Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про встановлення факту належності документа. Позов обґрунтований наступними обставинами. Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982 р. старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим №3-С-2378, її діду [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з одного одноповерхового кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею 36,3 кв.м., з надвірними будівлями: «Б», «Г» - сараї, «В» - вбиральня, №1-3 огородження, І-ІІІ - мостіння, П - цистерна, розташовані на земельній ділянці 526 кв.м. Позивач вказує, що право власності було зареєстровано у КП «БТІ» ОМР 17.01.1983р. за №19033 стор. 204кн. 12 доп., інвентарна справа № 21661. Також, позивач вказала, що [PERSON] помер [INFO] , але за життя, 31.10.2018 року, склав на ім`я позивача заповіт, яким заповів їй все своє майно. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] вона звернулася з приводу оформлення спадщини до Шостої Одеської державної нотаріальної контури, але 30.04.2021 р. нотаріусом було надано роз`яснення щодо необхідності звернення до суду з приводу встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа на спадщину - Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982 р. старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим №3-С-2378 - через розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі та у свідоцтві про смерть. Позивач стверджує, що причиною її звернення до суду з даною заявою є те, що у вказаному Договорі купівлі-продажу прізвище діда було записано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть його прізвище вказано як « [PERSON] ». Розбіжність у написанні прізвища діда виникла при заміні ним в 10.04.1996 році паспорта з радянського зразку на український, а договір купівлі-продажу був вчинений в 1982 р., коли у [PERSON] був паспорт радянського зразка, який містив два варіанти написання його прізвища - російський та український. Позивач вказала, що про неоднаковість перекладу свідчить і те, що при реєстрації права власності в бюро інвентаризації, прізвище діда російською мовою було вказано як « [PERSON] », що співпадало з російським варіантом, який було зазначено у дідовому паспорті громадянина України, серії [NUMBER] , виданому Іллічівським РВ УМВС України в Одеській області 10.04.1996 р., де українською мовою прізвище її діда було записано як « [PERSON] ». Також, як вказала позивач, про належність правовстановлюючого документа свідчить і та обставина, що спадкодавець з 23.07.1984 року та до кінця свого життя був зареєстрований за адресою спадкового домоволодіння: [ADDRESS] . Реєстрація спадкодавця вбачається з доданої копії його паспорта. Крім того, позивач вказала, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідне їй для реалізації спадкових прав та між нею і відповідачкою є спір щодо розміру частки її спадкового майна (обов`язкової долі) і рішення суду за даним позовом вплине на права та обов`язки спадкоємця [PERSON] , адже вона, також не зможе без рішення суду оформити спадщину через розбіжність в написанні прізвища спадкоємця. Також відповідачем у позові позивачка вказує саме [PERSON] оскільки та є дружиною померлого, непрацездатна за віком і має право на обов`язкову частку у спадщині, у зв`язку з чим позивач звертається до суду в порядку позовного провадження і вважає, що відповідачем за цим позовом є саме [PERSON] .. Враховуючи викладене, позивач просила суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .. Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982 р. старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим №3-С-2378, за яким йому на праві власності належав житловий будинок, з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з одного одноповерхового кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею 36,3 кв. м., з надвірними будівлями: «Б», «Г» - сараї, «В» - вбиральня, №1-3 огородження, І-ІІІ - мостіння, П - цистерна, розташованого на земельній ділянці 526 кв.м, де прізвище власника помилково було записано як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] понесені нею при зверненні до суду, судові витрати у розмірі 908,00 грн. - судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява її представника, в якій він просив суд розглянути справу без його участі, вимоги позову підтримав в повному обсязі та вказав, що розрахунок понесених позивачем судових витрат буде надано додатково у встановлений строк (а. с. 106). Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду її представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 107). Крім того, від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позов (а. с. 26 - 31). Так, представник відповідача вказав, що звернувшись до суду з позовною вимогою про встановлення факту належності договору купівлі - продажу, позивач посилається на ст. 315 ЦПК України та просить суд про встановлення факту належності [PERSON] договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982 року старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим №3-С-2378. На думку представника відповідача, дана заява повинна розглядатись за правилами окремого провадження. Стосовно обґрунтування подання своєї заяви за правилами позовного провадження, відповідач вказав, що позивач зазначає про існування спору між сторонами щодо розміру частки її спадкового майна, однак на підтвердження зазначеного, позивачем не надано жодних доказів. Крім того, як вказав представник відповідача, в своєму позові, позивач вказує, що рішення суду за даним позовом вплине на права відповідача, оскільки вона також, як і позивач, не зможе без рішення суду за даним позовом оформити спадщину через розбіжності у написанні прізвища спадкодавця, тобто позивач погоджується з тим, що відповідач є також заінтересованою особою в даному рішенні, як і позивач. Сторона відповідача стверджує, що у позові відсутнє належне обґрунтування, в чому полягає або буде полягати спір про право в провадженні за позовом про встановлення належності спадкодавцю - [PERSON] договору купівлі-продажу та що зумовило відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, а також чому за даною позовною вимогою позивач обрала відповідачем саме [PERSON] , оскільки в силу положень ст. 1241 Цивільного кодексу України, відповідач має право на обов`язкову частину спадкового майна, а тому ця обставина є по суті безспірною в силу закону. Враховуючи викладене, представник відповідача вказує, що позивачем не обґрунтовано зміст позовних вимог саме до відповідача [PERSON] , та, на думку представника відповідача, відсутній зв`язок між обраним способом захисту та обраним відповідачем у справі, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову, в тому числі щодо стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982р. старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим №3-С-2378, [PERSON] продав, а « [PERSON] » купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8 - 9). Право власності на будинок зареєстровано КП «БТІ» ОМР 17.01.1983 р. за № 19033 стор. 204кн. 12 доп., інвентарна справа № 21661 (а. с. 9, з. б.). 09.01.1993 року, (рос.) « [PERSON] » уклав шлюб з (рос.) [PERSON] , про що Іллічівським РАЦС м. Одеси зроблено актовий запис № 6. Вказане підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а. с. 34). 10.04.1996 року було видано паспорт громадянина України, серії [NUMBER] , в якому українською мовою вказано, що він виданий на ім`я « [PERSON] », [INFO] (а. с. 7). Тобто, при видачі паспорту українською мовою було вказано прізвище не « [PERSON] », а « [PERSON] » [INFO] , користуючись паспортом, від 10.04.1996 року, « [PERSON] » склав на ім`я [PERSON] заповіт, яким заповів останній все своє рухоме та нерухоме майно. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Рогатіним В.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1451 (а. с. 15) Згідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 12.04.2021 року, [INFO] помер « [PERSON] », [INFO] , про що Одеським міським відділом ДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис (а. с. 12). 30.04.2021 р. державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Масловою М.В. було надано роз`яснення [PERSON] щодо необхідності звернення до суду з приводу встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа на спадщину - Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1982 р. старшим державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстровим № 3-С-2378 - через розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі та у свідоцтві про смерть (а. с. 14). 17.05.2021 року [PERSON] до Приморської державної нотаріальної контори в м. Одеса було подано заяву про прийняття нею спадщини, як непрацездатною спадкоємицею першої черги, яка має право на обов`язкову частку у спадщині (а. с. 35). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно до статті 51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 25.08.2021 року, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 49). Клопотань щодо залучення до участі у справі співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем до суду не надходило. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Згідно висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18) пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому, також, наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18. Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією сторони відповідача, що позивачем не надано доказів того, яким чином відповідач порушила права позивача, що у Договорі купівлі-продажу в 1982 році нотаріусом прізвище покупця було записано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть прізвище померлого було вказано як « [PERSON] » та, що розбіжність у написанні прізвища покійного виникла при заміні ним в 10.04.1996 році паспорта з радянського зразку на український, а договір купівлі-продажу був вчинений в 1982 р., коли у [PERSON] був паспорт радянського зразка, який містив два варіанти написання його прізвища - російський та український. Отже, судом встановлено, що позивачем притягнуто відповідача [PERSON] , стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб судового захисту, вимоги позову заявлено до не належного відповідача, а тому приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог позову, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed