Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] з 01.07.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 28.04.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 28.04.2009, актовий запис №91, видане Тернівським відділом РАГС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. За час перебування у шлюбі ними придбано спільне майно у вигляді нерухомого майна, яке позивачка просить поділити, визначивши обсяг спільного майна подружжя. Враховуючи вищенаведене, просить суд задовольнити даний позов. У відзові на позов відповідач [PERSON] проти позову заперечує вказуючи, що спірна квартира хоча і була придбана під час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі але за його особисті кошти, які ним було отримано в розмірі 9800доларів США в наслідок укладання кредитного договору між ним та ПАТ «УкрСибБанк», який він погашав особисто до 2013 року, добто до повного розрахунку. Крім того, спірна квартира зареєстровано на його ім`я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.01.2007. Також наполягає на застосуванні судом на підставі ст.72 ч.2 СК України, ст.257 ЦК України строк позвної давності. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив вказавши що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти за рахунок чого було придбано спірну квартиру, внаслідок укладання кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Крім того вказує, що строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Оскільки позивач дізналася про порушення свої прав у червні 2021, після того, як відповідач мав намір продати спільну квартиру вважає що строк зверення з позовм до суду нею пропущений не був, тому наполягає на заявлених позовних вимогах у повному обсязі. Також відповідачем [PERSON] надано заперечення в якому він підтвердив викладену у відзиву правовоу позицію, не погоджуючись з презумпцією спільної власності спірного майна. 26.01.2022 ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінової Ірини Іванівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі продажу квартири квартири [ADDRESS] , яка придбана на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засідання проти позову заперечували з підстав викладених у відзові та заперечені. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, установив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.07.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданного Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 28.04.2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям придбано майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищезазначене майно було зареєстроване за відповідачем [PERSON] .. Спірна квартира була придбана [PERSON] 01.12.2006 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального окручу Літвіновою І.І. та зареєстрованого в реєстрі за №6509, вартістю 70700 грн. З метою придбання вказаної квартири в інтересах сім`ї 01.12.2006 року між відповідачем [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» «Ерсте Банк» (далі Банк), було укладено кредитний Договір №011088004000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит для купівлі квартири [ADDRESS] квартири, у розмірі 9\~800 доларів США, що дорівнює еквіваленту на день укладання договору 49 490 грн. зі строком повернення не пізніше 30.11.2027 року. Також 01.12.2006 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №011088004000 від 01.16.2006 року між [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір №011088004000-3, предметом іпотеки якого є нерухоме майно: квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального окручу Літвіновою І.І., з реєстровим №6513. Тобто, квартира [ADDRESS] , була придбана подружжям частково за рахунок належних подружжю коштів і частково за кредитні кошти. Таким чином, борг за кредитним договором 011088004000 від 01.16.2006 року виник в інтересах сім`ї, незважаючи на те, що позичальником згідно кредитного договору виступив відповідач [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 61 Сімейного Кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі ст. 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тобто дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, адже розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, у випадку укладання одним з подружжя кредитного договору в інтересах сім`ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, тому один з подружжя, який виконав зобов`язання, що виникло з кредитного договору, має право пред`явити до іншого вимогу про відшкодування 1/2 частини сплачених за кредитним договором коштів або вимогу про врахування особисто сплачених кредитних зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї при поділі майна подружжя. Таким чином, у результаті взяття в кредит грошових коштів для використання на споживчі цілі, боргові зобов`язання перед кредитором несуть як дружина, так і чоловік, а не тільки той з подружжя, хто підписав кредитний договір. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу 28.04.2009 відповідачем самостійно достроково погашено кредит АКІБ «УкрСиббанк», і зазначена обставина визнається сторонами у справі тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Згідно квитанцій відповідачем погашено кредит у загальній сумі 10469, 20 долларів США.. Оскільки відповідач сплатив борг за кредитом вже після припинення шлюбних відносин з відповідачем, тобто за рахунок особистих коштів, відповідно до змісту ст.ст. 57,60, 69, 71 Сімейного Кодексу України половина його вартості, в сумі 5\~234,60 доларів США. (10469 20 долларів США. / 2) припадає на частку позивача та має бути врахована судом при поділі майна. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №638/9020/14 (провадження № 61-17269св18). Тобто є наявні підстави для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя із пропорційним врахуванням розміру сплачених сторонами, як спільно, так і за рахунок особистих коштів позивача в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.11.2015 року, укладеного в інтересах сім`ї, та вартості спірної квартири. Таким чином, частка спільної сумісної власності подружжя в спірній квартирі становить 1/3 (14 000 долларів США (фактична вартість квартири на момент укладання угоди 01.12.2006 що дорівнює еквіваленту 70\~700 грн. виходячи з рорахунку 9\~800 доларів США / 49\~490 = 5,05 грн. за 1долар США) 10\~469, 25 доларів США. (кредитні зобов`язання особисто сплачені відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу) = 3531,12 доларів США.). Частка позивача у спірній квартирі становить 1/6 частини (1/3 /2). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 зроблено висновок, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. У постанові Верховного суду від 06.03.2019 року у справі №754/11103/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд має визначити, яка частини кредиту погашена за час шлюбу, а також, яка частина кредитних коштів повернута самостійно стороною і яка частина зобов`язань перед банком залишається непогашеною, визначити розмір спільного боргу та здійснити розподіл майна з його урахуванням. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, тому слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за позивачем [PERSON] , право власності на 1/6 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, то суд приходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сімейним кодексом України також врегульовано застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано (ч. 1 ст. 72 СК України). До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 було зроблено правовий висновок про те, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Аналогічні роз`яснення також містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11від21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Як вбачається із матеріалів справи, шлюб між сторонами розірвано 28.04.2009 але про порушення свого майнового права позивач дізналася у червні 2021року після намагання відповідачем вчинити дії по відчуженню спірної квартири, а з даним позовом до позивач звернулася 13.07.2021, а тому суд приходить до висновку, що зазначений позов подано в межах строку позовної давності. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved