Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Снятинського районного суду з позовом до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 2000-2003 р.р. проводилась реорганізація (розпаювання) майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Верховина» Снятинського району. Працівникам агрофірми органами місцевого самоврядування були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члену КСП (майнові сертифікати). Співвласники майнових паїв в кількості 200 осіб подали заяви про вихід із агрофірми «Верховина» та виділення їм майнових паїв в натурі. Згідно з протоколом зборів уповноважених членів агрофірми «Верховина» Снятинського району Івано-Франківської області від 23.07.2000р. і акта передачі майна від 23.07.2000 р. колишнім членам агрофірми «Верховина» (за списком 200 осіб) виділено в натурі майнові паї, серед яких телятник № 1 та піднавіс для сіна, які згідно їх заяв надано у користування [PERSON] , який є керівником ПП «Ярослав і К». [PERSON] умисно, з метою оформлення права власності та протиправного заволодіння приміщення телятника №1, піднавісом для сіна (1970 року побудови), які знаходяться у спільній частковій власності співвласників майнових паїв, підробила офіційні документи та використала завідомо підроблені нею документи: акт прийому передачі майна від 24.03.2011, рішення Тучапської сільської ради № 8 від 31.03.2011, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.07.2011, і таким чином незаконно заволоділа чужим майном. 16.08.2011 [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, використавши підроблені документи, відчужила 16.08.2011 телятник № 1 та піднавіс для сіна [PERSON] за 80 000 грн. Ухвалою Городенківського районного суду від 27.11.2014 [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строку притягнення її до кримінальної відповідальності. Таким чином, спірний телятник №1 та піднавіс для сіна, які передані ПП «Ярослав і К» в спільну часткову власність зборами співвласників КСП могли бути передані в рахунок вартості паїв тільки співвласникам майнових паїв, майно яких з агрофірми «Верховина» було передано підприємству «Ярослав і К», тобто шляхом обману майно вийшло з відання співвласників і незаконно перейшло у власність [PERSON] , чим порушено права та інтереси законних співвласників майна. В подальшому на підставі договору дарування № 519 від 02.04.2014 [PERSON] вже достовірно знаючи, що він володіє майном незаконно, відчужив спірне майно своїй дочці [PERSON] , яка є на даний час, останнім недобросовісним володільцем майна співвласників майнових паїв та зобов`язана негайно повернути майно законним власникам майна в особі уповноваженого - позивача [PERSON] . Договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності між співвласниками за списком 200 осіб на час передачі майна ПП «Ярослав і К» [PERSON] згідно акта прийому-передачі майна від 23.07.2000 р., на виконання рішення зборів уповноважених членів агрофірми «Верховина» від 23.07.2000р., не міг бути укладений, тому що порядок укладення зазначеного договору передбачено п.6, п.7 «Рекомендації щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організації управління таким майном», затвердженої Указом Президента України від 29.01.2001 № 62/2001. А на час передачі майна Рекомендації ще не існували. Групою співвласників майнових паїв у кількості 39 осіб, які мають майнові паї згідно Свідоцтв про право власності на майновий пай агрофірми « Верховина » (із числа 200 власників майнових паїв) на загальну суму 32 622 грн. 31.10.2020 укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності та обрано його- позивача уповноваженим розпоряджатися від їх імені майном агрофірми «Верховина» у межах паїв, що їм належить. Просив вилучити від [PERSON] з незаконного володіння приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіса для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] та передати їх уповноваженому співвласників цього майна [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову, вказуючи на безпідставність володіння спірними телятником №1 та піднавісом для сіна відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Також позивач подав до суду заяву про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, мотивуючи тим, що він дізнався про порушене право співвласників та порушені права не раніше ніж 31.10.2020, тобто з дня укладення договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. А тому, вважає, що позов подано в межах позовної давності. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає. Вважає, що позовна заява є безпідставною. Згідно договору дарування нежитлової будівлі від 02.04.2014, вона є власницею нежитлової будівлі (телятника №1), що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач не довів ті обставини, на які він посилається в своїй позовній заяві. Посилання позивача про витребування майна з чужого володіння вже було предметом розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, який брав участь у розгляді справи, що підтверджується відповідними рішеннями, які наявні у матеріалах справи. Просила відмовити в задоволенні позову. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно акта прийому-передачі від 23.07.2000 комісією в складі В.о. голови агрофірми [PERSON] , пайовика агрофірми «Верховина» [PERSON] та голови ревізійної комісії [PERSON] проведено передачу майна в користування [PERSON] , а саме: телятника, котельні, башні [PERSON]. Згідно постанови Господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2006 боржника АФ «Верховина», с. Джурів Снятинського району визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до ухвали Городенківського районного суду від 27.11.2014 у кримінальній справі № 351/1877/14-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України. Провадження у кримінальному провадженні закрито. Згідно свідоцтв про право власності на майновий пай членів КСП (майнових сертифікатів) серії та №№: ІВ-ХІІ 030739; ІВ-ХІІ 030823; ІВ-ХІІ 030874; ІВ-ХІІ 030873; ; ІВ-ХІІ 030754; ІВ-ХІІ 030755; ІВ-ХІІ 030868; ІВ-ХІІ 030906; ІВ-ХІІ 030864; ІВ-ХІІ 030774; ІВ-ХІІ 030962; ІВ-ХІІ 030765; ІВ-ХІІ 030878; ІВ-ХІІ 030849; ІВ-ХІІ 030957; ІВ-ХІІ 030862; ІВ-ХІІ 030919; ІВ-ХІІ 030986; ІВ-ХІІ 030789; ІВ-ХІІ 030833; ІВ-ХІІ 030767; ІВ-ХІІ 030725; ІВ-ХІІ 030719; ІВ-ХІІ 030997; ІВ-ХІІ 030869; ІВ-ХІІ 030712; ІВ-ХІІ 030797; ІВ-ХІІ 030758; ІВ-ХІІ 030759; ІВ-ХІІ 030884; ІВ-ХІІ 030984; ІВ-ХІІ 030713; ІВ-ХІІ 030714; ІВ-ХІІ 030715; ІВ-ХІІ 030716; ІВ-ХІІ 030779; ІВ-ХІІ 030820; ІВ-ХІІ 030822 - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Верховина» із визначенням частки в грошовому розмірі. Відповідно до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 31.10.2020, співвласники домовились спільно володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке вони отримують у спільну часткову власність як єдиний майновий комплекс. З метою оперативного вирішення питань, що виникають у процесі виконання Договору, співвласники делегують [PERSON] повноваження представляти їх інтереси при отриманні майна від користувача, укладенні договорів про передачу Майна і від їх імені підписати ці договори. Уповноваженому надаються, зокрема, права: представляти інтереси співвласників в суді за актом приймання-передачі на підставі відповідних цивільно-правових угод. Даний договір підписаний співвласниками за участю 39 осіб. Відповідно до Додатку №1 до Договору від 31.10.2020 до переліку майна, яке передається у спільну часткову власність входить: телятник №1 та піднавіс для сіна. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.05.2021 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на телятник №1 та навіс для сіна. Згідно рішення Снятинського районного суду від 09.12.2015 у цивільній справі № 351/71/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Тучапської сільської риди, [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення Тучапської сільської ради № 8 від 31.03.2011 р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.09.2011 р. - позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення виконкому Тучапської сільської ради №8 від 31 березня 2011 р. про оформлення права власності на нежитлові приміщення, а саме: приміщення старої стайні (телятник №1) та піднавіс для сіна (1970 року побудови), які знаходяться по [ADDRESS] за [PERSON] .. Визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] виконавчим комітетом Тучапської сільської ради 05.07.2011 р. на підставі рішення цієї ж ради №8 від 31 березня 2011 р., зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 р. за реєстраційним номером 34051047, номер запису 732. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2017р. рішення Снятинського районного суду від 09.12.2015р. залишено без змін. Постановою Івано- Франківського апеляційного суду від 26.03.2019 у справі № 351/345/18 скасовано рішення Снятинського районного суду від 13.12.2018р.. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння -приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв. м., які з находяться по [ADDRESS] та передачу цього майна позивачам відмовлено. Постанова набрала законної сили. Згідно даної постанови предметом спору є той же телятник №1 та піднавіс для сіна в с. Тучапи Снятинського району. Позивачі посилаються на виписки з протоколу № 2 уповноважених членів агрофірми «Верховина» від 23.07.2000р., що їм як членам зазначеної агрофірми за списком 200 осіб, в рахунок майнових паїв в натурі передано спірні телятник та піднавіс. В задоволенні позову постановою апеляційного суду відмовлено з тих підстав, що в матеріалах справи, всупереч вимогам Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992р., відсутнє рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів підприємства, яке повинно було прийматись на момент проведення розпаювання майна членів агрофірми «Верховина», як і відсутній акт приймання-передавання майна з відміткою про виділення такого майна в натурі у спільну часткову власність групі співвласників. Крім того, не надано доказів того, що колишні члени майна КСП агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб уповноважили [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися від їх імені майном агрофірми «Верховина», а також, доказів того, що позивачам належить індивідуально визначене майно агрофірми «Верховина». Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже за змістом ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин щодо спірного майна. Крім того, відповідне майно має бути індивідуально визначеним і на момент розгляду справи фактично знаходитися у незаконному володінні особи, до якої пред`явлено вимогу. Згідно частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, спір між сторонами виник з приводу витребування розпайованого майна агрофірми «Верховина» Снятинського району Івано-Франківської області. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «;Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки", постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки». Згідно з ст. 31 Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент проведення розпаювання 23 липня 2000 року ліквідація та реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду. Відповідно до ч. 7 зазначеної статті у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам. На виконання Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 року № 62/2001, Наказом Міністерства аграрної політки України від 14 березня 2001 року № 62 було затверджено Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі - Порядок). Пунктом 8 Порядку встановлено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідно до п. 9 Порядку виділення зі складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі зборів співвласників. Частиною 5 п. 15 зазначеного Порядку передбачено, що при виділенні майна в натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, співвласники передають підприємству правонаступнику (користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі. Підприємство-правонаступник одночасно із підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Позивач по справі [PERSON] зазначає, що він є уповноваженим співвласників майнових паїв агрофірми «Верховина» Снятинського району Івано-Франківської області. Майновий пай це частка кожного члена КСП в майновому пайовому фонді, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) (далі Свідоцтво). У Свідоцтві зазначалася сума, на яку члену реорганізованого КСП могло бути виділено майно, що підлягало паюванню, та відсоток такого майна у загальному пайовому фонді. Зазначені свідоцтва посвідчують право власності позивачів на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства, тобто на частку особи в пайовому фонді підприємства станом на 23 липня 2000 року, що визначена в грошовій формі та в частці від загальної вартості пайового фонду підприємства. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 12, 76, 79 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.387 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Однак, суду не надано доказів того, що на момент розпаювання майна КСП було прийнято рішення загальних зборів про виділення майна, що знаходилось у спільній частковій власності членів агрофірми «Верховина». Також, суду не надано доказів, що колишнім членам КСП агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб належало спірне майно, відсутній перелік таких осіб, його кількісний склад. Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності між позивачем як членом агрофірми та іншими членами агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб, яким за позовними вимогами в рахунок майнових паїв в натурі передано спірні телятник №1 та піднавіс для сіна в с. Тучапи Снятинського району в спільну часткову власність у матеріалах справи немає. Натомість в матеріалах справи міститься Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності членів агрофірми «Верховина» за списком 39 осіб. А тому, відсутні будь-які докази того, що колишні члени майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб уповноважували [PERSON] розпоряджатися від їх імені майном агрофірми «Верховина». Крім цього, для виникнення в позивача права власності на індивідуально визначене майно, а відтак права витребування цього майна з чужого незаконного володіння, необхідним є дотримання визначеного чинним законодавством порядку й фактичне оформлення права власності в установленому законодавством порядку з отриманням правовстановлюючих документів. Доказів того, що [PERSON] належить індивідуально визначене майно агрофірми «Верховина» позивачем не надано. Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зважаючи на те, що Постановою Івано- Франківського апеляційного суду від 26.03.2019 у справі № 351/345/18 скасовано рішення Снятинського районного суду від 13.12.2018р. та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння -приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв. м., які знаходяться по [ADDRESS] та передачу цього майна позивачам відмовлено з тих підстав, що позивачами не надано доказів того, приймалось рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів підприємства на момент проведення розпаювання майна членів агрофірми «Верховина», відсутній акт приймання-передавання майна з відміткою про виділення такого майна в натурі у спільну часткову власність групі співвласників, а також, не доведено, що колишні члени майна КСП агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб уповноважили позивачів розпоряджатися від їх імені майном агрофірми «Верховина», а також, доказів того, що позивачам належить індивідуально визначене майно агрофірми «Верховина». А тому обставини, які встановлені постановою Івано- Франківського апеляційного суду, не потребують доказування у даній цивільній справі, оскільки виникли з тих самих обставин та стосуються тих самих сторін у справі (ті ж самі відповідачі) і того ж спірного майна. Отже, вимоги позивача про передачу саме йому спірного майна не відповідають вимогам ст.387 ЦК України. Позивач вимог про визнання за ним права власності на майно, яке вимагає витребувати від іншої особи, не заявляв. Таким чином судом встановлено, що позивач не є власником майна, яке він просить витребувати з чужого незаконного володіння, а також не надав доказів того, що колишні члени майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Верховина» за списком 200 осіб уповноважили його розпоряджатися від їх імені майном агрофірми «Верховина». Отже заявлений позивачем позов є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 186,87,316,319,387 ЦК України,

Outcome: dismissed