Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або банк), у зв`язку з чим відповідачкою підписано заяву № б/н від 10 березня 2010 року, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 3200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом позивачки у заяві. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідачка своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 листопада 2018 року має перед позивачем заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 13848 грн. 18 коп., з яких: 2049 грн. 02 коп. - відсотки за користування кредитом, 10663 грн. 53 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 635 грн. 63 грн. - штраф (процентна складова). З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2018 року, головуючим суддею у справі визначено [PERSON] 25 квітня 2019 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року № 1649, призначено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи у зв`язку з відставкою судді [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 27 квітня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято до провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 березня 2010 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулась до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву № б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.03.2010 вбачається, що станом на 01 листопада 2018 року відповідачка має перед банком заборгованість на загальну суму 13848 грн. 18 коп., з яких: 2049 грн. 02 коп. - проценти за користування кредитом, 10663 грн. 53 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 635 грн. 63 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У ч. 1 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - позивач АТ КБ «Приватбанк» . Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні взагалі умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`являючи вимоги про погашення зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути проценти за користування кредитом, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату заборгованості. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 березня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розуміла відповідачка, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, що додані позивачем до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, при розгляді даної справи позивачем він не спростований. Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, також неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17. Крім того, суд не бере до уваги копію довідки, яка міститься на а.с. 9, яка є нерозбірливою, що призводить до значного ускладнення під час встановлення її змісту. У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, а тому позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. не підлягають стягненню з відповідачки на корить позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed