Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

у лютому 2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] про визнання дій незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 13.05.2018 року між нею та ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДИНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., зареєстрований у реєстрі за № 1458. Відповідно до п.1.1 попереднього договору, визначено що сторони за цим договором зобов`язуються укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу дворівневої шестикімнатної квартири [ADDRESS] . 18.06.2008 року між нею та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 10-29/7369, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 269357,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору. 24.11.2017 року державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», м. Київ Троценко Юрієм Миколайовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24.11.2017 року 12:35:39 та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 578113180000) та належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2008 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 2442. Зазначила, що про вказані обставини вона дізналася з відповідно до інформаційної довідки № 198506493 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності на квартиру є: договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2444, серія та номер: 02-10/2309, виданий 18.06.2008, видавник: АКБСР «Укрсоцбанк» - [PERSON]; Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 02-10/2309, посвідчений нотаріусом КМНО Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 373, серія та номер: 1,виданий 19.02.2015, видавник АКБСР «Укрсоцбанк» -[PERSON] Вважала, що позбавлення права власності на квартиру відбулося внаслідок незаконних дій АТ «Укрсоцбанк» і державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», м. Київ Троценко Юрія Миколайовича щодо реєстрації такого права за АТ «Укрсоцбанк», оскільки були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, окремий договір про задоволення вимог іпотекодавця, не встановлена безспірність вимог іпотекодержатреля, не виконано обов`язок іпотекодержателя щодо надіслання іпотекодавцю вимоги щодо усунення порушень, не проведена оцінка нерухомого майна та не враховано інтереси зареєстрованих неповнолітніх дітей. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28.04.2020 (а.с. 48). 06.03.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила до набрання законної сили рішенням суду, накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою [ADDRESS] , заборонити АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав [PERSON] у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS] та заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії, щодо спірного майна, до набрання законної сили рішення суду по цій справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2020 року, заяву позивача - задоволено частково, до розгляду справи по суті заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим особам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії відносно квартири [ADDRESS] . До розгляду справи по суті заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS] (а.с. 62-65). 28.04.2020 року у зв`язку з прийняттям КМУ рішення про введення в Україні карантину через спалах у світі корона вірусу, розгляд справи відкладено на 08.07.2020 року (а.с. 76). 08.07.2020 року на адресу суду надійшла заява від Позивача про зміну предмета позову, в якій остання позовні вимоги виклала в наступній редакції: - визнати дії АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») щодо переходу права власності від [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») на квартиру [ADDRESS] , незаконними; - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38328412 від 24.11.2017 12:35:39, прийняте державним реєстратором Державного підприємства "Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів "НДІБМВ" м. Київ Троценком Юрієм Миколайовичем щодо квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 578113180000, номер запису про право власності 23574989, та припинити право власності Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису 578113180000); - скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 578113180000, номер запису про право власності 23574989 (а.с. 82-86). 08.07.2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх сторін, справу призначено на 02.12.2020 року (а.с. 91). 02.12.2020 року у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. Протокольною ухвалою від 02.12.2020 року клопотання задоволено, витребувано у Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірену копію реєстраційної справи, сформовану державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», м. Київ Троценко Юрієм Миколайовичем, яка містить документи, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24.11.2017 року 12:35:39 та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 578113180000, номер запису про право власності 23574989). Розгляд справи відкладено на 28.04.2021 року (а.с. 102-103). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року було повторно задоволено клопотання представника позивача - [PERSON] про витребування доказів, витребувано у Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірену копію реєстраційної справи, сформовану державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», м. Київ Троценко Юрієм Миколайовичем, яка містить документи, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24.11.2017 року 12:35:39 та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 578113180000, номер запису про право власності 23574989) (а.с. 120-121). 06.10.2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи розглядати без участі позивача та проханням закрити підготовче провадження (а.с. 159). Ухвалою від 06.10.2021 року підготовче засідання по справі - закрито, призначено судовий розгляд на 07.02.2022 року (а.с. 161). 07.02.2022 року у зв`язку з перебування судді Хоменко В.С. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 22.02.2022 року (а.с. 166). 22.02.2022 року судовий розгляд відкладено на 17.08.2022 року (а.с. 173-174). Відповідачі відзив на позовну заяву до суду не подали. В судовому засідання позивач та її представник - [PERSON] позов підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник АТ «Альфа-Банк» - Гуйван І.В. в судовому засіданні проти вимог позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні за його безпідставністю та недоведеністю. Суд, заслухавши позивача, її представника та представника відповідача - АТ «»Альфа-Банк», котрі не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача - державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценка Юрія Миколайовича, який не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.05.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДИНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., зареєстрований у реєстрі за № 1458. Відповідно до п.1.1 попереднього договору, визначено що сторони за цим договором зобов`язуються укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу дворівневої шестикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.4. попереднього договору за домовленістю між Сторонами, згідно з положеннями Цивільного кодексу України, Сторона-2 зобов`язується сплатити протягом 3-х банківських днів з моменту нотаріального посвідчення цього попереднього договору Стороні-1 на поточний рахунок 10% (десяти відсотків) передплати за Об`єкт, що складає 129 628,33 грн., крім того ПДВ 20% - 25 925,67 грн., всього до перерахування з ПДВ (20%) 155554,00 грн. Решту - 90% суми платежу Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 на поточний рахунок: п/р [NUMBER] в АКБ «Укрсоцбанк», м. Києва, МФО 322012, в день нотаріального посвідчення Основного договору. На виконання умов вище вказаного Попереднього договору, позивачем були сплачені 10 % від вартості квартири за рахунок власних коштів. 18.06.2008 року між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту № 10-29/7369, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 269357,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п.1.2 Договору кредиту кредит надається Позичальнику на наступні цілі: на купівлю нерухомості. 18.05.2018 року між позивачем та ТОВ «ЛІКО-ХОЛДИНГ№ укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2442. Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу квартири ціна квартири за цим договором з урахуванням відрахувань місцевим органам влади становить 1 244 432,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач купила квартиру у тому числі за кошти, одержані за кредитним договором, укладеним між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк». Судом встановлено, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, 18.06.2008 року між позивачем та АКБСР «УКРСОЦБАНК» укладено договір іпотеки № 02-10/2309, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав банку в іпотеку у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором кредиту № 10-29/7369 від 18.06.2008 року наступне нерухоме майно: шестикімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідно умов іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. За змістом п.4.5.3. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 24.11.2017 року державним реєстратором Державного підприємства "Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів "НДІБМВ", м. Київ Троценком Ю.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24.11.2017 12:35:39 та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 578113180000) та належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2008 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 2442. В свою чергу, позивач зазначає, що її не було належним чином повідомлено про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення перереєстрації. Більше того, позивач повідомила суд про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2602.2018 року у справі № 752/4786/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні позову повністю. Крім того, вказала, що при вчиненні реєстрації права власності на спірну квартиру було проігноровано той факт, що у квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти, права та інтереси такими діями Відповідачів порушені. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що у пункті 4.5.3 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Отже, правовою підставою переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» міг бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності квартири за банком. Разом з тим, судом встановлено, що між банком і позивачами відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання, та є правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за банком, тому суд надходить висновку про те, що дії державного реєстратора щодо реєстрації за банком права власності на спірну квартиру не можна вважати законними. Докази на підтвердження зворотного в розпорядження суду, зокрема, банком, не надані. Щодо письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена. Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 зазначеного Закону). Отже, за змістом ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (ч. 3 зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Вказана позиція висловлена у постанові ВП ВС від 29.09.2020 року № 757/13243/17 (14-711цс19), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України приймається судом до уваги. З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2017 року позивачу було адресоване повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, в матеріалах реєстраційної справи міститься поштове повідомлення 1400036508762 з відміткою про його отримання позивачем (а.с. 150). Однак, суд позбавлений можливості встановити, що саме повідомлення від 07.09.2017 року було направлено позивачу, тим паче, що направлення було здійснено з м. Чернігова, при цьому, повідомлення містить адреси іпотекодержателя у м. Києві. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що банк як іпотекодержатель отримав право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Щодо ненадання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності Положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» фактично не ставлять в залежність право на стягнення від наявності чи відсутності оцінки предмета іпотеки. Частина 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» лише визначає спосіб встановлення вартості, за якою предмет іпотеки обліковуватиметься на балансі у іпотекодержателя. Суд при цьому враховує правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 910/6592/16 від 31.01.2018 року. Подання Звіту про оцінку предмета іпотеки, складеного після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, було передбачено виключно Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, який втратив чинність 11.02.2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року. Тому, вказаний аргумент позивача не приймається до уваги. Щодо реєстрації неповнолітніх осіб. З даного приводу суд виходить з того, що на момент укладання договору іпотеки ніяких відомостей проте, що за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти не було. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності будь-яких майнових прав на спірну нерухомість у інших осіб, в тому числі і їх дітей. Тому, твердження позивача з даного приводу до уваги не приймаються. Згідно із ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Також, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. ст. 10-13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Враховуючи обставини справи та те, що відновити своє порушене право власності на спірну квартиру позивач позбавлений можливості та скористатись будь-яким іншим способом захисту своїх прав, крім обраного - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд вважає, що такий спосіб захисту прав не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та є єдиним можливим способом відновлення порушеного права позивача. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved