Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивач Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS], відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на підставі наказу Міністра оборони від 16.12.2016 № 695. 01 листопада 2012 року між Київським квартирно-експлуатаційним управлінням та [PERSON]. був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг користувачу за адресою: [ADDRESS]. Зазначене житлове приміщення знаходиться на балансі позивача. Позивач належним чином виконав та продовжує виконувати свої обов'язки відповідно до умов договору, однак відповідач самоусунувся від належного виконання свого обов'язку щодо здійснення своєчасної оплати за наданні йому послуги по договору. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період по квітень 2016 року. Але відповідач продовжує не виконувати свого обов'язку щодо своєчасної оплати за послуги, однак продовжує ними користуватися, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01.04.2016 року по 01.06.2021 року у розмірі 74339, 15 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2016 року по 01.06.2021 року у розмірі 74339, 15 грн., інфляційні втрати у розмірі 40321, 47 грн., 3 % річних у розмірі 11525, 08 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн. 19.01.2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до даних позовних вимог. 21.03.2022 року до суду надійшли заперечення представника позивача проти заяви відповідача про застосування позовної давності. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS], відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на підставі наказу Міністра оборони від 16.12.2016 № 695. 01 листопада 2012 року між Київським квартирно-експлуатаційним управлінням та [PERSON]. був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг користувачу за адресою: [ADDRESS]. Зазначене житлове приміщення знаходиться на балансі позивача. Відповідно до п. 2.2.3 Договору користувач зобов'язувався сплачувати балансоутримувачу або організації, що обслуговує будівлю, за обслуговування та утримання будівлі і прибудинкової території, а також за комунальні послуги протягом 7 днів після їх отримання, але не пізніше 01 числа кожного місяця. Проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги за період по квітень 2016 року. На даний час судове рішення не виконано, заборгованість не сплачено. 01.04.2017 року згідно Акту приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка № [ADDRESS] була передана для утримання та обслуговування від Київського квартирно-екплуатаційного управління до Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України. Згідно Положення Будинкоуправління № 1, затвердженого наказом начальника Київського КЕУ від 31.03.2017 року № 56, Будинкоуправління № 1 є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, заснованою на державній власності та створеною на підставі директиви МО України від 31.07.1998 року, призначене для утримання нерухомого майна, яке перебуває в його віданні, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів, в належному технічному та санітарному стані, забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків, гуртожитків, забезпечення благоустрою, а також створення нормальних житлово-побутових умов для проживання. Будинкоуправління № 1 є самостійним господарюючим суб'єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні. Будинкоуправління № 1 належним чином виконує свої обов'язки по наданню житлово-комунальних послуг мешканцям будинку [ADDRESS], що находиться на території військового містечка 161, у тому числі і відповідачу. Для забезпечення мешканців будинку [ADDRESS] послугами з водопостачання Будинкоуправління № 1 уклало з Київським КЕУ Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 03.04.2017 року. Відповідно до умов даного Договору Київське КЕУ забезпечує надання Будинкоуправлінню № 1 послуг з водопостачання та водовідведення, а Будинкоуправління № 1 зобов'язується своєчасно та в повному обсязі прийняти та оплатити такі послуги в обсягах, що визначаються відповідно до показників засобів обліку за встановленими відповідними компетентними органами тарифами (цінами) в терміни, що передбачені цим Договором. Будинок [ADDRESS] включений по загальному переліку будинків, яким здійснюється надання послуги за вказаним договором. Будинкоуправління № 1 виконує свої обов'язки по забезпеченню мешканців будинку [ADDRESS] послугами з постачання теплової енергії відповідно до Договору про надання послуг з теплопостачання від 03.04.2017 року, укладеним з Київським КЕУ. Відповідно до умов даного Договору Київське КЕУ бере на себе зобов'язання надати Будинкоуправлінню № 1 відповідної якості послуги з постачання теплової енергії, а Будинкоуправління № 1 зобов'язується своєчасно та в повному обсязі прийняти та оплатити такі послуги в обсягах, що визначаються відповідно до показників засобів обліку за встановленими відповідними компетентними органами тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Електричною енергією мешканців будинку [ADDRESS] забезпечувалися позивачем відповідно до Договору відшкодування вартості електричної енергії від 03.04.2017 року, укладеним з Київським КЕУ. Відповідно до умов даного Договору Київське КЕУ забезпечення Будинкоуправління № 1 електричною енергією, яка отримана Київським КЕУ від постачальної організації, за об'єктами, зазначеними в пункті 1.2 Договору, а Будинкоуправління № 1 зобов'язується своєчасно та в повному обсязі відшкодувати Київському КЕУ вартість наданих послуг відповідно до показників засобів обліку (розрахунку) за тарифами організації-постачальника, що встановлені відповідними компетентними органами, в терміни, що передбачені Договором. 19.07.2019 року позивач уклав з ПрАТ «Київобленерго» Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. З липня 2019 року Будинкоуправління № 1 надає мешканцями будинку [ADDRESS] послуги по забезпеченню електричною енергією без посередництва Київського КЕУ. Таким чином, Будинкоуправління № 1 у повному обсязі виконує свої обов'язки по своєчасному наданню споживачам - мешканцями будинку [ADDRESS] на території військового містечка 161, у тому числі і відповідачу, житлово-комунальних послуг належної якості, проте відповідач систематично не виконує свій обов'язок щодо їх оплати. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за період з 01.04.2016 року по 01.06.2021 року становить 74339, 15 грн. Відповідно до вимог ст.. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 вказаного Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. У постанові від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS], тому він є споживачем послуг, які надає позивач за вказаною адресою. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 14.01.2009 № 5) власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач споживає послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, надані позивачем за період з 01.04.2016 по 01.06.2021, проте не оплачує їх. Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2016 по 01.06.2021 становить 74339, 15 грн. - основна сума боргу, сума інфляційних нарахувань у розмірі 40321, 47 грн., 3 % річних у розмірі 11525, 08 грн. Доказів на спростування вказаного вище розрахунку відповідачем не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем було подано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог за період з 01.04.2016 року по 03 червня 2018 року. Але при розгляді справи судом встановлено, що відповідачем вчинялися дії, що свідчать про переривання позовної давності. Зокрема, згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.04.2017 року по 30.10.2019 року відповідачем проводились оплати за житлово-комунальні послуги за вересень, жовтень, листопад 2018 року та січень і липень 2019 року. Таким чином, вчинена відповідачем оплата за житлово-комунальні послуги у липні 2019 року є дією, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем та переривання ним перебігу позовної давності. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача немає. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved