Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є сестрою продавця будинку [PERSON] та за її згодою зареєстрована у даному будинку. При купівлі будинку позивача не повідомили про реєстрацію у будинку інших осіб. Відповідач переїхала проживати у інший населений пункт, адреса її місця перебування невідома, та у будинку відповідач не проживає з 2007 року. На даний час позивач має намір оформити субсидію, але не може цього зробити так як відповідач записана членом його сім`ї та зареєстрована у будинку, тому відповідно необхідно надати довідку про її доходи. Однак такої довідки від відповідача позивач отримати не може. Реєстрація у будинку позивача відповідача чинить останньому перешкоди у повній мірі розпоряджатися будинком на власний розсуд, та значно обмежує його законні права. Він звертався до відповідача щоб вона добровільно змінила місце реєстрації, однак добровільно це зробити відповідач не бажає. Тому позивач змушений звертатися до суду з проханням визнати відповідача у справі такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з урахуванням положень ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК\~України, заяви про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подала. 16.08.2022 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. \~ Відповідно до даних копії договору купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований у реєстрі за № 2013 від 30.12.2019, [PERSON] купив у [PERSON] будинок по [ADDRESS] . Відповідно до даних довідки Терешківського старостинського округу Барської міської ради Вінницької області № 94 від 26.02.2021, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , дата реєстрації - 07.02.1974, з 25.10.2007 не проживає, [PERSON] , дата реєстрації - 20.09.1978, з 25.10.2007 не проживає. Відповідно до даних акту обстеження фактичного проживання від 26.02.2021, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] дійсно зареєстровані по [ADDRESS] , але фактично з 25.10.2017 по теперішній час за даною адресою не проживають. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем реєстрації понад встановлені законодавством строки (більше року), поважність причин своєї відсутності суду не повідомила, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачем, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останньому перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки відповідач не є членом сім`ї власника будинку та власник не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у ньому. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд ураховує думку позивача, який просив судові витрати не стягувати з відповідача та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved