Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

22 серпня 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Нечай О.Д. звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на 6-ти місячний строк, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити наближатися на відстань ближче ніж на 50 метрів до місця проживання його матері, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявниця вказує, що вона є матір`ю заінтересованої особи. Разом з [PERSON] та його батьком проживають за адресою: [ADDRESS] . Заявник вказує, що [PERSON] своїми діями систематично завдає їй моральних та фізичних страждань. Ображає батьків нецензурною лайкою, кидає в них речі, погрожує фізичною розправою, здійснюючі вищезазначені дії, як правило у стані алкогольного сп`яніння. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2022 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі. У судове засідання 30 серпня 2022 року з`явився представник заявниці адвокат Нечай О.Д. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Щ огляду на те, що представник заявниці проти розгляду справи за відсутності заінтересованої особи не заперечував, тому суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися. У судовому засіданні представник [PERSON] вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити. Також зазначив, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] . За цієї адресою він не проживає, а лише зрідка навідується туди та вимагає кошти у своїх батьків, виносить речі на продаж метою придбати собі алкоголь. Постійне місце проживання [PERSON] заявниці не відомо. Під час розгляду справи судом встановлено, що адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 року №490/209/20 [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , 11.12.2019 року знаходячись за адресою проживання виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою у бік свого батька, тим самим вчинив домашнє насильство, про що працівникам поліції був складений протокол серії АПР 18 №246329 від 11.12.2019 року, На підставі чого на [PERSON] за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства за ознакою статі (умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого) накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 30 годин. Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2020 року №490/4242/20 [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , знаходячись за адресою проживання 29.05.2020 року вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого батька, в стані алкогольного сп`яніння ображав та кидав речі в батька. На підставі чого [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Працівниками поліції неодноразово виносилися термінові обмежувальні приписи, а саме: 29 травня 2020 року; 14 листопада 2020 року; 12 серпня 2021 року; 05 січня 2022 року; 11 січня 2022 року; 15 серпня 2022 року стосовно [PERSON] . Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви [PERSON] суд зазначає таке. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства закріплені у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII. Відповідно до частини першої статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа або її представник, а в разі вчинення насильства за ознакою статі стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Частиною другою статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом встановлюються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього таких обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). З аналізу наведених норм слідує, що обмежувальних припис може бути застосовано до кривдника у разі встановлення факту вчинення ним домашнього насильства (економічного, психологічного, фізичного тощо). Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Звертаючись до суду із цією заявою [PERSON] вказує на те, що її син [PERSON] вчиняє стосовно неї та свого батька психологічне насильство, яке полягає у погрозах, приниженнях, образах. Також вчиняє фізичне насильство, яке полягає у тому, що [PERSON] кидає в них речі та погрожує фізичною розправою. Такі дії, як зазначає заявниця, лякають її з чоловіком та вони бояться за своє життя. У зв`язку із цим вона регулярно звертається до органів Національної поліції України. Однак не зважаючи на це [PERSON] продовжує вчиняти дії направлені на нанесення заявниці та своєму батькові морального та фізичного страждання. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні\~лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що\~тимчасове\~обмеження права власності кривдника з метою\~забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом №\~2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19. Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що наявними у справі доказами підтверджується наявність ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявниці. На думку суду заявниця [PERSON] є постраждалою особою в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому стосовно [PERSON] слід видати обмежувальний припис, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити наближатися на відстань ближче ніж на 50 метрів до місця проживання його матері, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 10 частини першої статті 430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. Судові витрати у справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved