Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року у справі №757/62389/19-ц, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача позику з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 751506,66 грн. Відповідач рішення суду добровільно не виконав. 15 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва видав виконавчий лист. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О.Г. від 21 травня 2020 року відкрито виконавче провадження №62158079 з примусового виконання виконавчого листа №757/62389/19-ц. 28 серпня 2020 року виконавче провадження було передане приватному виконавця Чепурному В.М. В ході виконавчого провадження рішення суду було виконано частково в сумі 55865,60 грн, а саме: за платіжними вимогами приватного виконавця 06 серпня 2020 року надійшли кошти від АТ КБ «Приватбанк» у сумі 16 353,56 грн, з яких 13132,98 грн перераховано стягувачу 07 серпня 2020 року в рахунок погашення заборгованості; за платіжними вимогами приватного виконавця 06 жовтня 2020 року надійшли кошти від АТ КБ «Приватбанк» у сумі 8187,88 грн, з яких 7369,10 грн перераховано стягувачу; 06 жовтня 2020 року в рахунок погашення заборгованості; від реалізації арештованого рухомого майна боржника на депозитний рахунок приватного виконавця 12 березня 2021 року було перераховано кошти в сумі 44292,80 грн, з яких стягувачу в рахунок погашення заборгованості по виконавчому провадженню 19 березня 2021 року було перераховано 35 363,52 грн. Станом на 14 вересня 2021 року залишок нестягнутої заборгованості за рішенням суду становив 695 641,06 грн. Ураховуючи те, що рішення суду в повному обсязі відповідач не виконав, то позивач має право на отримання від відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних за період з 17 березня 2020 року до 14 вересня 2021 року. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Печерського районного суд м. Києва від 31 січня 2020 року в справі № 757/62389/19-ц в сумі 81 208,93 грн інфляційних втрат та 32537,08 грн як три проценти річних. Ухвалою судді від 08 грудня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 липня 2022 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 19 липня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чепурного В.М. від 17 березня 2022 року виконавче провадження №62158079 щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року закінчено. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засідання відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормматеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року у справі №757/62389/19-ц, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції - 318 816 грн, проценти за позикою - 425 250 грн, 7 440,66 грн судових витрат. 15 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №757/62389/19-ц про примусове виконання зазначеного судового рішення. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О.Г. відкрито виконавче провадження №62158079 за вказаним виконавчим листом. 26 серпня 2020 року виконавчий документ від 15 квітня 2020 року №757/62389/19-ц передано приватному виконавцю Чепурному В.М. Цього ж дня виконавче провадження №62158079 згідно з постановою від 26 серпня 2020 року прийнято Чепурним В.М . Згідно з листом Чепурного В.М. , надісланого на адресу [PERSON] , станом на 14 вересня 2021 року залишок заборгованості за рішенням суду становить 695 641,06 грн, а саме: за платіжними вимогами приватного виконавця 06 серпня 2020 року надійшли кошти від АТ КБ «Приватбанк» у сумі 16 353,56 грн, з яких 13132,98 грн перераховано стягувачу 07 серпня 2020 року в рахунок погашення заборгованості; за платіжними вимогами приватного виконавця 06 жовтня 2020 року надійшли кошти від АТ КБ «Приватбанк» у сумі 8187,88 грн, з яких 7369,10 грн перераховано стягувачу 06 жовтня 2020 року в рахунок погашення заборгованості; від реалізації арештованого рухомого майна боржника на депозитний рахунок приватного виконавця 12 березня 2021 року було перераховано кошти в сумі 44292,80 грн, з яких стягувачу в рахунок погашення заборгованості по виконавчому провадженню 19 березня 2021 року було перераховано 35 363,52 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, устатті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Встановлено що, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов договору позики, укладеного сторонами 25 листопада 2016 року утворилась заборгованість в сумі 751 506,66 грн, яка була стягнута з нього судовим рішенням, яке набрало законної сили. Тобто, рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Розрахунок 3 % річних здійснюється за кожний день прострочення зобов`язання. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 81 208,93 грн, згідно з наданим позивачем розрахунком, який здійснено відповідно до Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Таким чином, 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, суд приймає розрахунок позивача трьох процентів річних, згідно з яким з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 17 березня 2020 року до 14 вересня 2021 року 32537,08 грн як три проценти річних. Посилання відповідача про повне виконання ним рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року, що є підставою для відмови в позові, суд не приймає до уваги, оскільки вказане рішення виконано ним лише 17 березня 2022 року, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1137,46 грн.

Outcome: approved