Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5598,22 гривень, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на лікування дитини у сумі 5224,77 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 лютого 2015 року вона вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем [PERSON] від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. 21 травня 2021 року вона вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] . Малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом із нею та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває повністю на її утриманні. Натомість, відповідач [PERSON] не цікавиться життям дочки, не займається її вихованням та не надає дитині жодної матеріальної допомоги. При цьому, позивачка зазначає, що відповідач має постійні неофіційні заробітки, його майновий стан значно покращився, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Разом із цим, вона не може самостійно забезпечити дочку усім необхідним, оскільки, потреби дитини постійно збільшуються. Зазначає, що на даний час витрати на щомісячне утримання дочки становлять 11196,45 гривень, до яких входять витрати на придбання продуктів, одягу, іграшок, тощо. За вказаних обставин вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 5598,22 гривень щомісячно. Крім цього, позивачка вказує, що їх із відповідачем дочка [PERSON] хворіє, внаслідок чого потребує додаткових витрат на лікування, зокрема нею) здійснено витрати на психокорекцій ні заняття дитини у сумі 4100 гривень, оплачено вартість лікування у лікаря-офтальмолога у сумі 3510 гривень, оплачено вартість дитячої кімнати у сумі 1909,55 гривень та харчування у розмірі 930 гривень. Таким чином, загальна сума додаткових витрат на дитину становить 10449,55 гривень, а тому, на думку позивачки, із відповідача підлягає стягненню половину вказаної суми, а саме 5224,77 гривень. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 5598,22 гривень є необґрунтованим, оскільки він є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1854 гривень, щомісячно. Інших доходів не отримує. Перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки за станом свого здоров`я позбавлений можливості працевлаштуватися. Вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності у нього фінансової можливості сплачувати аліменти у розмірі 5598,22 гривень. Окрім цього зазначає, що позивачкою не обґрунтовано необхідності психокорекційних занять дитини із психологом, оскільки відсутні медичні висновки, направлення та інші докази на підтвердження того, що дитині необхідна психологічна допомога. Також, відповідач вважає, що вартість відпочинку дитини в ігровій кімнаті та витрати на харчування не відносяться до додаткових витрат, визначених ст. 185 Сімейного кодексу України. За вказаних обставин просив позов задовольнити частково, а саме, стягувати із нього аліменти на малолітню дочку [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у сумі 1400 гривень та додаткові витрати на лікування дитини, а саме 50% витрат вартості лікування у лікаря-офтальмолога у сумі 1755 гривень. Позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якій вказує що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 частка трьохкімнатної квартири, площею 65,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, відповідач неофіційно працює у магазині « [INFO] », власником якого є його матір ФОП [PERSON] . З цих підстав позивачка вважає, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти у сумі 5598,22 гривень. При цьому, зазначає, що їх із відповідачем малолітня дочка [PERSON] відвідує заняття із малювання на полотні, вартістю 800 гривень, англійської мови, вартістю 200 гривень, танці, вартістю 400 гривень, повітряної гімнастики, вартістю 800 гривень. Також, позивачкою оплачується харчування у дошкільному навчальному закладі, вартістю 528 гривень, офтальмологічні процедури у клініці «Медікус», вартістю 3210 гривень, послуги психолога, вартістю 300 гривень. За вказаних обставин просила позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Бай М.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дячук С.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з підстав викладених у відзиві на позов, та просила стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у сумі 1400 гривень та додаткові витрати на лікування дитини, а саме 50% витрат вартості лікування у лікаря-офтальмолога у сумі 1755 гривень. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 28 лютого 2015 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року, ухваленого у цивільній справі №607/3123/17. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №2234 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 29 вересня 2015 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 21 травня 2021 року позивачка вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 травня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно довідки №254, виданої 15 вересня 2021 року Дочірнім підприємством «Дружба сервіс-житло 2»Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою проживає без реєстрації її дочка [PERSON] , [INFO] . Як убачається із характеристики на [PERSON] від 08 листопада 2021 року, наданою Тернопільським дошкільним навчальним закладом №18 Тернопільської міської ради Тернопільської області за №31, [PERSON] опікується мати, яка приводить дитину в заклад і забирає її. З батьком дитини працівники не знайомі. В бесідах про батька [PERSON] не згадує його. Вона розповідає про маму, яка приділяє їй багато уваги. Дитина завжди охайна, доглянута, добротно одягнена. Можна констатувати, що мати дитини піклується про добробут дочки, намагається дати дівчинці гідний рівень життя, дбає про фізичне та психічне здоров`я дочки. Як убачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №283079924 від 05 листопада 2021 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/6 частина трикімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно довідки МСЕК серії АВ №1075709 у [PERSON] встановлено інвалідність третьої групи з дитинства. Відповідно до п. 12 зазначеної довідки [PERSON] протипоказана робота із загальним фізичним навантаженням та порушенням режиму харчування. Згідно Довідки №7039, виданої 18 жовтня 2021 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи, загальний розмір якої за період із січня 2021 року по жовтень 2021 року становить 18030 гривень, щомісячний розмір допомоги 1854 гривні. Як убачається із Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих ГУДПС у Тернопільській області за №2253 від 21 жовтня 2021 року, [PERSON] за період із 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2021 року отримував доходи у вигляді державної соціальної допомоги із Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні спору про стягнення аліментів, суд зазначає, що державою гарантовано мінімальний розмір аліментів, проте у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначається судом з урахуванням потреб дитини та можливостей її батьків, які в межах своїх здібностей та фінансових можливостей несуть відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] , на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що відповідач має у власності частку у нерухому майні квартирі, проте, є особою з інвалідністю третьої групи, отримує державну соціальну допомогу, суд приходить до переконання, що із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15 жовтня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. При цьому, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення нею витрат на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 11196,45 гривень щомісячно. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 5224,77 гривень, суд зазначає наступне. Згідно довідки №86, видної 10 вересня 2021 року поліклінікою Медікус Приватного підприємства «Любанок» [PERSON] , 2015 року народження проходила огляди у лікаря-офтальмолога 09 березня 2021 року, а також курс фізіотерапевтичного лікування з 27 березня 2021 року по 02 квітня 2021 року в поліклініці Медікус структурному підрозділі «Любанок». Діагноз: Спазм акомодації обох очей. Гіперметропія середнього ступеню обох очей. Вартість оглядів становить: 09 березня 2021 року 600 гривень, 01 вересня 2021 року 330 гривень. Вартість лікування 2580 гривень. Всього 3510 гривень. Як убачається із довідки №12, виданої 16 вересня 2021 року практичним психологом [PERSON] , [PERSON] отримувала психологічну консультацію, проходила психологічну діагностику та на теперішній час проходить курс психокорекцій них занять у практичного психолога ФОП [PERSON] , вартість психологічної консультації, довідок із інтерпретацією результатів психодіагностики і рекомендацій спеціаліста-психолога, а також вартість проведених психокорекцій них занять становить 4100 гривень. Також, до додаткових витрат на дитину позивачка включає витрати по оплаті дитячої кімнати у сумі 1909,55 гривень та харчування у розмірі 930 гривень. Згідно із частиною першою статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд відзначає, що положення частини першої ст.185 Сімейного кодексу України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку із хворобою, розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. При визначенні обсягу понесених позивачем витрат та можливості їх віднесення до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, суд враховує, що витрати здійснюються позивачкою на оплату лікування дочки [PERSON] , [INFO] , у лікаря-офтальмолога з приводу встановленого у неї діагнозу Спазм акомодації обох очей. Гіперметропія середнього ступеню обох очей, у розмірі 3510 гривень, згідно довідки №86, видної 10 вересня 2021 року поліклінікою Медікус Приватного підприємства «Любанок». При цьому, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачкою не обґрунтовано необхідності психокорекційних занять дитини із психологом, оскільки відсутні медичні висновки, направлення та інші докази на підтвердження того, що дитині необхідна психологічна допомога. Відтак, суд не відносить до складу додаткових витрат на дитину, витрати у розмірі 4100 гривень, зазначені у довідці №12, виданій 16 вересня 2021 року практичним психологом [PERSON] . При визначенні розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню із відповідача, суд враховує, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами заявлений розмір додаткових витрат у сумі 1909,55 гривень за відвідування дитиною дитячої кімнати та 930 гривень за оплату вартості їжі, оскільки позивачкою не доведено, що відвідування дитячої кімнати є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, о із відповідача на користь позивачки слід стягнути додаткові витрати на дитину у сумі 1755 гривень, а саме за оплату лікування дочки [PERSON] , [INFO] , у лікаря-офтальмолога з приводу встановленого у неї діагнозу Спазм акомодації обох очей. Гіперметропія середнього ступеню обох очей, у розмірі 3510 гривень, згідно довідки №86, видної 10 вересня 2021 року поліклінікою Медікус Приватного підприємства «Любанок». Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15 жовтня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину у сумі 1755 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial