Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

17 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 23 червня 2009 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 217. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .\~Рішенням Оболонського\~районного суду\~міста Києва\~від 19\~квітня 2012\~року шлюб\~розірвано.\~Дитина проживає\~разом з\~нею та\~знаходиться на\~її повному\~утриманні,\~про що\~свідчить довідка\~№10740\~від 11\~листопада 2021\~року.\~Зазначила,\~що всі\~витрати на\~харчування,\~одяг,\~та необхідні\~предмети побуту,\~медичний догляд,\~проживання,\~фізичний та\~інтелектуальний розвиток\~дитини покладені\~на неї.\~Згідно характеристики\~та довідки,\~виданої навчальними\~закладами,\~у яких\~ дитина\~навчається,\~батька за\~ввесь період\~навчання дитини\~у школі\~не бачили\~та з\~ним не\~спілкувалися,\~за час\~проходження дитиною\~курсів,\~батько жодного\~разу не\~виявив бажання\~сплатити за\~навчання.\~При цьому\~лише мама\~сплачує за\~навчання та\~комуні кує\~з керівництвом\~щодо навчальних\~та організаційних\~питань.\~Позивач зазначає,\~що відповідач\~не виконує\~своїх батьківських\~обов`язків та\~жодним чином\~не забезпечує\~дитину.\~Місце перебування\~відповідача позивачу\~невідомо,\~останнє відоме\~зареєстроване місце\~проживання відповідача:\~ [ADDRESS] ,\~а відповідно\~до інформаційної\~довідки ДРРПНМ\~відповідач має\~майно за\~адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду від 29 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 23 червня 2022 року о 09:30. У судове засідання сторони не з`явилися, при цьому позивач на електронну пошту суду подала заяву у якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та необхідністю здійснити його виклик шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, розгляд справи відкладено на 9 серпня 2022 року о 09:30. В судове засідання, призначене на 9 серпня 2022 року, сторони не з`явились, судом враховуються заяви позивача, подані суду 14 червня та 1 серпня 2022 року про розгляд справи без її участі. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на сайті Вишгородського районного суду Київської області, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача у справі знаходиться на тимчасово окупованій території України та, за відсутності його офіційної електронної адреси, викликати та повідомити відповідача про дату, час і місце судового засідання у справі іншим шляхом не є можливим. За вказаних обставин, суд ужив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідач правом на відзив, передбачений статтею 178 ЦПК України не скористався, з клопотаннями про відкладення судового засідання не звертався. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Як убачається із копії свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області 23 червня 2009 року, серія [NUMBER] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2009 року про що зроблено актовий записом № 217. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно копії паспорта особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим місцем його проживання є [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 217, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів, у зв`язку з відсутністю можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника. Згідно копії паспорта особи [PERSON] (позивач), зареєстроване її місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а згідно довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Свердловськ Луганської області, убачається, що дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю. Згідно з характеристикою, яка видана Хотянівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів, [PERSON] учень 6-го класу Хотянівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, навчається в даному закладі з 3-го класу. [PERSON] має хороший фізичний і розумовий розвиток, навчається на достатньому рівні, має широкий кругозір, вміє висловлювати власну думку. Пам`ять добре розвинена, швидко запам`ятовує програмовий матеріал і легко його відтворює. Спокійний, врівноважений, добрий, вихований. Має музичні здібності, приймав участь у шкільних театральних виставах. Вихованням дитини займається виключно мама. Батька, за весь період навчання [PERSON] в школі, жодного разу не бачили та не спілкувались, навіть по телефону. Відповідно до довідки, яка видана керівником курсів англійської мови «Lobster» [PERSON] , [PERSON] відвідує курси англійської мови з 2020 року. [PERSON] є старанним учнем, виказує неабияку наполегливість та здібності до вивчення мови. Влітку брав індивідуальні уроки. [PERSON] має стійку мотивацію до навчання та старанно виконує всі завдання. Під час занять [PERSON] поводить себе чемно, уважно сприймає нову інформацію, товаришує з іншими учнями. Сплачує за навчання [PERSON] виключно мама, його позакласним вихованням теж займається вона разом з бабусею. За весь час навчання [PERSON] на курсах, батько жодного разу не виявив бажання оплатити навчання. Відповідно до довідки, яка видана ФОП [PERSON] (IT школа KidsCode), [PERSON] відвідує курси IT-школи Kids Code за напрямком WEB- розробка з квітня 2021 року, показує себе пунктуальним, відповідальним та старанним учнем. Домашні завдання виконує регулярно та в повному обсязі, уроки відвідує без пропусків. Під час занять проявляє ініціативу та зацікавленість. Рівень реалізованих проектів завжди на високому рівні. За навчання [PERSON] сплачує мама, завжди вчасно та в повному обсязі. Також мама займається комунікацією з викладачами та керівником стосовно навчальних та організаційних питань. Згідно довідки №0Б00-000012 від 14 грудня 2021 року, [PERSON] працює в ТОВ «БАЯР» з 02 грудня 2013 року та отримує заробітну плату, відповідно до якої з грудня 2020 року по листопад 2021 року було виплачено 57 397,88 грн. На даний момент займає посаду Головний бухгалтер. Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сторони мають у приватній власності, по Ѕ кожний, нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статей 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 89-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також, частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів за минулий час, а саме з 29 грудня 2021 року, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів надійшла до суду 17 січня 2022 року, а тому, з урахуванням положень статті 191 СК України аліменти слід стягувати саме з цієї дати. Так, відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживала позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, вона направляла йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи, тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Отже, за положеннями статті 191 СК України для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19). Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона, як передбачає частина перша статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими і доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів позивач суду не надала. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial