Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У квітні 2021 року прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро в рахунок відшкодування збитків, завданих державі 808697,25 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] в період часу з 01 жовтня 2013 року до 01 травня 2016 року в квартирно-експлуатаційному відділі м.Дніпропетровська обіймала посаду завідувача паливного складу, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Вільне та фактично виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. З відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У період з грудня 2015 року, на порушення посадової інструкції завідувача паливного складу та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідач не виконала дії з належного обліку відпускання матеріальних цінностей у вигляді твердого палива (дров). У другій декаді грудня 2015 року, [PERSON] , перебуваючи на робочому місці на паливному складі КЕВ м.Дніпропетровська, розташованому у с.Вільне Новомосковського району, здійснила операцію з відпуску наявного на складі твердого палива - дров у загальній кількості 1344,3132 складометрів на суму 352327,04 грн., а також операцію з відпуску дров у кількості 1615,044 складометрів на суму 456370,21 грн. для перевезення залізничним транспортом до м.Красноармійська Донецької області, які повинні були отримати уповноважені представники військової частини [NUMBER]. Аудиторським звітом №520/1/9/аз від 06 березня 2019 року про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини [NUMBER] за період з 01 жовтня 2015 року по 01 листопада 2018 року встановлено, що військова частина [NUMBER] зазначені матеріальні цінності не отримувала; на бухгалтерському обліку військової частини вони не перебували, матеріально відповідальні особи не підтвердили отримання дров, а підписи в накладних про отримання твердого палива своїми не визнали. За даним фактом здійснюється досудове розслідування, під час якого встановлено, що у накладних про отримання дров підписи у графі «Отримав» виконано іншими особами. Крім того, у накладних вказано осіб, яким не видавалося доручення на отримання матеріальних цінностей. Отже, відповідач, не здійснивши виїзд та перебуваючи поза межами пункту розвантаження, не пересвідчилася особисто чи опосередковано в отриманні партії дров уповноваженим представником, в результаті чого матеріальні цінності у вигляді твердого палива було незаконно передано невстановленій особі. Такими діями відповідача державі завдано матеріальну шкоду на загальну суму 808697,25 грн., яку відповідач у добровільному порядку не відшкодувала, тому просить стягнути зазначену суму на користь держави в особі КЕВ м.Дніпро. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений. У судове засідання представник позивача - квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро не з`явився, надав заяву у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити. Представник позивача - Міністерства оборони України, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами, що [PERSON] в період часу з 01 жовтня 2013 року до 01 травня 2016 року в квартирно-експлуатаційному відділі м.Дніпропетровська обіймала посаду завідувача паливного складу. 21 жовтня 2013 року між КЕВ м.Дніпропетровськ та [PERSON] , як завідуючою паливним складом, укладено договір про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.203). У копії накладної (вимоги) №13, затвердженої 11.12.2015 начальником КЕВ м.Дніпропетровська вбачається, що на підставі довіреності №482 вимагалося у КЕВ м.Дніпропетровськ для відпуску військовій частині [NUMBER] через [PERSON] матеріальні засоби - дрова, на суму 352,33 тис. грн. (1 344,31 складометрів), (т.1 а.с.154). У вказаній накладній мітяться підписи від імені головного бухгалтера, бухгалетара, у графі «Видав» міститься підпис відповідача [PERSON] , у графі «Одержав» міститься підпис від імені [PERSON] . У копії накладної (вимоги) №444, затвердженої 26.01.2016 начальником КЕВ м.Дніпропетровська вбачається, що на підставі довіреності №478 вимагалося у КЕВ м.Дніпропетровськ для відпуску військовій частині [NUMBER] через [PERSON] матеріальні засоби - дрова, на суму 456,37 тис. грн. (1615,04 складометрів), (т.1 а.с.148). У вказаній накладній мітяться підписи від імені головного бухгалтера, бухгалетара, у графі «Видав» міститься підпис відповідача [PERSON] , у графі «Одержав» міститься підпис від імені [PERSON] . Відповідно до аудиторського звіту фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини [NUMBER] за період часу з 01.10.2015 по 01.11.2018, що проводився Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, встановлено нестачу твердого палива (дров) внаслідок не підтвердження військовою частиною [NUMBER] отримання від КЕВ м. Дніпра - 3 149,35 складометрів дров. Тверде паливо (дрова) в кількості 3149,35 складометрів, що передане КЕВ м. Дніпро до військової частини [NUMBER], на кількісному та бухгалтерському обліку вказаної військової частини не перебувало. Матеріально відповідальні особи військової частини [NUMBER] не підтвердили отримання дров, а також підписи в накладних про отримання твердого палива своїми не визнали, а саме: за накладною №13 від 11.12.2015 на суму 352,33 тис. грн. (1 344,31 складометрів), за накладною №444 від 26.01.2016 на суму 456,37 тис. грн. (1615,04 складометрів), за накладною №373 від 03.11.2015 на суму 39,86 тис. грн. (190,00 складометрів), на загальну суму 848,56 тис. грн. (т.1 а.с.47-116). Вказані результати аудиторського звіту підтверджено висновком судово-економічної експертизи від 04.05.2020 (т.1 а.с.184-195) та висновком додаткової судової економічної експертизи від 22.12.2020 (т.1 а.с.204-232). 17 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості стосовно кримінального провадження №42019040630000034 з того приводу, що невстановлені посадові особи КЕВ м.Дніпро, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб вчинили розтрату бюджетних грошових коштів, які були виділені на закупівлю твердого палива для потреб військової частини [NUMBER] на загальну суму 850 тис. грн. (т.1 а.с.12). З даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою суду від 03 березня 2021 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Висновком експерта №19/104-17/1/734 від 22.04.2020 встановлено, що у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016, у графі «Одержав» підпис виконано ймовірно, не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням автентичним підписам [PERSON] . Вирішити питання в категоричній формі не надалось можливим, зважаючи на малий об`єм графічної інформації, що обумовлено їх короткістю та простою будовою (т.1 а.с.161-172). Згідно висновку експерта від 24.11.2020 у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016, у графі «Видав» підписи виконано [PERSON] . Встановити чи виконано підписи у графі «Одержав» [PERSON] чи іншою особою не надалось можливим (т.1 а.с.233-250). Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За статтею 134 КЗПП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших ціле. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що дійсно, військовою частиною [NUMBER] не отримано матеріальні цінності у вигляді твердого палива, яке зазначено у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. Аналогічні правові висновки зробила Велика палата ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (п.81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду від 2.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (п.41). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. п.43 постанови КГС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18)». Разом з тим, у позовній заяві не зазначено та не надано відповідних доказів на підтвердження того, що нестача матеріальних цінностей сталася внаслідок порушення трудових обов`язків відповідачем. Як підставу позовних вимог прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідач [PERSON] «прямо чи опосередковано» не переконалася в особі отримувача матеріальних цінностей. Так, у судовому засіданні встановлено, що робоче місце відповідача, тобто паливний склад, розташований у Новомосковському районі Дніпропетровській області, звідки відбулося відвантаження залізничним транспортом тверде паливо, натомість пункт призначення вантажу розташований у Донецькій області. Ні відповідач [PERSON] не відряджалася у Донецьку область для фактичного передання матеріальних цінностей, ні особа, вказана у накладній (вимозі) як отримувач, тобто [PERSON] . Суду не надано відомостей про те, яким чином відповідач, перебуваючи у Новомосковському районі Дніпропетровської області, не будучи у відрядженні, повинна була пересвідчитися в особі отримувача вантажу у Донецькій області. Як пояснили у судовому засіданні представник Міністерства оборони України та відповідач [PERSON] , вантаж відправляли залізничним транспортом у супроводі військовослужбовців, які перевіряли особу та повноваження отримувача вантажу, вказану у накладній (вимозі). Проте, позовна заява та додані до неї документи не містять відомостей про цих осіб. Відтак, твердження прокурора про те, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої посадові обов`язки, що призвело до матеріальних збитків, є лише припущенням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами. Оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено той факт, що матеріальну шкоду заподіяно саме з вини [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed