Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

В грудні 2021 року представник ТОВ «Гелексі Фінанс» засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути: 1) з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість в сумі 208 566,49 грн.; 2) з [PERSON] на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 17.04.2021 року в розмірі 60 000 грн.; 3) з [PERSON] на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» пеню за невиконання зобов`язання за договором поруки від 17.04.2021 року в розмірі 50 000 грн.; 4) з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що 17.04.2021 року [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] звернулись до ТОВ «Гелексі Фінанс» щодо можливості отримання кредиту в сумі 140 000 грн. Цього ж дня позивач та [PERSON] уклали договір № 17-04-21-03-Ю (далі - Договір позики) про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту на суму 140 000 грн. строком до 17.07.2021 року. Додатком № 1 до цього договору встановлений графік розрахунків. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір застави транспортного засобу, за яким відповідач-1 передала у заставу автомобіль марки Ford Fusion, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 19.04.2021 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження № 28774128. Договір позики укладено за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] . Крім того, 17.04.2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору позики. В подальшому між відповідачем-1 та позивачем 29.06.2021 року укладено Договір № 1, яким в Договір позики були внесені зміни та збільшено суму договору до 176 000 грн. та Договір № 2 про збільшення суми кредиту до 182 000 грн. Щомісячні платежі відповідач-1 сплачувала до 17.09.2021 року. В подальшому [PERSON] не виконувала зобов`язання за Договором позики та договорами про внесення змін, унаслідок чого станом на 13.12.2021 року утворилась заборгованість в сумі 318 566,49 грн. 29.12.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.01.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення копій ухвал про відкриття провадження у справі та позовів з додатками відповідачам [PERSON] та [PERSON] 01.02.2022 року. 19.05.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 20.07.2022 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просив поновити строк на подання доказу та долучити копію договору поруки від 26.07.2021 року до матеріалів справи. Клопотання обґрунтував неможливістю вчасно подати докази по справі через введення військового стану. Вказаний договір зберігався у позивача окремо від інших матеріалів кредитної справи, частина документів знаходилась у місті Васильків, де тривали обстріли, а тому вважались такими, що втрачені. Вказана клопотання суд вважає обґрунтованим, враховуючи наведені позивачем мотиви, а також договірні відносини сторін. 31.08.2022 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача-1 з запереченнями на позов, в обґрунтування яких зазначено: нарахування штрафу та пені за порушення зобов`язань [PERSON] суперечить п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу та пені за таке прострочення в період дії карантину; встановлений договором порядок обчислення штрафу суперечить діючому законодавству, а тому стягненню не підлягає; вказано про неналежним чином засвідчену копію платіжного доручення про перерахування коштів відповідачу-1; про принцип рівності та змагальності; обов`язковість застосування висновків Верховного Суду; відсутність застосування позивачем заходів досудового врегулювання; заявлений позивачем розмір правової допомоги не відповідає критерію розумності, дійсності, обґрунтованості та співмірності. Просив врахувати письмові пояснення під час вирішення справи. 31.08.2022 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.04.2021 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Гелексі Фінанс» з заявою на отримання позики. 17.04.2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір № 17-04-21-03-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Гелексі Фінанс», як кредитодавець, зобов`язувався передати [PERSON] , як позичальнику, грошові кошти в сумі 140 000 грн, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит до 17.07.2021 року та сплатити відсотки. Згідно з п. 1.8.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 86,93% річних, орієнтована загальна вартість споживчого кредиту складає 118,57% від суми кредиту або 116 000 грн. Відповідно до п. 1.4, 4.1 Договору передбачено укладення позичальником договору застави транспортного засобу, що належить позичальнику, марки Ford Fusion, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку ненадходження від позичальника чергового щомісячного платежу кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком та відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 % річних. Додатком № 1 до договору передбачений графік розрахунків. 17.04.2021 року сторони уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] , як заставодавець, передає у заставу ТОВ «Гелексі Фінанс», як заставодержателю, належний їй автомобіль марки Ford Fusion, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] . В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена згода чоловіка [PERSON] - [PERSON] , на укладення його дружиною договору застави транспортного засобу. Пунктом 2.2 передбачено вартість предмета застави в сумі 200 000 грн. Відповідно до п. 3.3.1 договору застави заставодавець зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання заставодержателя у разі порушення умов договору позики або цього договору, шляхом доставки предмету застави у місце визначене заставодержателем, передати комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння заставодержателя. У разі порушення умов договору, зокрема п 3.3.1, заставодавець сплачує штраф в розмірі 30% від вартості предмета застави (п. 4.2 договору). Договір застави транспортного засобу зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 28774128 від 19.04.2021 року, що вбачається з витягу № 72093765 від 19.04.2021 року. 17.04.2021 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики. Відповідно до п. 5.1 договору поруки у разі, якщо поручитель не виконає свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом 5 календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики, кредитодавець має право стягнути з поручителя пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожний день прострочення. 19.04.2021 року [PERSON] отримала від позивача кошти у розмірі 140 000 грн. двома сумами 136 500 грн. та 3 500 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень АТ "Укрсиббанк" № 4302 та № 4309 від 19.04.2021 року. 29.06.2021 року відповідач-1 подала ТОВ «Гелексі Фінанс» заяву про збільшення суми кредиту, згідно з договором від 17.04.2021 року № 17-04-21-03-Ю на 36 000 грн з кінцевою датою повернення 17.07.2021 року. 29.06.2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 17-04-21-03-Ю надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту за договором позики збільшилась до 176 000 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 70,83% річних зі строком повернення до 17.07.2021 року. 29.06.2021 року сторони уклали договір про внесення змін № 1 до договору застави транспортного засобу від 17.04.2021 року та зареєстрували вказану угоду в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. 29.06.2021 року [PERSON] отримала 36 000 грн., що вбачається з копії видаткового касового ордеру ТОВ «Гелексі Фінанс» та чеком № 000007163. Крім того, за заявою відповідача-1 26.07.2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір № 2 про внесення змін та доповнень до Договору № 17-04-21-03-Ю надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту за договором позики збільшилась до 182 000 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 76,81% річних зі строком повернення до 17.01.2022 року. 29.06.2021 року сторони уклали договір про внесення змін № 2 до договору застави транспортного засобу від 17.04.2021 року та зареєстрували вказану угоду в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. 26.07.2021 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики, договором № 1 про внесення змін до договору позики та договором № 2 про внесення змін до договору позики. 26.07.2021 року [PERSON] отримала 6 000 грн., що вбачається з копії платіжного доручення ТОВ «Гелексі Фінанс» № 5412. В матеріалах справи містяться: копії платіжних доручень № @2PL323900 від 17.05.2021 року на 6 300 грн., № @2PL059200 від 22.06.2021 року на 6 300 грн., № @2PL171901 від 19.07.2021 року на 7 272 грн., № @2PL0708849 від 20.09.2021 року на 16 000 грн., які підтверджують часткові сплати відповідачем-1 кредиту; інформацію про поїздки автомобіля; паспорт споживчого кредиту (в т.ч. зі змінами); договір оренди обладнання № ОО 17-04-21-03-Ю від 17.04.2021 року; договір про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання № ВО 17-04-21-03-Ю від 17.04.2021 року; згода на встановлення обладнання спостереження за місцезнаходженням транспортного засобу та на збирання й обробку інформації. Вказане підтверджується наявними в матеріалах письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами договору позики зі змінами та договору застави передбачено, що кредит [PERSON] було надано на строк до 17.01.2022 року. Отже, починаючи з 18.01.2022 року відповідач-1 мала обов`язок перед позивачем повернути всю заборгованість за договором з підвищеними процентами. Представник відповідача-1 не заперечує щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за Договором позики, однак вказує, що нарахування штрафу та пені за порушення зобов`язань [PERSON] суперечить п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу та пені за таке прострочення в період дії карантину. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 (зі змінами) на території України установлено з 19.12.2020 року по 31.12.2022 року карантин. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення з [PERSON] на користь позивача пені в розмірі 50 000 грн. за невиконання грошового зобов`язання в частині своєчасного повернення кредитних сум та відсотків, яке забезпечено договором поруки від 17.04.2021 року, не підлягає задоволенню. За змістом пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). Разом з цим, позивачем нараховано штраф саме за порушення умов договору застави, що полягало у неповерненні заставодавцем транспортного засобу на користь заставодержателя, отже дія наведеної правової норми не розповсюджується на правовідносини з «виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику)». Зважаючи на принцип свободи договору, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 17.04.2021 року в розмірі 60 000 грн. Доводи представника відповідача-1 про те, що платіжні доручення про перерахування коштів відповідачу-1 не є належними доказами суд відхиляє, оскільки видавниками вказаних документів є саме позивач, який має право засвідчувати такі копії. Інші доводи письмових пояснень зводяться до незгоди з доводами позовної заяви та наданими позивачем доказами, однак ці доводи не спростовують встановлених судом обставин справи, що виникли внаслідок договірних зобов`язань між сторонами у справі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики від 17.04.2021 року в розмірі 208 566,49 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом, а також стягнення з відповідача-1 на користь позивача штрафу за порушення умов договору застави у розмірі 60 000 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеному розміру позовних вимог. Так, позивачем до відповідачів заявлено позовні вимоги на загальну суму 318 566 грн., задоволено судом до солідарного стягнення суму 208 566,49 грн., тобто 65,47% від заявленої суми, а також 60 000 грн. до стягнення з відповідача-1, тобто 18,83% від заявленої суми. Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача становить 2 464,03 грн. (4778,50 х 64,47% / 2) + 4478,50 х 18,83%), з відповідача-2 на користь позивача - 1 564,24 грн. (4778,50 х 64,47%/2).

Outcome: partial