Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , змінивши їх розмір з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 4000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.10.2018, присуджено стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вказане рішення знаходиться на примусовому виконанні. Крім того, позивачка зазначила, що відповідно до інформації Корецького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на загальній системі оподаткування. Однак, за 2020 рік у відповідача дохід відсутній. У зв`язку з цим, він сплачує аліменти нерегулярно та в мінімальному розмірі, що не відповідає інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, та погіршує її матеріальне становище. Адже ціни на споживчі товари постійно зростають, дитина також підростає, а тому, відповідно, і зростають витрати на дитину. Зазначила, що на даний час аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, недостатньо для матеріального забезпечення дочки, що ставить позивачку [PERSON] у скрутне матеріальне становище. Позивачки вказала, що дочка сторін у справі проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Доходів позивачки не вистачає на даний час забезпечувати дочці необхідний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Крім того, донька росте, розвивається і відповідно постійно зростає не лишень розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але й інші реальні витрати на утримання і виховання дитини відповідного віку. Відповідач самоусунувся від участі у вихованні доньки, від необхідного матеріального її забезпечення, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має. Така протиправна поведінка відповідача грубо порушує як вимоги законодавства, так і права неповнолітньої доньки. З 26.11.2013 року займається підприємницькою діяльністю, основним видом якої є надання послуг таксі, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ. А тому, вважає, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж мінімальний. У зв`язку з такою неправомірною позицією відповідача, позивачка з донькою поставлена у важке матеріальне становище, хоча обов`язок по утримуванні дітей до досягнення ними повноліття лежить на обох батьках. Тому, зважаючи на значне зростання рівня прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту присудження аліментів 17.10.2018 року по даний час; зміну віку самої дитини і пов`язаних з цим додаткових витрат на харчування, одяг, предмети першої необхідності, фізичний та духовний розвиток сина, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань; ненадання відповідачем добровільно належного матеріального забезпечення своїй дитині при спроможності надати таку допомогу, враховуючи також визначений законом обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, з метою захисту інтересів дитини, позивачка просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Нетішинського міського суду від 01.03.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки - адвокат Мороз Л.С. надіслала на адресу суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за наявними матеріалами без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у сторін даного цивільно-правового спору [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.08.2017 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року з відповідача стягнуто на користь позивачки, аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу розміру аліментів, які повинен сплачувати батько на утримання сина, і розмір та спосіб стягнення, які позивачка відповідно бажає збільшити та змінити. Положення ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин 1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення судом 17.10.2018 року судового наказу про стягнення аліментів матеріальне становище позивачки змінилося, коштів на утримання доньки [PERSON] не вистачає. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, викладеній у редакції з урахуванням змін від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що на сьогоднішній день відповідач [PERSON] сплачує аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Мінімальна - становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей до 6 років: станом на 01.07.2022 року -2201 гривень. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1-4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд оцінює кожний доказ не лише окремо один від одного, але їх у сукупності, що не враховано стороною відповідача при обґрунтуванні кожної позиції щодо обставини, на яку посилається позивач у позові, як самостійну підставу для відмови у задоволенні позову, та не враховує їх у сукупності. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Визначаючи розмір аліментів суд має виходити з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дочки, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що слід змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Змінюючи спосіб стягнення аліментів, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я дитини, матеріальне та сімейне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, тому приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 2000 гривень, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було продано. Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268,280,282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: partial