Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що він із відповідачкою перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2021. Від спільного подружнього життя в них народилося двоє дітей, дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти мешкають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідачка [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не дбає про їхній духовний та фізичний розвиток. Відповідачка не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та навчанням, не відвідує дітей за місцем проживання та навчання, не забезпечує їх матеріально. Відповідачка не надає дітям необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дітьми освіти. У відповідачки є реальна можливість виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки вона є фізично здоровою та працездатною особою. Однак, незважаючи на вказане, відповідачка не проявляє до дітей жодного інтересу. Аліментів на утримання дітей відповідачка не сплачує. Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст. 164,165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 27.07.2022 року відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 09.08.2022 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Адамович Н.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити, підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради Гринюк Ж.Я. в судовому засіданні висловила думку про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною четвертою ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та представника Органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11,12). Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.19,20). Позивач [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 33/01-08/2-22, виданою 20.06.2022 органом місцевого самоврядування та актом обстеження факту проживання жителів Іваничівської ОТГ від 20.06.2022 (а.с. 7,8). Діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] навчаються в КЗ ЗСО «Іваничівський ліцей імені Юрія Лелюкова», що підтверджується, наданими учбовим закладом характеристиками(а.с. 9,10). [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки стосовно своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї/особи КУ «Центр надання соціальних послуг Іваничівського селищної ради» від 04.08.2022. Відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується характеристикою №1-99/09/2-22, наданою 27.07.2022 органом місцевого самоврядування (а.с. 31). Рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області від 11.08.2022 № 108 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.45,46,47,48). Згідно вказаного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, матір [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, ухиляється від утримання дітей, не цікавиться ними, не телефонує, не підтримує з ними родинних зв`язків. Батько дітей, [PERSON] самостійно виховує та утримує дітей, створив належні умови для їхнього виховання та розвитку. Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Таким чином, із вищенаведеного слідує, що існують всі правові підстави позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей та своєю поведінкою висловила байдужість щодо їхнього виховання. Суду надано належні і беззаперечні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дітей. Вказане відповідачкою не спростовано та відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень стосовно позовних вимог подано суду не було, а навпаки нею позовні вимоги було визнано, що свідчить про те, що відповідачка не проявляє інтересу до своїх дітей. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.07.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення найстаршою дитиною повноліття, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадає на дитину, яка досягла повноліття. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо. Позивач, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 гривень та з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 гривень за вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved