Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на те, що 19.05.2021 у сторони уклали Комплексний договір №1/3302514, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 130000 грн строком з 19.05.2021 до 18.05.2027, а відповідач зобов`язувалася повертати кредит щомісячно згідно з графіком, який є невід`ємною частиною договору. Умовами договору передбачена процентна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості: 12,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості, щомісячно; 2,50% від суми кредиту, щомісячно. З метою обслуговування кредиту позивач відкрив відповідачу єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №UA123006140000029093000606717. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, однак відповідач порушила умови кредитного договору, станом на 24.02.2022 має заборгованість у розмірі 139867,88 грн, яку становлять: 118350,53 грн строкова заборгованість; 1344,58 грн прострочена заборгованість; 159,59 грн нараховані відсотки; 3250,00 грн рахунок комісії; 1196,95 грн прострочені відсотки; 15566,23 грн прострочена комісія. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. Відповідач [PERSON] з позовом не погодилася та надала відзив, за яким зазначала, що добросовісно виконувала умови договору, сплачувала заборгованість та загальна сума погашення становить 22491,53 грн. Із простроченою комісією у розмірі 15556,23грн, комісії у розмірі 3250,00 грн, простроченою заборгованістю у розмірі 1344,58 грн не погодилася, оскільки п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено заборону встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Такі умови договору є нікчемними. Також зазначала, що за п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту визначає, що Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь; за дії, які споживач здійснює на користь банку; або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Разом з тим, умови договору мають своїм наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, не відповідають вимогам справедливості та суперечать ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене, просила у задоволенні позову відмовити. З відповіді на відзив позивач зазначав, що Закон України «Про споживче кредитування» відносить комісію до загальних витрат на кредитування. Також вказаний закон визначає, що орієнтована вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом включає в тому числі комісію. У паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, міститься інформація, зокрема щодо процентої ставки -10% річних; 2,50% від початкової суми кредиту, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування. Тобто сплата комісії передбачена за ті послуги, які не надаються позичальнику у відповідності до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, при підписанні кредитного договору банком були дотримані всі передбачені законодавством вимоги для укладення кредитного договору, договір містить всі відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, позичальнику були відомі всі умови договору. Також позивач зазначав, що позивач була наділена правом протягом 14 календарних днів відмовитися від договору без пояснення причини, однак остання таке право не використала. Тому представник позивача просив позов задовольнити. Заяви та клопотання. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд встановив, що 19.05.2021 Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №1/3302514 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 130000,00 грн (сто тридцять тисяч гривень) строком 72 місяці з 19.05.2021 до 18.05.2027 (п.1.1 Договору). Цільове призначення споживчі потреби (п.1.2 Договору). Споживач зобов`язувався сплачувати платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, а також сплатити винагороду за обслуговування кредитної заборгованості: 12,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості, щомісячно (п.1.4.1 Договору); комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,50% від суми кредиту, (п.1.4.2 Договору). Обслуговування кредитної заборгованості включає в себе: моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (п.1.4.2 Договору). Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно з Договором, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та в умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невідємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку (п.1.5 Договору). За меморіальним ордером №36764093-1 від 19.05.2021, [PERSON] отримала кредит за кредитним договором 1/3302514 від АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» у розмірі 130000,00 грн (а.с.37). З метою обслуговування кредиту позивач відкрив відповідачу єдиний рахунок для погашення заборгованості № [NUMBER] , що підтверджується виписками з рахунку (а.с.8-15). Позичальник зобов`язувалася погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до графіку платежів (п.2.2 Договору). За графіком платежів по кредиту Додатку №1, що є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вбачається, що погашення здійснюються один раз на місяць (19 числа кожного місяця); платежі є ануїтетними; сума щомісячного платежу становить 5791,53 грн, у тому числі: сума кредиту за договором та проценти за користування кредитом які є для кожного місяця відмінними; 3250,00 грн комісія обслуговування кредитної заборгованості (а. с. 19-21). За розрахунком заборгованості, наданої позивачем, відповідач станом на 24.02.2022 має заборгованість у розмірі 139867,88 грн, яку становлять: -118350,53 грн строкова заборгованість; -1344,58 грн прострочена заборгованість; -159,59 грн нараховані відсотки; -3250,00 грн рахунок комісії; -1196,95 грн прострочені відсотки; -15566,23 грн прострочена комісія (а.с.5). Відповідач іншого розрахунку заборгованості, який вважає вірним суду не надала. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому при вирішенні вказаного спору суд керувався наступними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною другою статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, суд керувався ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», за якою цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував Позивач при обгрунтуванні правомірності загальних витрат за споживчим кредитом посилався на п. 8 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49. Однак, вказаною постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Щодо посилання позивача на ту обставину, що слід прийняти до уваги позицію наведену у постанові КЦС ВС від 26.12.2019 у справі №467/555/19 та постанові КЦС ВС від 13.05.2021 у справі №461/1763/20, за якими у разі ознайомлення позичальника зазадлегіть з умовою договору про сплату комісії, про що свідчить підписання примірника паспорту, комісія підлягає стягненню, то суд зазначає, що за правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступлено від вказаних висновків. Також відповідач у відзиві зазначала, що при вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України суд повинен враховувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. Однак, суд зазначає, що позов не містить вимог про стягнення процентів за кредитом після припинення договору кредитування, момент якого настав у день виникнення у\~позичальника прострочення\~з погашення\~заборгованості (Постанова ОП КЦС ВС від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц). Мотиваційна оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем та відповідачем. Так, позивач наполягав, а відповідач не спростувала, що відбулося прострочення щодо повернення чергової частини кредитної заборгованості. З огляду на ту обставину, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, на підставі ст.1050 ЦК України, стягненню підлягає 118350,53 грн строкова заборгованість; 1344,58 грн прострочена заборгованість (платіж за 19 лютого 2022 року); 159,59 грн нараховані відсотки (платіж за 19 лютого 2022 року) та відсотки у розмірі 159,59 грн. Щодо стягнення: 3250,00 грн рахунок комісії та 15566,23 грн простроченої комісії, що визначені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості, суд керувався наступним. Так, за п.1.4.2 Договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Указана щомісячна плата за обслуговування міститься й у Графіку щомісячних платежів. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися їй безоплатно, умови пункту 1.4.1 Договору є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вимога АТ ««КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення з відповідача на його користь 3250,00 грн комісії та 15566,23 грн простроченої комісії, є необґрунтованою, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову у цій частині. Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 та в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду згідно з Постановою від 13 липня 2022 року у справі №\~496/3134/19. Доводи відповідача, що сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», та надаються незалежно від волевиявлення клієнта, і з необмеженою періодичністю, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження надання таких послуг і їх періодичності, позивачем суду надано не було, а в даному випадку банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно. Висновок суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 121051,56 грн, що включає в себе: 118350,53 грн строкову заборгованість; 1344,58 грн прострочену заборгованість (платіж за 19 лютого 2022 року); 159,59 грн нараховані відсотки (платіж за 19 лютого 2022 року) та відсотки у розмірі 159,59 грн. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення: 3250,00 грн рахунок комісії та 15566,23 грн простроченої комісії, що визначені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі нарахування є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак є необґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення №1028184 від 13.05.2022, позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок). Позов задоволено частково, а саме на 86,5 % (121051,65 грн х 100% : 139867,88 грн), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 2146,10 грн (2481,00 грн х 86,5% : 100%). Ураховуючи викладене, на підставі ст. 526, 527, 610-612, 627-629, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: partial