Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

У травні 2022 року представник позивача адвокат Нестеченко Д.С. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку. В обґрунтування позову посилався на те, що позивач з 19.10.2020 року до 22.02.2022 року працював на посаді слюсаря із складання металевих конструкцій 3-го розряду у ПрАТ «Завод\~металоконструкцій Укрсталь\~Дніпро»,\~звідки звільнився\~за власним\~бажанням.\~Однак,\~починаючи з\~листопада 2020\~року відповідач\~перестав своєчасно\~виплачувати позивачу\~заробітну плату.\~Затримка у\~виплаті заробітної\~плати носила систематичний характер та станом на дату звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 52\~480,43 грн. За період з 22.02.2022 року по 06.05.2022 року відповідачем було сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 110,36 грн. Таким чином, станом на 06.05.2022 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 38\~370,07 грн., а середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати 54\~972,28 грн. Представник позивача, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за заробітною платою у розмірі 38\~370,07 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по дату винесення рішення по справі, а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Нестеченко\~Д.С.\~надав до\~суду заяву, у якій просив справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро» надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 19.10.2020 року по 22.02.2022 року працював у ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро» на посаді слюсаря із складання металевих конструкцій 3-го розряду (а.с. 21). 22.02.2022 року відповідно до наказу № 9-к позивача звільнено з підприємства за угодою сторін на підставі п. 1 ст.\~36\~КЗпП України (а.с. 15). Як вбачається із розрахункового листа за лютий 2022 року, заборгованість з виплати заробітної плати у відповідача перед [PERSON] складає 52\~480,43 грн. (а.с. 16). Відповідно до довідки № 3Б-00000014 від 26.07.2022 року, виданої ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро», середньоденний заробіток позивача складає 959 грн. 10 коп. (а.с. 52). Оскільки, станом на день звернення до суду, відповідач у добровільному порядку лише частково погасив заборгованість по заробітній платі, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями статті 115\~КЗпП України та статті 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Також в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що при звільненні [PERSON] йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 52\~480,43 грн., однак за період з 22.02.2022 року по 06.05.2022 року відповідачем було сплачено позивачу заборгованість за заробітною платою у розмірі 14\~110,36 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за заробітною платою у розмірі 38\~370,07 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Разом з тим, частиною 2 цієї статті визначено, що ухвалюючи рішення, суд може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні з [PERSON] на дату розгляду справи проведений не був. Відповідно до п. 20 Постанови від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~Пленуму Верховного\~Суду України\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Також, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як вже встановлено судом середньоденний заробіток [PERSON] складає 959 грн. 10 коп. (а.с. 52). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 23 лютого 2022 року і по 05 серпня 2022 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог, оскільки суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог. У зв`язку з викладеним, кількість робочих днів за період з 23 лютого 2022 року по 05 серпня 2022 року включно складає 118 день: лютий 2022 року - 4 дні, березень 2022 року - 23 дні, квітень 2022 року - 21 день, травень 2022 року - 22 дні, червень 2022 року - 22 дні, липень 2022 року - 21 день, серпень 2022 року 5 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2022 року по 05 серпня 2022 року включно складає 118 днів х 959,10 грн. = 113\~173,8 грн. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір від 05.05.2022 року про надання правової допомоги (а.с. 23-25), ордер (а.с. 22), та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 05/05/22 року на суму 10 000,00 грн. (а.с. 27). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді справи в суді у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 992,4 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Крім того, позивач згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості за заробітною платою, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved