. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.05.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 травня 2022 року зі сторони [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що навчання дитини у закладі освіти є звичайним здобуттям професійних навиків та компетентностей, таке здобуття і витрати на нього не можуть бути віднесені до особливих обставин, це основні витрати, які батьки несуть на утримання дітей, виходячи зі своїх матеріальних можливостей, а тому вважає, що витрати, понесені позивачем на навчання доньки не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України. Посилався на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2020 року з нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Заборгованості зі сплати аліментів у нього немає, твердження адвоката позивачки [PERSON] є не правдивими. Окрім того вибір вишу здійснювався без його участі, хоча позивач виявляв бажання про те щоб донька навчалася ближче до рідного міста. 10.06.2022 року представником позивача- адвокатом Василюком І.М. було надіслано відповідь на відзив . 20.06.2022 року адвокатом Василюком І.М. було подано уточнену позовну заяву в якій вказано, що позивачем здійснено переплату вартості освітньої послуги за навчання дочки на 1100 грн., тому просить залишити без розгляду позовну вимогу в частині стягнення 1100 грн. додаткових витрат на дочку [PERSON] пов`язаних з її навчанням на першому курсі ДВНЗ «КНЕУ імені Вадима Гетьмана» та стягнути з відповідача 50 % витрат за рік навчання у розмірі 16\~450 грн. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Василюк І.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Тратніков Я.В. проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд дійшов наступних висновків. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2019 року між сторонами було розірвано шлюб. Сторони у справі є батьками доньок [PERSON] 2004 року народження та [PERSON] 2010 року народження. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, починаючи з 28.01.2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто [INFO] Згідно з квитанцією № 0.0.2258792387.1 від 09.09.2021 року та квитанції № 0.0.2447103621.1 [PERSON] сплачено 34 000 грн, призначення платежу: за навчання [PERSON] 1 курс, 1,2 сем., (а. с. 12,13). Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи вимоги про додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилалася на те, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах. Разом з тим, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням доньки в ДВНЗС «Київському національному університеті імені Вадима Гетьмана», а саме на оплату вартості навчання, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Саме по собі навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. До повноліття дитини у відповідача наявне зобов`язання аліментного утримання дитини проте, у разі коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача аліментів у порядку ст. ст. 198-200 СК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved