Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), в якому просив суд зобов`язати відповідача здійснити виплату [PERSON] Ѕ банківського вкладу, що знаходиться на депозитних рахунках на карткових рахунках та рахунку «Бонус плюс» на будь-який рахунок відкритий на його ім`я. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач після його смерті отримав свідоцтва про право на спадщину за законом №409/2019. Згідно з цим свідоцтвом позивач набув право власності на суму вкладів з належними відсотками, нараховані проценти, які знаходяться на відкритих в АТ КБ «Приватбанк» рахунках, карткових рахунках та на рахунку «Бонус плюс», що належать спадкодавцю, згідно з довідкою від 26 червня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200624/7857, виданої АТ КБ «Приватбанк». 15 липня 2020 року позивач подав АТ КБ «Приватбанк» заяву про виплату йому Ѕ частини належних його батьку вкладів, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» та весь необхідний пакет документів, що необхідний для виплати вказаних коштів. Однак, працівниками банку йому було відмовлено у виплаті коштів, оскільки позивач не є клієнтом вказаного банку, а на рахунок іншого банку кошти перерахувати відмовились. У зв`язку з чим позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 10 лютого 2022 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02 червня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував на те, що позивач дійсно звертався до банку із заявою про виплату Ѕ частини спадщини. Співробітник банку повідомив йому про необхідність проходження процедури ідентифікації особи, яка передбачена Постановою НБУ від 19 травня 2020 року №65, однак позивач відмовився від зазначеної процедури та не надав документи, необхідні для проходження ідентифікації. Разом з тим, позивач не надав доказів про відмову йому банком у виплаті грошових коштів відповідачем. Таким чином, права позивача не порушені, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 14 липня 2020 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, справа № 409/2019, зареєстровано в реєстрі № 659, а саме: Ѕ частку грошових вкладів, що знаходяться на відкритих у АТ КБ «Приватбанк» депозитних рахунках, картковому рахунку та на рахунку «Бонус плюс», що раніше належали його батьку [PERSON] на підставі листа АТ КБ «Приватбанк» від 26 червня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200624/7857. 15 липня 2020 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просив видати йому грошові кошти, що знаходяться на відкритих у АТ КБ «Приватбанк» депозитних рахунках, картковому рахунку та на рахунку «Бонус плюс», що раніше належали його батьку [PERSON] 13 жовтня 2020 року листом № 20.1.0.0.0/7-200827/6720 АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на звернення позивача, про те, що для отримання спадщини позивачу необхідно звернутись до обслуговуючого відділення банку та надати пакет документів про спадщину. Після того, як документи пройдуть перевірку, грошові кошти можуть бути перераховані на картку позивача АТ КБ Приватбанк». При цьому, в листі зазначено, що грошові кошти спадкодавця виплачуються шляхом перерахування на рахунок (картку), який відкривається спадкоємцю. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно чч. 1, 2 ст. 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх власників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів). В пункті 3.4. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14 липня 2006 року №267, визначено, що для надання довідок за рахунками (вкладами) у разі смерті їх власників державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам у справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів) до банку подається заява за довільною формою. Довідка складається банком за довільною формою і має містити інформацію про наявність рахунку та залишок коштів на ньому. За своїм змістом Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 травня 2020 року, яке було видано позивачу, містить посилання на належність вказаних вкладів померлому згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 26 червня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200624/7857. Згідно п.4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Таким чином, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 липня 2020 року державним нотаріусом було видане спадкоємцю [PERSON] на підставі відомостей за рахунками вкладника (спадкодавця) [PERSON] , які були надані саме ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 жовтня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200827/6720 на письмовий запит [PERSON] від 27 серпня 2020 року №314-ВБ, в якому позивач звернувся до банку з вимогою щодо виплати банківських вкладів, Банк, посилаючись на п. 114 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 (далі - Інструкція) про виплату вкладу спадкоємцю власнику рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину, запропонував звернутись позивачу до обслуговуючого відділення та надати пакет документів про спадщину. Відповідно до п.93 Інструкції фізична особа має право зробити відповідне розпорядження банку щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті (далі - розпорядження). На розпорядженні клієнта, яке складається у формі окремого документа або є додатком до договору, має бути зазначена дата його складання. Розпорядження засвідчується підписом уповноваженого працівника банку і зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом відповідно до статті 1228 ЦК України. Банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника поточного/вкладного (депозитного) рахунку на підставі документів, визначених законодавством України. При цьому п. 114 Інструкції, на який посилався відповідач у своїй відповіді виключено на підставі Постанови Національного банку № 162 від 27 грудня 2019 року. Крім того, у своєї відзиві представник відповідача посилався на необхідність проходження позивачем процедури ідентифікації, яка передбачена Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ від травня 2020 року №65. Так, це Положення розроблене відповідно до законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність", «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», з метою запобігання використанню банківської системи для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Цим Положенням установлюються загальні вимоги Національного банку України щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу (п. 1, 2 вказаного положення). Разом з тим, підставою для видачі коштів позивачу було пред`явлення позивачем Банку свідоцтва про право на спадщину, а тому вимога позивача про видачу коштів є вимогою спадкоємця. У зв`язку з чим зазначені правовідносини регулюються Книгою шостою Спадкове право ЦК України. Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов позивача в частині стягнення Ѕ банківського вкладу, що знаходяться на депозитних рахунках, на карткових рахунках та рахунку «Бонус плюс» на користь спадкоємця [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial