Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2011р.; копія витягу про державну реєстрацію прав від 06.07.2011р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.09.2014р. (щодо присадибної земельної ділянки); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2014р. ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія заповіту від 11.11.2014р., оформленого на ім`я відповідача; копія витягу від 20.01.2015р. про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі; копія заяви відповідача від 03.10.2018р. про прийняття спадщини за заповітом; копія довідки виконкому Ренійської міської ради від 09.07.2021р. про реєстрацію [PERSON] за місцем мешкання; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими побудовами, розташований по [ADDRESS] ; копія договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2022р.; копія свідоцтва про народження відповідача; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 12.08.2022р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.10.2018р. (свідоцтво про право на спадщину не видавалось); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.10.2018р. (є чинний заповіт); копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.10.2018р. (дата заведення спадкової справи 25.10.2018р.); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 12.08.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 28.01.2022 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належних йому: житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,2066 га, розташованої за цією ж адресою, виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), - за 110 000 грн. 28.01.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, що підтверджується відповідною розпискою, а відповідач передав документи на житловий будинок та земельну ділянку (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та землі в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі, обробляє земельну ділянку та використовує її за призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (28.01.2022р.) він не рахувався зареєстрованим власником житла та земельної ділянки, що належали за життя його матері [PERSON] , а фактично володів ними. Житловий будинок і присадибна земельна ділянка, розташовані по [ADDRESS] належали [PERSON] (нині померлій). [INFO] [PERSON] померла, після її смерті спадкоємцем за заповітом був її син відповідач у справі. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняв її юридично, але не встиг оформити її. Вважаючи себе спадкоємцем після смерті матері, відповідач [PERSON] виступив стороною у договорі купівлі-продажу, продав позивачу житловий будинок та присадибну земельну ділянку без переоформлення спадщини на своє ім`я. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на нерухомість та землю на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 28.01.2022р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений ( не оформив прийняття спадщини, не зареєстрував належне йому право власності у державному реєстрі прав власності) власником відповідних об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки, він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості та землі, у зв`язку із тим, що він належним чином не оформив право власності на будинок та землю (не зареєстрував їх належним чином). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , присадибну земельну ділянку за цією ж адресою - за 110 тис. грн. 28.01.2022р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на будинок та землю (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та присадибної земельної ділянки та встановленні права на нерухомість у позивача, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved