Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., щодо стягнення з позивача на користь відповідачазаборгованості за кредитним договором та стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. відкрите виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса від 19.05.2021. На думку позивача, даний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі, який нотаріально не посвідчений, а отже кошти, стягнуті з позивача на користь відповідача в процесі виконання вказаного виконавчого напису в розмірі 6994,51 грн., набуті останнім безпідставно, а тому підлягають поверненню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 30.12.2021 було відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. Зазначеною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. надати суду належним чином засвідчену копію виконавчого напису, що є предметом спору, та документів, що стали підставою для його вчинення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.12.2021 вжито заходів забезпечення позову. Станом на день розгляду справи, витребувані документи суду не надані. 07.06.2022 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач простить повернути кошти, стягнуті за виконавчим написом в розмірі 35682,19 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або після початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України, розгляд заяви по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти дні з дня відкриття провадження у справі. Підготовче судове засідання при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження не проводиться. Враховуючи те, що 30.12.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, а заява про збільшення позовних вимог подана позивачем 07.06.2022, тобто з порушенням тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі, суд позбавлений можливості прийняття даної заяви до розгляду. З огляду на зазначене, суд повертає позивачу його заяву про збільшення позовних вимог без розгляду, оскільки вказана заява подана поза межами строків, передбачених ст. 279 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, направив до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що її розмір необґрунтований. Треті особи своїм правом на надання суду письмових пояснень по суті позову, не скористалися. Дослідивши матеріали справи та подані докази,суд встановив. 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивачана користь відповідачазаборгованості за кредитним договором в розмірі 88164,55 грн. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис був вчинений на підставі договору, який нотаріально не посвідчений. На виконання даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В оспорюваному виконавчому написі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., посилається на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та на п. 2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів за виконавчим написом, суд вказує на таке. Як вбачається з матеріалів справи, в ході виконавчого провадження, з позивача були стягнуті кошти в розмірі 6994,51 грн., що підтверджується розрахунковим листком за листопад 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Дана правова позиція висловлена в Постанові КЦС ВС від 06.10.2021 у справі № 623/363/20. Оскільки судом встановлено, що виконавчий напис, вчинений 19.05.2021 приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.19.05.2021, щодо стягнення з позивача на користь відповідачазаборгованості за кредитним договором, за яким стягнуто 88164,55 грн., є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., оскільки дані витрати підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 16.11.2021, актом виконаних робіт від 17.11.2021, квитанцією про оплату про надання правничої допомоги від 17.11.2021 на суму 10000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved