Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у якому просила суд: -визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; -зобов`язати нотаріуса П`ятої державної нотаріальної контори Василевську Олену Анатоліївну видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] ; -усунути [PERSON] та [PERSON] від спадкування за законом на підставі ч. 5 ст. 1 224 ЦК України. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Вказує, що вона з її чоловіком - [PERSON] з часу укладення шлюбу, а саме - [INFO] та до дня його смерті, тобто [INFO] , спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Посилається, що після смерті [PERSON] у шестимісячний строк відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, позивач, [PERSON] та [PERSON] звернулися до П`ятої київської державної нотаріальної контори м. Києва з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , а саме щодо квартири [ADDRESS] , та відповідно було заведено спадкову справу. Позивач вказує, що вона зверталася до відповідачів з проханням відмовитись від претензій щодо згаданого спадкового майна, оскільки [PERSON] протягом останніх років життя важко хворів, а останні кілька місяців перебував у безпорадному лежачому стані, у зв`язку із чим потребував догляду. Сам він, будучи пенсіонером, не мав достатньої матеріальної можливості оплачувати лікування та фізичної змоги доглядати за собою самостійно. Зазначає, що [PERSON] та позивач звертались по допомогу до відповідачів, пояснюючи необхідність їхньої допомоги, проте останні, маючи матеріальну та фізичну можливість допомоги, всіляко уникали від надання такої допомоги. Стверджує, що будучи сама у скрутному матеріальному становищі, як пенсіонерка та особа похилого віку, з допомогою інших родичів, позивач змушена була здійснювати догляд свого чоловіка самостійно та позичати гроші в борг для здійснення такого догляду. При цьому, відповідачі відмовилися від пропозиції позивача добровільно відмовитися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому остання просить суд усунути відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки відповідачі ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. Окрім цього позивач стверджує, що квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] під час перебування у шлюбі зі позивачем 28 листопада 1997 року та із залученням наших спільних сімейних грошових коштів. Таким чином позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності подружжя позивачу та [PERSON] , а тому їй належить Ѕ частина даної квартири, а від спадкування відповідачами іншої Ѕ частина квартири, позивач просить суд усунути останніх. З урахуванням викладеного вище просила суд позов задовольнити. 22.02.2017 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Кізюн Л.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2017 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 29.03.2017 представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.03.2017 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про поновлення пропущеного з поважних причин строку, наданого для усунення недоліків та поновлено [PERSON] строк для усунення недоліків її позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування. на виконання ухвали суду від 27 лютого 2017 року про залишення позовної заяви без руху, як такий, що пропущений з поважних причин. 14.04.2017 та 03.05.2017 судом було отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2017 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 28.08.2017 відповідачем [PERSON] було подано до суду заперечення на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] вказує, що твердження позивачки, що приватизована квартира є спільною сумісною власністю необґрунтоване, не підтверджується діючим законодавством та обставинами справи. Вказує, що на час приватизації квартири, була чинна редакція КпШС від 01.04.1996 р. яка не визначала права спільної сумісної власності подружжя на житло, яке набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. Зазначає, що право власності на квартиру за адресою : [ADDRESS] було набуте [PERSON] за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" є особистою власністю [PERSON] і поділу між подружжям не підлягає. Стверджує, що всі позивач та відповідачі відносяться до першої черги спадкоємців за законом оскільки, позивачка є дружиною спадкодавця, відповідач-1 сином, а відповідач-2 онукою, яка приймає спадщину замість свого батька, оскільки останній помер. Отже спірна квартира повинна бути успадкована в рівних частках. Посилається, що [PERSON] є сином спадкодавця та при можливості завжди допомагав батьку, а позивачем не надано жодного доказу ухилення відповідачів від утримання спадкодавця. Вказує, що також позивачем не надано доказів отримання в борг грошових коштів для самостійного утримувала спадкодавця. Зазначає, що він не заперечує стосовно хвороби батька та при можливості він допомагав батьку. Жодні умисні дії спрямовані на ухилення від обов`язку допомагати спадкодавцю відповідачем-1 та [PERSON] не вчинялися. З урахуванням викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 10.04.2018 до участі в якості третьої особи було залучено Головне територіальне управління юстиції у м. Києві. 11.05.2018 до суду П`ятою київською державною нотаріальною конторою було надано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . 22.05.2018 представником третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Чумаковою М.В. подано до суду пояснення на позовну заяву у яких остання просила суд розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. 27.08.2018 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 25.07.2019 представником [PERSON] - [PERSON] було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.08.2019 представником [PERSON] - [PERSON] було подано до суду додаткові пояснення на позовну заяву у яких останній зазначив, що нерухоме майно (спірна квартира) є спільною сумісною власністю подружжя з огляду на те, що під час її приватизації (яка відбулась 28.11.1997) [PERSON] була членом сім`ї наймача та постійно проживала з ним у цій квартирі з 09 березня 1990 року по 10 січня 2016 року, попри те, що не була там зареєстрована. Тому після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина лише на 1/2 частки спірної квартири, оскільки на думку позивача частка померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру становила 1/2. Вказує, що приватизація відбулась без урахування інтересів [PERSON] , яка була членом сім`ї наймача, на час приватизації проживала у вказаному житловому приміщенні та у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на рівні з [PERSON] мала право приймати участь у приватизації квартири. На думку позивача, у справі належними доказами поза розумним сумнівом доведено, що одноособовою приватизацією [PERSON] нерухомого майна, порушено вимоги законодавства України та права [PERSON] щодо приватизації, що в подальшому призвело до порушення права останньої на отримання належної їй частки у спадщині. Представник також стверджує, що якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України зацікавлена особа (співвласник право власності якого підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, смерті титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2019 у задоволенні клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про залучення до участі у справі правонаступника померлої [PERSON] - [PERSON] було відмовлено та зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування та усунення від права на спадщину, до вступу у справі правонаступника померлої [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2020 провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування та усунення від права на спадщину було поновлено та залучено до участі у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , як правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . 29.04.2020 до суду [PERSON] та [PERSON] було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вступу у справу правонаступників померлого відповідача [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2020 провадження у справі за позовом [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування та усунення від права на спадщину, було зупинено до вступу у справі правонаступників померлого відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . 22.10.2020 до суду [PERSON] та [PERSON] було подано клопотання про залучення до участі у справі [PERSON] та [PERSON] в якості правонаступників [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2021 провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування та усунення від права на спадщину було поновлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.07.2022 було залучено до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні правонаступник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Правонаступники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні. Правонаступник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки у судове засідання суду не повідомила. Представник П`ятої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилися проте в матеріалах справи наявне клопотання представника П`ятої київської державної нотаріальної контори у якому останній просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявне клопотання представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві у якому останній просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе провести розгляд за відсутності правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] , представників П`ятої київської державної нотаріальної контори та Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Заслухавши пояснення учасників розгляду, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11 т. 1). Після смерті [PERSON] . П`ятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 24/2016. Відповідно до наданої копії спадкової справи № 24/2016, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його дружина [PERSON] , онука [PERSON] , та син [PERSON] (а.с. 111, 124, 131 т. 1). Згідно із ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Заповіту [PERSON] складено не було, а тому у даному випадку має відбутися спадкування за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] була дружиною спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.03.1990 (а.с. 119 т. 1). Окрім цього, [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.1956 (а.с. 135 т. 1). Таким чином вбачається, що спадкоємцями першої черги спадкування, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] . Її батько [PERSON] , який є сином спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] , тобто до моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] де її батьком зазначений [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , відповідно до якого батьком [PERSON] зазначений [PERSON] та копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 127, 128, 129, 130 т. 1). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] також є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] шляхом спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові якби він був живий на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Відповідно до копії спадкової справи № 24/2016, спадкове майно, яке належало [PERSON] на праві власності на день його смерті складається із квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло виданого 28.11.1997 Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 121 т. 1). Право власності на дану квартиру [PERSON] набув шляхом її приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач у позовній заяві посилалася, що дана квартира належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки була набута останнім під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем, а тому вважає, що їй належить Ѕ частина спірної квартири. Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на день набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Разом із тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено об`єкти спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої-четвертої цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Натомість СК України було доповнено, зокрема пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12-ц (провадження № 61-6409св18), підстав відступати від якого суддя не вбачає. Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2 є особистою приватною власністю [PERSON] та не може буди спільною частковою власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Посилання представника правонаступника позивача на те, що одноособовою приватизацією [PERSON] нерухомого майна, порушено вимоги чинного законодавства України та права [PERSON] щодо приватизації, суд вважає необгрунтованим. Вказане свідоцтво у встановленому законом порядку не оскаржено та не скасовано. Доказів того, [PERSON] вчинялися певні дії для здійснення приватизації спірної квартири, суду також не надано. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2 є особистою приватною власністю [PERSON] та відповідно підлягає поділу між спадкоємцями за законом у рівних частках. У позовній заяві позивач просить суд усунути відповідачів від спадкування після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребувала допомоги, яку відповідачі йому не надавали, а тому останні повинні бути усунені від права на спадкування. Як було встановлено судом вище, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку й допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, необхідною умовою є з`ясування судом, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Враховуючи вищезазначене, лише при настанні цих обставин і доведеності згаданих фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Разом із тим, жодних доказів того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, матеріали справи не містять та судом встановлено не було. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON] як необґрунтованих. Як було встановлено судом вище, що спадковим майном після смерті [PERSON] є квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2. Окрім цього судом також було встановлено, що спадкоємцями першої черги, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що кожен із спадкоємців має право на спадкування після смерті [PERSON] по 1/3 частині квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,11 м2. Разом із тим, [INFO] померла позивач у справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 194 т. 1). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яку було залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача, а тому остання успадковує усі права та обов`язки, що належали [PERSON] на день її смерті, зокрема щодо спадкування 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Окрім цього, [INFO] помер відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 31 т. 2). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] , яких було залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача, а тому останні успадковують усі права та обов`язки, що належали [PERSON] на день його смерті, зокрема щодо спадкування 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , як частку, яку мала успадкувати [PERSON] після смерті [PERSON] . З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про визнання за позивачем права вланості на 1/3 частину спірної квартири, вимоги про зобов`язання нотаріуса П`ятої державної нотаріальної контори Василевську Олену Анатоліївну видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial