Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач в липні 2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 06.06.2018 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] борг у сумі 35 000 доларів США. Зазначений договір був оформлений розпискою, складеною [PERSON] , яку було передано [PERSON] . За вказаною розпискою, [PERSON] , зобов`язався повернути 15 000 доларів США до 15.12.2018 року, а 20 000 доларів США до 15.06.2019 року. Як зазначає позивач , починаючи з 15 грудня 2018 року та до дня пред`явлення позову, [PERSON] борг не повернув. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики від 06.06.2018 року, зазначає, що позивач [PERSON] , починаючи з 15 грудня 2018 року набула права вимоги повернути борг у розмірі 15 000 доларів США, а в період з 15 червня 2019 року права вимоги повернути борг в розмірі 20 000 доларів США. Вказує, що з урахуванням того, що відповідач у строки визначені у розписці не повернув позику, а тому відповідно до ст.625 ЦК України вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на її користь 3 % річних у розмірі 276 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США ) станом на 03.07.2019 становить 7225 грн.: від простроченої суми 15 000 доларів США починаючи з 15 грудня 2018 року по 03 липня 2019 року в розмірі 246 дол.США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) станом на 03 липня 2019 року становить 6440 грн. (період розрахунку : 15.12.2018 - 03.07.2019. Кількість прострочених днів : 200. 3 % річних = (3 % *суму боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році); від простроченої суми 20 000 доларів США, починаючи з 15 червня 2019 по 03 липня 2019 у розмірі 30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) 785 грн. (Період розрахунку : 15.06.2019 - 03.07.2019. Кількість прострочених днів : 18. 3 % річних = ( 3 % * суму боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Також зазначає, що позивач уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Губським А.В. № 187 від 03.07.2019 року. Договором про надання правової допомоги визначено, що гонорар адвоката за складання позовної заяви складає 2600 грн., які сплачено позивачем за вказаним договором адвокату. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 06.06.2018 року у загальному розмірі 35276 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) станом на 03.07.2019 становить 923491 грн., що включає в себе суму боргу 35 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) станом на 03.07.2019 року становить 916266 грн., 3 % річних 276 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) станом на 03 липня 2019 становить 7225 грн.; стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 9234 грн. 91 коп. та витрати на правову допомогу за складання позовної заяви у розмірі 2600 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою від 15.08.2019 року розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Від відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідач посилався на те, що ніякого договору позики з позивачем не укладав, а дійсними обставинами справи є те, що 21.07.2017 року між ними було укладено договір про співпрацю в рамках спільної роботи, відповідно до якого в обов`язки позивача входить: забезпечення спільного підприємства необхідним фінансуванням, прийняття та затвердження стратегічних рішень щодо його діяльності. В його договірні обов`язки входить: контроль за діяльністю спільного підприємства, звітування про показники його діяльності перед позивачем, забезпечення спільного підприємства усім необхідним для його роботи. На забезпечення спільних підприємств позивач передала в загальній сумі 1 980 705 грн., на підтвердження надає розписки , що є додатками до договорів. Зазначає, що він з позивачем стали засновниками ТОВ «Рошер», яке в свою чергу стало фінансовим засновником ТОВ «Фінансовий регістр». Зазначає, що ним витрачено в загальній сумі на потреби підприємств вказаних 661 000 грн. Також посилається на те, що позивач з погрозами вимагала повернення грошових коштів. З метою забезпечення діяльності ТОВ «Фінансовий регістр» ним витрачено грошові кошти в розмірі 262 000 грн. Зазначає, що розуміючи реальність погроз з боку позивача, під час зустрічей віддав їй грошові кошти підприємства в сумі: в кінці березня 2018 року - 50 000 грн., на початку квітня 2018 року - 104 000 грн. В подальшому під погрозою позивача та під її диктовку написав розписку про те, що отримав у неї 84 000 доларів США з виплатою процентів у сумі 2000 доларів США помісячно з 01 липня по 01 грудня 2018 року, в гривні по курсу на продаж валюти на момент розрахунку, але ніяких коштів не отримував. Боячись фізичної розправи повернув позивачу 1300 000 грн. на вимогу позивача 06.06.2018 року. Вважає, що віддав позивачу 49 000 доларів США, проте позивач зажадала написання розписки про отримання грошових коштів в сумі 35 000 доларів США, разом з тим вказаних коштів по даній розписці не отримував. Після написання даної розписки позивач віддала розписку на 84 000 доларів США. Просив суд в задоволенні позову відмовити. 12.12.2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував з обставин викладених у відзиві та просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки кошти вказані у розписці відповідач не отримував, а розписка була написана під тиском та погрозами. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне. Як убачається з копії розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні 04.02.2022 року, 08.06.2018 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики , за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] борг у сумі 35 000 доларів США. Зазначений договір був оформлений розпискою, складеною [PERSON] , яку було передано [PERSON] . За вказаною розпискою, [PERSON] , зобов`язався повернути 15 000 доларів США до 15.12.2018 року, а 20 000 доларів США до 15.06.2019 року. (а.с.7 т.1) У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач пред`явив оригінал розписки у судовому засіданні, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. В судових засіданнях відповідач заперечував отримання позики та посилався на те, що боргова розписка, що є предметом спору була написана ним внаслідок погроз позивача. Однак, як убачається з матеріалів справи боргова розписка датована 06.06.2018 року, а звернення відповідача до правоохоронних органів мало місце лише 09.06.2019 року (а.с.32 т.3), фактично коли настав час повернення позики, а тому суд критично відноситься до пояснень відповідача стосовно написання розписки внаслідок погроз. Також позовні вимоги відповідач спростовував поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який надавав суду свідчення аналогічні свідченням відповідача. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що між сторонами виникли корпоративні, а не боргові правовідносини, а також безгрошовість укладеного договору. Ці доводи відповідача спростовуються текстом боргової розписки, які не містять посилання на домовленості щодо вступу до складу учасників господарського товариства. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, а тому суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність нез`явившихся свідків відповідача. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, а [PERSON] отримав у [PERSON] 35000 доларів США, що підтверджується розпискою від 06.06.2018 року, яка написана відповідачем власноручно. З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивачки розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідач не заперечував, що боргова розписка власноручно складена ним, а доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою суду не надано. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню ст.625 ЦК України, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 276 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США ) станом на 03.07.2019 становить 7225 грн.: від простроченої суми 15 000 доларів США починаючи з 15 грудня 2018 року по 03 липня 2019 року в розмірі 246 дол.США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) станом на 03 липня 2019 року становить 6440 грн. (період розрахунку : 15.12.2018 - 03.07.2019. Кількість прострочених днів : 200. 3 % річних = (3 % *суму боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році); від простроченої суми 20 000 доларів США, починаючи з 15 червня 2019 по 03 липня 2019 у розмірі 30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2617,9033 за 100 доларів США) 785 грн. (Період розрахунку : 15.06.2019 - 03.07.2019. Кількість прострочених днів : 18. 3 % річних = ( 3 % * суму боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). З огляду на викладене суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 9234 грн. 91 коп. та документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 2600 грн. за складання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved