Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що до органу опіки і піклування Маньківської селищної ради надійшли документи щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що родина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, [PERSON] , у 2012 році, батько перестав належним чином піклуватися про дітей, сім`я перебувала під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. [PERSON] , неодноразово попереджався щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, з ним проводилась робота щодо відповідального батьківства, створення належних умов проживання для дітей, забезпечення їх раціональним харчуванням. Крім того, між батьком та дітьми виникали конфліктні ситуації. Як результат - виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради було подано позов про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , відносно [PERSON] , та [PERSON] , який був задоволений рішенням Маньківсього районного суду від 13.02.2020. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 02.06.2020, рішення Маньківського районного суду від 13.02.2020 скасовано, [PERSON] , попереджено про належне виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. Під час судових тяжб діти перебували у КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально - психологічної реабілітації для дітей в м. Умань». 17.12.2021 на засідання комісії з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради батько, [PERSON] , повідомив, що з дітьми [PERSON] , та [PERSON] , не спілкується упродовж року у зв`язку з тим, що не знаходить з ними спільної мови, не бажає займатися їх вихованням та утриманням. Крім того додав, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є усиновленими дітьми. Його дружина, мати - усиновлювачка, загинула в автокатастрофі у вересні 2012 року. Тому він одружився вдруге. Дружина [PERSON] , [INFO] , громадянка Росії, не знайшла спільної мови з дітьми, у конфліктних ситуаціях він завжди її підтримує. Із пояснень директора центру соціально-психологічної реабілітації для дітей у м. Умані встановлено, що за період перебування [PERSON] , та [PERSON] , у закладі батько, [PERSON] , рідко провідував дітей, коли телефонував, майже не цікавився їх життям та здоров`ям. З бесіди з неповнолітніми [PERSON] , та [PERSON] , з`ясовано, що вони не мають бажання повертатися у родину батька, навіть не хочуть спілкуватися з ним. Тому, виконавчим комітетом Маньківської селищної ради від 24.01.2022 № 13-22 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. та просив їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, неповнолітню [PERSON] в інтересах якої було подано позов, свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьком заначено [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батьком заначено [PERSON] (а.с. 13). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є усиновлювачем дітей. Родина переїхала на постійне місце проживання в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області із м. Луганськ. Біологічна мати дітей позбавлена батьківських прав, мати - усиновлювач ( [PERSON] ) загинула в 2012 році в автокатастрофі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане повторно 22.11.2018 року (а.с. 14). Наразі відповідач проживає з дружиною - [PERSON] , [INFO] , громадянкою Росії. Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що до органу опіки і піклування Маньківської селищної ради надійшли документи щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що родина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, [PERSON] , у 2012 році, батько перестав належним чином піклуватися про дітей, сім`я перебувала під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. [PERSON] , неодноразово попереджався щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, з ним проводилась робота щодо відповідального батьківства, створення належних умов проживання для дітей, забезпечення їх раціональним харчуванням. Крім того, між батьком та дітьми виникали конфліктні ситуації. Як результат - виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради було подано позов про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , відносно [PERSON] , та [PERSON] . Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 13.02.2020 справа №701/1433/19 [PERSON] , був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-25). Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, справа №22-ц/821/818/20, рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13.02.2020 скасовано, [PERSON] попереджено про належне виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей (а.с. 26-30). 17.12.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради батько, [PERSON] , повідомив, що з дітьми [PERSON] , та [PERSON] , не спілкується упродовж року у зв`язку з тим, що не знаходить з ними спільної мови, не бажає займатися їх вихованням та утриманням. Крім того додав, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є усиновленими дітьми. Його дружина, мати - усиновлювачка, загинула в автокатастрофі у вересні 2012 року. Тому він одружився вдруге. Дружина [PERSON] , [INFO] , громадянка Росії, не знайшла спільної мови з дітьми, у конфліктних ситуаціях він завжди її підтримує. Із пояснень директора центру соціально-психологічної реабілітації для дітей у м. Умані № 464 від 16.11.2021 року встановлено, що за період перебування [PERSON] , та [PERSON] , у закладі батько, [PERSON] , рідко провідував дітей, коли телефонував, майже не цікавився їх життям та здоров`ям (а.с. 16). З бесіди з неповнолітніми [PERSON] , та [PERSON] , з`ясовано, що вони не мають бажання повертатися у родину батька, навіть не хочуть спілкуватися з ним. Тому, виконавчим комітетом Маньківської селищної ради від 24.01.2022 № 13-22 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вбачається доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] , оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов"язків. (а.с. 34). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , від 19.02.2021 р., за адресою : [ADDRESS] , зазначено, що за даною адресою проживають [PERSON] , [INFO] , - батько, [PERSON] - співмешканка батька, [PERSON] , [INFO] , - донька з 04.11.2019 року перебуває в обласному міжрегіональному центрі соціально - психологічної реабілітації в м. Умань), [PERSON] , [INFO] , - син з 26.02.2020 року перебуває в обласному міжрегіональному центрі соціально - психологічної реабілітації в м. Умань. На час обстеження в домоволодінні нікого не було, все подвір`я засипано снігом, сліди до будинку відсутні, навіть хвіртки відкрити не вдалося. З пояснень сусідки гр. [PERSON] , гр. [PERSON] зі своєю співмешканкою з листопада 2020 року за місцем проживання не з`являлись. (а.с. 35). Згідно акту обстеження умов проживання від 24.05.2021 року зазначено, що для дітей є дві окремі кімнати, де є окремі ліжка, шафи для речей, письмові столи. У кімнатах чисто, прибрано. Із продуктів харчування лише рослинна. Із дитячих речей нічого не має: ні літнього ні зимового одягу. Обробляють земельну ділянку площею 0,20 га де вирощують помідори, огірки, моркву, небагато картоплі. Батько та його співмешканка не працюють, коштів для утримання дітей немає. Неповнолітні діти не бажають повертатися у родину батька (а.с. 36). Згідно акту обстеження умов проживання від 28.10.2021 року зазначено, що будинок знаходиться у задовільному стані. Є земельна ділянка засаджена плодовими деревами. До будинку проведено водопостачання, є в користуванні природний газ. На даний час опалюється дровами. Житловий будинок оснащений меблями та побутовою технікою. Для дітей виділено окремі кімнати, які мають: ліжко-місце, шафи для речей, письмові столи. Станом на 28.10.2021 року діти перебувають у КЗ "Обласного міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Умань", у родину батька повертатися не бажають. За результатом бесіди, батько [PERSON] , повідомив, що донька кілька разів відвідала родину, а з сином не може знайти спільну мову (а.с. 37). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , суду безпосередньо показала, що з батьком вони не спілкуються вже довгий час. Він не дзвонить, не пише, не допомагає ніяк. З початку війни він їй один раз подзвонив і все, після того взагалі не спілкуються. Вони поговорили хвилин двадцять і все. Він казав, що вони знаходяться в Закарпатській області. До війни вони також з ним не спілкувалися, він міг їй написати один раз у пів року через вайбер і все. На день народження він їй не дзвонив не вітав і нічого не писав. Матеріальну допомогу не надає. Трохим категорично проти того щоб повертатись до батька, він з ним не спілкується і не хоче нічого чути про нього. Трохим зараз в Умані в центрі реабілітації, зараз вони не спілкуються з батьком. Коли вони попали туди в 2019, то ще трішки спілкувались. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду безпосередньо показала, що певний період часу вона виконувала обов`язки начальника служби у справах дітей і в її посадові обов`язки входила також і територія Маньківської селищної ради. За той період вона знає, що на території відповідного села проживав батько усиновлювач зі своєю дружиною, а діти в той період перебували у центрі соціально-психологічної реабілітації. Вона знає про те, що батько дітьми не цікавився, до них не приїздив, участі у їх вихованні не приймав. Діти перебували в притулку і їх долею цікавилася держава. В зв`язку з тим, що двоє неповнолітніх дітей перебували в притулку, батько ними не цікавився, вони перевершили термін можливого проживання в притулку, тому до них було направлене клопотання про вирішення ситуації щодо вирішення питання або повернути дітей батькові або позбавити його батьківських прав. З цією метою нею було здійснено виїзд у село за місцем проживання, де вони обстежили, що у них гарний, доволі такий просторий будинок з огляду. Це була зима, подвір`я все було в снігу, проте жодних ознак того, що там хтось перебував не було. Тому вони знайшли телефон батька, зателефонували йому і попередили його, що йому треба з`явитися до служби у справах дітей Уманської РДА для того щоб або написати заяву і забрати дітей до себе або погодитись і попередили його про можливий подальший розгляд справи у суді і потенційність його позбавлення батьківських прав. На що батько написав, що отримав повідомлення і що скоро він до них прибуде. Він дійсно до них приїздив і виявив бажання забрати дітей, але коли він пішов до дітей і поспілкувався з ними в центрі соціально-психологічної реабілітації, бажання в нього пропало, і тоді вони почали працювати над тим аби його позбавили батьківських прав. Одного разу коли вони відвідували родину батька за місцем його проживання, вони обстежували умови проживання, він там проживав із новою дружиною, бо мати усиновлювачка померла, вони виявили те, що в хаті було більш менш чисто, проте у холодильнику крім травички, зеленця і горішків перемелених жодних інших харчів, якими потрібно було б годувати дітей при поверненні там не було. Із пояснень нової співмешканки чи дружини вони знають, що батько займається веганством. Вони не їдять м`яса, не їдять рибу, нормальні продукти харчування вони не вживають. Тому також з цієї сторони, проживання дітей в такій родині неможливе. Після того вони клопотали про те щоб його позбавили батьківських прав. Коли вони обстежували умови проживання, то пропонували написати заяву згоду про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Він навіть написав шапку, потім його дружина викликала на переговори і він написав, що не заперечує і далі він нічого не продовжив. Тобто бажання займатися вихованням в нього немає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду безпосередньо показала, що вона з цією родиною багато років знайома з 2012 року ще працюючи в центрі соціальних служб, вони у них стояли на обліку як сім`я в складних життєвих обставинах і до теперішнього часу вони в них на обліку стоять. Сім`я [PERSON] і [PERSON] взяли цих двох діток, вони за ними дивилися, піклувалися, була як справжня сім`я. Але коли загинула мати [PERSON] в автокатастрофі з того часу у них пішло невсе гаразд. Батько не зовсім виконував батьківські обов`язки, ухилявся від них. Спочатку було все більш менш нормально поки він не зустрів свою другу дружину [PERSON] і після того часу все пішло наперекіс. Вони декілька разів проводили обстеження житлового приміщення сім`ї, батько відмовлявся від дітей і казав, що вони йому не потрібні. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Добровільна допомога дитині, шляхом надання певних коштів або добровільна сплата аліментів не позбавляє стягнення їх в судовому порядку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] , вже був попереджений про належне виконання ним своїх обов`язків по вихованню дітей на підставі п. 18 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р., № 3, згідно постанови Апеляційного суду Черкаської області від 02.06.2020 року. Суд вважає, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей та винятковості даного випадку, а саме: відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дітей; не забезпечення необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей; не сприяння засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до їх внутрішнього світу; не створення умов для отримання дітьми освіти; негативна психо-емоційна обстановка в сім`ї та не бажання йти на компроміс; відсутність порозуміння з дітьми та категоричне не бажання дітей проживати з батьком; свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що в своїй сукупності свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення виключно в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] 2005 р.н., та [PERSON] 2006 р.н. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved