Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Легбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про захист права фізичної особи як споживача фінансових послуг шляхом стягнення коштів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що у 2015 році Подільським районним судом міста Києва було видано п`ять виконавчих листів на виконання судових рішень цього ж суду про стягнення на його користь з ПАТ «Легбанк» грошових коштів, а саме: -№758/12871/14-ц від 10.04.2015 на загальну суму стягнення 199 557,82 грн.; -№758/15313/14-ц від 27.05.2015 на загальну суму стягнення 95 478,87 грн.; -№758/426/15-ц від 22.07.2015 на суми стягнення 163 296,07 грн. та 2 103,27 дол. США; -№758/15263/14-ц від 04.11.2015 на загальну суму стягнення 297768,00 грн.: -№758/15263/14-ц від 04.11.2015 на загальну суму стягнення 20 460,00 грн. Таким чином, загальна сума визнаного судом цивільного права позивача на стягнення з ПАТ «Легбанк» грошових коштів по вказаних чотирьох рішеннях суду по справах та відповідних п`яти виконавчих листах складає 776 560,76 грн. та 2 103,27 дол. США. Вказані виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у відділі ДВС РУЮ Голосіївського району м. Києва та виконувалися державним виконавцем в рамках виконавчого провадження 47240024. Однак оскільки постановою НБУ №135 від 26.02.2015 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Легбанк» та вказаний банк ліквідовано, державним виконавцем було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження та надіслано усі вказані виконавчі листи, стягувачем за яким є позивач, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В ході процедури ліквідації ПАТ «Легбанк» 21.07.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було перераховано позивачу на його рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Проте решту грошових коштів, які підлягають стягненню на його користь за вказаними судовими рішення, тобто 576 560,76 грн. та 2103,27 дол. США, позивачу виплачено не було, а тому він, посилаючись норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив стягнути їх із Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як захід по відшкодуванню йому боргу ПАТ «Легбанк», що ліквідується. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 справу було передано у провадження судді Декаленко В.С. Ухвалою судді від 28.02.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 12.06.2017 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до суду було подано заперечення на позовну заяву, в якій відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що На підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 № 744 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЛЕГБАНК» та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію банку, а відповідно до постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 135 виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації банку. Враховуючи те, що у ПАТ «ЛЕГБАНК» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноваженою особою було включено позивача до переліку вкладників та визначено суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду у розмірі 200 000 грн., яку виконавча дирекція Фонду затвердила та які ним отримано 21.07.2015. Таким чином, Фонд гарантування виконав перед позивачем свій обов`язок, та відшкодував останньому суму вкладу у граничному розмірі 200 000 грн. відповідно до статті 26 вказаного Закону. Відповідач також зазначив, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів у розмірі його вкладу разом з відсотками, нарахованими на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Разом з тим, якщо вклад перевищує гарантовану суму, або кошти за таким вкладом Фондом не відшкодовуються, задоволення вимог вкладників відбувається в черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки позивач заявив про свої кредиторські вимоги до банку в строк, визначений частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду включила вимоги [PERSON] до Реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в IV чергу на суму 583 026,91 грн., який затверджено виконавчою дирекцією Фонду гарантування, що відповідає положенням статті 52 Закону. Враховуючи наведене, права позивача повністю захищені в порядку спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем отримано граничну суму відшкодування в розмірі 200 000 грн., а решта суми вкладів включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку в четверту чергу, а тому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 07.11.2017 справу передано у провадження судді Васильченка О.В. Ухвалою суду від 13.11.2018 провадження у справі було зупинене на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 22.12.2020 провадження у справі поновлено та залучено до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] - його спадкоємиць [PERSON] та [PERSON] , які є його доньками. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.04.2021 справу передано у провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 27.04.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із цим, 17.02.2022 від їхнього представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні просив відмовити у позові в частині позовних вимог до Фонду та закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «ЛЕГБАНК», вказуючи на те що останнє ліквідоване ще 03.03.2020, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у 2015 році Подільським районним судом міста Києва розглянуто чотири справи за позовами [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про стягнення грошових коштів. Так, згідно з рішенням суду від 22.01.2014 у справі №758/12871/14-ц задоволено позов [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про стягнення банківського вкладу та відсотків та стягнуто з ПАТ «ЛЕГБАНК» на користь [PERSON] 160 650 грн. банківського вкладу, 37 939, 14 грн. та 3 проценти річних у розмірі 968,68 грн. Згідно з рішенням суду від 27.02.2015 у справі №758/15313/14-ц задоволено позов [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про зобов`язання видати кошти та стягнуто з ПАТ «ЛЕГБАНК» на користь [PERSON] банківські вклади, проценти та 3 проценти річних на загальну суму 95 478,87 грн. Згідно з рішенням суду від 07.04.2015 у справі №758/15263/14-ц задоволено позов [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг банку на повернення депозитного вкладу, договірних процентів за ним і безпідставного утримання 15 процентів податку на договірні проценти та стягнуто з ПАТ «ЛЕГБАНК» на користь [PERSON] банківський депозитний вклад та 3 проценти річних на загальну суму 318 228,70 грн. Згідно з рішенням суду від 13.05.2015 у справі №758/426/15-ц задоволено позов [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про зобов`язання повернути банківські вклади та стягнуто з ПАТ «ЛЕГБАНК» на користь [PERSON] банківські вклади, проценти та 3 проценти річних на загальну суму 163 296,07 грн. та 2103,27 дол. США. На виконання рішень судом видано відповідні виконавчі листи, при цьому по справі №758/15263/14-ц видано два листи - на суму 297 768 грн. та 20 460,70 грн. Вказані виконавчі листи були пред`явлені стягувачем для примусового виконання до Відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві та на підставі них державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №47240024. 15.05.2015 старшим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3-1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» із тих підстав, що Національним Банком України прийнято постанову від 26.02.2015 №135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК». При цьому, як встановлено судом та не заперечувалося стороною позивача, 21.07.2015 [PERSON] було виплачено суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000 грн. Як з`ясовано судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 №744 «Про віднесення ПАТ «ЛЕГБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 27.11.2014 №133 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЛЕГБАНК», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію, строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ЛЕГБАНК» Коваленка О.В. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26.02.2015 № 135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 27.02.2015 №41 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЛЕГБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК» Коваленка О.В. строком на 1 рік з 27.02.2015 по 26.02.2016 включно. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 11.02.2016 №144 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЛЕГБАНК» на один рік до 26.02.2017 включно та продовжила всі повноваження ліквідатора ПАТ «ЛЕГБАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, Коваленку О.В. на один рік - до 26.02.2017 включно. 09.02.2017 Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів прийняла рішення №479, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЛЕГБАНК» на один рік - до 26.02.2018 та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ЛЕГБАНК» Коваленка О.В. на один рік. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд (ст. 1066 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що регулює дані правовідносини (далі - Закон, тут і далі по тексту в редакції Закону від 11.07.2014, тобто на момент введення тимчасової адміністрації в Банку). Статтею 1 Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку. Положеннями Закону визначено, що: - тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; - ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з положеннями статті 2 Закону: - вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; - вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Відповідно до статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до положень частини 2 статті 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 цього Закону. За частиною 1 статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до частини 2 статті 27 Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. У частині 5 статті 27 Закону передбачено, що протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газі «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. З наведеного вбачається, що повноваження щодо формування Переліку вкладників, та щодо визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на уповноважену особу Фонду. У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам, і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку рахунків. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Отже, виконавча дирекція Фонду затверджує Реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників. Як встановлено судом, уповноваженою особою було включено позивача [PERSON] до Переліку вкладників та визначено суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду у розмірі 200 000 грн., яку виконавча дирекція Фонду затвердила та які ним було отримано 21.07.2015. Вказану обставину також визнав позивач [PERSON] , що вбачається зі змісту позовної заяви. Таким чином, Фонд гарантування виконав перед позивачем [PERSON] свій обов`язок та відшкодував останньому суму вкладу у граничному розмірі 200 000 грн. відповідно до статті 26 Закону. Так, максимальна сума відшкодування коштів за вкладами становить 200 тисяч гривень, що є граничним розміром на одну фізичну особу, незалежно від того, чи має вона один або більше вкладів у одному банку. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів у розмірі його вкладу разом з відсотками, нарахованими на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Разом з тим, якщо вклад перевищує гарантовану суму або кошти за таким вкладом Фондом не відшкодовуються, задоволення вимог вкладників відбувається в черговості, визначеній статтею 52 Закону. Таким чином, оскільки у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, вимоги позивача підлягали задоволенню відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2001 цс 15. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наведені в заперечення позовних вимог, про те, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту своїх прав не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб», оскільки цим Законом визначена процедура повернення вкладів і така процедура Фондом відносно позивача була дотримана. Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог, суд також враховує, що публікацію про ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК» здійснено в газеті «Голос України» № 40 (6044) від 05.03.2015. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко регламентовано заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, які містяться у статтях 45, 49 Закону. Так, відповідно до частини 1 статті 35 Закону здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Частиною 2 статті 45 Закону передбачено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до частини 5 статті 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Згідно частини 2 статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. За приписами частини 1 статті 49 Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідно до частини 2 статті 49 Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: - визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; - відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; - складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно- правовими актами Фонду. Таким чином, нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регламентований чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що до повноважень уповноваженої особи Фонду належить вирішення питання щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору та віднесення вимоги до певної черги погашення. Виключно до повноважень колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду належить питання щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та змін до нього. При цьому, затвердження такого реєстру та змін до нього відбувається на підставі відомостей, поданих уповноваженою особою фонду. З аналізу наведеного вбачається, що зміни до реєстру акцептованих вимог затверджується лише після внесення відповідних пропозицій уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку. За таких умов, Фонд гарантування не включає кредиторські вимоги до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, а лише затверджує Реєстр та подані уповноваженою особою Фонду зміни до нього. Судом встановлено, що позивач [PERSON] заявив про свої кредиторські вимоги до Банку в строк, визначений частиною 5 статті 45 Закону, а тому уповноважена особа Фонду включила вимоги [PERSON] до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку в IV чергу на суму 583 026,91 грн., який затверджено виконавчою дирекцією Фонду гарантування. Положеннями Закону визначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 цього Закону. Таким чином, кредиторські вимоги позивача [PERSON] в частині, що перевищували суму, виплачену Фондом, підлягали погашенню за рахунок коштів від реалізації майна Банку в четверту чергу. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивачів, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Вирішуючи позов в частині вимог позивачів до ПАТ «ЛЕГБАНК», суд виходить із наступного. Як встановлено судом, ПАТ «ЛЕГБАНК» ліквідоване як юридична особа 03.03.2020, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, відомості про правонаступників у витягу відсутні. Згідно з п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. З огляду на наведене, встановивши, що відповідач по справі ПАТ «ЛЕГБАНК» є ліквідованим як юридична особа, а також враховуючи відсутність відомостей про його правонаступників, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі в частині вимог позивачів до ПАТ «ЛЕГБАНК» підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з припиненням юридичної особи, яка була відповідачем у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed