Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' на його користь невиплаченої заробітної плати за період з січня 2011 року по жовтень 2013 року в сумі 46 700, 16 грн., а також моральне відшкодування в сумі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв`язку з несвоєчасною їхньою виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 р. № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 р. № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до ст. 2 Закону № 2050 і п. З Постанови № 159. у разі затримки працедавцем виплати нарахованих доходів (зарплати, разом із сумою індексації, інших доходів), які отримують фізичні особи у гривнях на території України і які не мають одноразового характеру, на один і більше календарних місяців, такий роботодавець в місяці погашення заборгованості по зарплаті одночасно нараховує компенсацію у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При цьому, несвоєчасно виплачена індексація, яка нараховується за минулі періоди, також стає об`єктом для нарахування компенсації у місяці виплати сум індексації. За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. На адресу суду повернувся конверт від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», у якому міститься ухвала про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками. Конверт повернувся із поштовою відміткою про закінчення терміну зберігання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2018 року призначено розгляд справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення компенсації за затримку виплату заробітної плати то моральне відшкодування в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання, сторони не з`явилися, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПКУкраїни в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року позивач був прийнятий на посаду провідного інженера служби постачання на ТзОВ « Львівські автобусні заводи». 01 квітня 2011 року був переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду провідного інженера Управління постачання. 01 жовтня 2013 року позивач звільнився з посади провідного інженера Управління постачання ТзОВ «Львівські автобусні заводи». З часу прийняття та до дня звільнення позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується трудовою книжкою. 01 жовтня 2013 року [PERSON] звільнено згідно ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін (наказ № 101вк 01 жовтня 2013 року). Рішенням Франківського районного суду м.Львова у справі №465/7098/17 за позовом [PERSON] до ТзОВ "Львівські автобусні заводи" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] 31990 грн. 95 коп. - заборгованості по заробітній платі та 89118 грн. 36 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього - 121 109 грн. 31 коп. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Пенсійним фондом України, відповідачем сплачено страхові внески. Згідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, суд враховує таке. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Питання, пов`язані зі здійсненням виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, регулюються КЗпП України та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідний розрахунок суд приймає до уваги, адже проведений відповідно до вимог чинного законодавства з цього питання, заперечень із сторони відповідача щодо невірного проведення розрахунку не подано, а відтак позов у цій частині необхідно задовольнити. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. З матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, а тому у нього в силу наведених норм закону виник обов`язок виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За положеннями п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як випливає з розрахунку, наданого позивачем, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з січня 2011 року по жовтень 2013 року включно, заборгованість становить в сумі становить 46 700, 16 грн. З огляду на те, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не спростовано вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 46 700, 16 грн. Що стосується решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що позивачем не наведено обставин на підтвердження того, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів про втрати немайнового характеру, виходячи з порушень, які допущені відповідачем не надано при проведенні судового розгляду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність вимог щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд бере до уваги, що позивач звільнений з підприємства за згодою сторін, отже, відсутні підстави для висновку, що тяжкий психологічний стан, спричинений пошуками роботи був наслідком протиправних дій відповідача. Тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved