Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-30 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі за текстом - первісний позивач, позикодавець) звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства «Р.В.І» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: [PERSON] (надалі за текстом - третя особа), про визнання права іпотекодержателя на нежитлові приміщення та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання кредитних послуг №BL4621 від 23.05.2008 укладеного між позивачем та третьою особою (надалі за текстом - Договір кредиту) у частині своєчасного повернення кредиту, який забезпечено Договором іпотеки нерухомого майна - земельної ділянки від 23.05.2008 (надалі за текстом - Договір іпотеки), з огляду на, що просить суд в редакції уточнених позовних вимог): - визнати за первісним позивачем право іпотекодержателя на нежитлову будівлю, а саме: склад-магазин, літ А, загальною площею: 720,7 кв. м., нежитлову будівлю, а саме: склад, літ. Б, загальною площею 271,7 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 176481868000; - в рахунок часткового погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг , що становить 486 618, 51 доларів США, яка складається: заборгованість по сумі кредиту: 278369,65 дол. США; відсотки: 180906,86 дол. США; підвищенні відсотки: 27342,00 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 1289 кв. м., кадастровий номер: 8000000000:85:320:0020 з цільовим використанням для реконструкції з подальшим обслуговуванням та експлуатацією складу - магазину (надалі за текстом - земельна ділянка) та на нежитлову будівлю (склад - магазин, літ. А), загальною площею 720, 7 кв. м., нежитлову будівлю (склад Б), загальною площею 271, 7 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1764818680000 (надалі за текстом - нежитлові будівлі), які належить на праві власності відповідачу, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом / на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що позовні вимоги та вартість предметів іпотеки є неспівмірними, а розмір боргу, є необгрунтованим. Ухвалою Суду від 22.08.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 04.08.2020 до суду від відповідача надійшли пояснення. За наслідками підготовчого засідання 04.08.2020 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 24.11.2020 до суду від АТ «Універсал Банк» надійшли пояснення. 17.05.2021 до суду від первісного позивача надійшла заява про заміну процесуального правонаступника. 25.05.2021 до суду від АТ «Таскомбанк» (надалі за текстом - позивач) надійшла заява про заміну сторони у справі. У судовому засіданні 02.06.2021 судом було замінено первісного позивача. 20.10.2021 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. 20.04.2022 до суду від позивача надійшли пояснення щодо заяви про застосування строків позовної давності. У судове засідання 31.08.2022 прибули представники учасників судової справи. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача та третя особа проти задоволення позовних вимог заперечив, при цьому [PERSON] , як представник відповідача та третя особа, підтримав заяву про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні 31.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. 23.05.2008 року між первісним позивачем та третьою було укладено Договір кредиту, відповідно до п. 1.1. якого банк надає позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 590000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти ( кредит) та сплатити Плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі не пізніше 01 травня 2028 року. Згідно положень Розділу 2 Договору кредиту виконання зобов`язань позичальника за цим Договором та Індивідуальними угодами, забезпечується наступним чином, а саме: З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком в день укладення цього Договору приймається: - застава нерухомості (земельної ділянки); - застава нерухомості (будівлі/ споруди/ приміщення); - застава майнових прав на депозит; - порука; - без забезпечення. Зобов`язання позичальника за даним Договором, а також індивідуальними угодами, що є невід`ємною частиною цього договору, також забезпечується всім належним позичальнику майном і коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України. У випадку невиконання позичальником умов цього Договору про надання забезпечення належного виконання зобов`язань за цим Договором і Індивідуальними угодами, які є його невід`ємною частиною, а саме не буде укладено відповідні договори забезпечення в термін вказаний в п.п. 2.1., 2.2. цього Договору, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором і Індивідуальними угодами, які є його невід`ємною частиною, або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), банк має право відмовити позичальнику в наданні кредитних послуг та/або змінити термін виконання зобов`язань за цим Договором в порядку, передбаченому розділом 6 даного Договору. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Додаткової угоди №4 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією Додатковою угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 11,5% річних. За користування кредитними коштами понад строк, встановлений Генеральним договором встановлюється процентна ставка в розмірі 23% річних (підвищена процентна ставка). 26.04.2012 р., 29.08.2013р., 10.04.2014 р. між позивачем та відповідачем -1 було укладено Додаткові угоди №№ 1-5 до Генерального договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом. А саме, за користування коштами, отриманими згідно умов Індивідуальної угоди -1: з 26 квітня 2012 року по 30 вересня 2012 року встановлювалася плата за користування кредитом у розмірі 10,5% річних; з 01 жовтня 2012 року - 13,5% річних (підвищена процентна ставка з 01 листопада 2012 року - 27,0%); з 29 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року - 10% річних; а починаючи з 01 лютого 2014 року - 13,5% річних. з 10 квітня 2014 року по 30 червня 2014 року встановлювалася плата за користування кредитом у розмірі 4% річних; з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року - 8% річних; а починаючи з 10 жовтня 2014 року -13,5% річних. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець надав позичальнику кредит у сумі 300 000,00 дол. США, що підтверджується Додатковою угодою №2 від 29.08.2013 до Договору. Також, 23.05.2008 між позикодавцем та відповідачем (іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно - земельну ділянку. Терміни в Договорі вживаються в такому значенні: «Боржник» - [PERSON] , ідентифікаційний номер за ДРФО - [NUMBER] . «Основний договір-1» - Договір кредиту, укладений між Іпотекодержателем та Божником, в забезпечення виконання зобов`язань якого укладається цей Договір. Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки Іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини, що існують на момент укладання Договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом Договору - Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до Договору. Згідно довідки, вих. № 14913 від 07.05.2008 року, виданої Київською міською державною адміністрацією Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації Права власності на об`єкти нерухомого майна земельна ділянка, яка є Предметом іпотеки, вільна від забудов. П. 2.1. Договору іпотеки визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за вищевказаним Основним договором, що обумовлює основне зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Звернення стягнення здійснюється на підставах, зокрема, рішення суду. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, первісний позивач, у випадку неналежного виконання позичальником обов`язків за основним договором, має право задовольнити вимоги за рахунок предмету іпотеки. 29.04.2021 між позикодавцем та позивачем було укладено Договір факторингу №НІ/11/2-ф за змістом якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором. Згідно з умовами Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього договору. З реєстру права вимоги від 29.04.2021 до Договору факторингу вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача. Як вказано судом вище, третьою особою неналежним чином виконувались обов`язки за Договором кредиту у частині повернення кредиту, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» ініціював звернення до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов Договору строк повернення кредиту є таким, що настав. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем та третьою особою, позичальник взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту в передбачені строки не виконав, а відтак, заборгованість із простроченого кредиту (тіло кредиту) відповідача перед позикодавцем становить 486 618,51 дол. США., яка складається: заборгованість по сумі кредиту: 278369,65 дол. США; відсотки: 180906,86 дол. США; підвищенні відсотки: 27342,00 дол. США. Щодо заперечень третьої особи та відповідача, суд зазначає, що визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду під час перевірки розрахунку заявлених позовних вимог викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі N 917/1739/17). За загальним правилом, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Проте, відповідачем та третьою особою не було спростовано доводів позивача про наявність заборгованості, а також її розміру, не надано власних доказів на спростування наявних сум заборгованості та контррозрахунку, а відтак погоджується з доводами позивача про наявність заборгованості у сумі 486 618,51 дол. США., яка складається: заборгованість по сумі кредиту: 278369,65 дол. США; відсотки: 180906,86 дол. США; підвищенні відсотки: 27342,00 дол. США. Згідно з ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача та третьої особи, як новий кредитор. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Судом встановлено, що між первісним позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки на забезпечення вимог за Договором кредиту. Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є земельна ділянка. Позивач вказує що відповідач без відома позикодавця звів на земельній ділянці нежитлові будівлі та зареєстрував право власності 19.02.2019, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець (Частина п`ята статті 6 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини, що існують на момент укладення договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії договору всілякого роду поліпшення, реконструкції, роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом Договору іпотеки, - і не потребують внесення змін до Договору. Згідно довідки, вих. №14913 від 07.02.2008 КМДА КМ БТІ, земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, вільна від забудов. Таким чином, позивач, на підставі умов Договору та приписів законодавства, як новий кредитор, набув прав іпотекодержателя за Договором іпотеки та набув право звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку включно з нежитловими будівлями. Відповідно до висновку про вартість майна на дату завершення складання звіту - 03.07.2019 року ринкова вартість об`єкта оцінки (земельна ділянка з нежитловими будівлями) складає 316 000,00 дол. США Відтак, зважаючи на обставини справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, через неналежне виконання третьою особою забезпеченого іпотекою зобов`язання за Договором кредиту за рахунок майна відповідача. Щодо заявленої відповідачем та третьою особою усно та письмово заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне. Заява обгрунтована тим, що у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки 14.05.2015 року, у зв`язку з пред`явленням позову у справі №758/5573/15-ц, а відтак, строк позовної давності сплинув 14.05.2018, тоді як з цим позовом АТ «Універсал Банк» звернувся 21.08.2019 року. Позивач заперечує проти заяви виходячи з того, що позивач міг здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після 13.02.2019, оскільки реєстрація права власності на нежитлові будівлі здійснена 13.02.2019. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. У відповідності до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. В аспекті застосування наведених положень слід враховувати, що позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому, поняття "позовна" має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення відповідного позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто, тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. В положеннях ст. 257 Цивільного кодексу України законодавцем визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, і у відповідності до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, зазначений трирічний строк починає свій перебіг після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного), адже право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права). Як встановлено судом вище, відповідач здійснив реєстрацію права власності на нежитлові будівлі на земельній ділянці 13.02.2018. Втім, за висновком суду, право позивача на звернення стягнення не предмет іпотеки - земельну ділянку, не залежить від реєстрації права власності на нежитлові будівлі - поза-як право звернення стягнення на предмет іпотеки виникло через неналежне виконання третьою особою забезпеченого іпотекою зобов`язання за Договором кредиту, а відтак, відхиляє доводи позивача у цій частині. Судом встановлено, що первісний позивач звернувся з цим позовом до суду 21.08.2019 року. У справі 758/5573/15-ц первісний позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з відповідача та третьої особи 07.05.2015 року. У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (абзац другий частини п`ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред`явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов`язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов`язок негайного виконання зобов`язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред`явлення вимоги кредитором. З урахуванням приписів ЦПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Таким чином, звернувшись 07.05.2015 з позовом у справі №758/5573/15-ц первісним позивачем було змінено строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Відтак, строк позовної давності до основного зобов`язання встановлений до травня 2018 року. Згідно ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього ж кодексу встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що права позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла у травні 2018 року і про це зроблено заяву іншою стороною у справі - відповідачем, а відтак, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed