Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль «Ford Escape», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Визнати за позивачем Ѕ частину вказаного автомобіля та стягнути з відповідача на її користь суму Ѕ вартості автомобіля у розмірі 167\~750 гривень, покликаючись, що відповідач добровільно компенсувати половину вартості авто не бажає, вважає автомобіль своїм та розпорядився таким на власний розсуд. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву. Учасники справи у судове засідання призначене на 14:30 год 03 серпня 2022 року не з`явилися, скористалася правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив у повному обсязі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2017 року, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року у цивільній справі № 464/5380/20. Указане рішення набрало законної сили 24 травня 2022 року. Відповідно до інформації регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 09 квітня 2020 року, автомобіль марки «Ford Escape», 2013 року випуску, який був зареєстрований на ім`я [PERSON] , 31 липня 2019 року в територіальному сервісному центрі № 4641 РСЦ МВС у Львівській області був переєстрований на нового власника [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного в територіальному сервісному центрі. Як вбачається з інформаційно-консультаційної довідки № SVR210712-001 від 13 липня 2021 року ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме колісного транспортного засобу марки «Ford Escape» тип легковий універсал-В, номер шасі [NUMBER] , 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1983,см3 складає 335\~500,00 гривень. Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій\~статті 368 ЦК України. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно зі\~статтею 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Сторонами не заперечується, що за час перебування в шлюбі ними було придбано із за кордону автомобіль марки «Ford Escape», 2013 року випуску. Під час розгляду справи також допитувались у якості свідків: [PERSON] та [PERSON] (хресна мама та мама позивача), а також [PERSON] (подружка позивача), які надали показання, що сторони працювали в будівельній фірмі, гроші на автомобіль відкладали. Разом з тим, відповідач стверджує, що вказаний автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбаний за кошти, які дала йому його мама та які в нього були від відчуження попереднього транспортного засобу марки «Шкода Фабія» 2011 року випуску, який був його особистою приватною власністю, проте жодних належних доказів суду не надав. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не бере до уваги такі покликання відповідача. Враховуючи, що спірний автомобіль був набутий подружжям за час шлюбу і презумпція спільної сумісної власності на це майно позивачем не спростована, тому суд вважає, що таке майно було спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимоги про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль є підставними. Відповідно до частини третьої статті 65\~СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 304/1423/15-ц. Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу\~України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 127/7029/15-ц. З урахуванням того, що відповідачем без згоди позивача продано автомобіль марки «Ford Escape», 2013 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, на власний розсуд, то позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи, визначений інформаційно-консультаційною довідкою № SVR210712-001 від 13 липня 2021 року у розмірі 335\~500,00 гривень. Отже позов підлягає частковому задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1\~667, 50 гривень.

Outcome: approved