Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернулася позивачка [PERSON] з позовом про розірвання договорів оренди землі і стягнення заборгованості по сплаті орендної плати. З позовної заяви вбачається, що позивачка є власницею земельних ділянок площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, та площею 4,6566 га, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, які розташовані на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. 02 січня 2008 року між позивачкою та ТОВ «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер - 5324282200:00:001:0611, зареєстрований у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ВО ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2008 року №040856100242. 20 листопада 2009 року між позивачкою та ТОВ «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендна плата за землю була визначена в розмір 5% від вартості земельної ділянки та строк дії договору визначено до 19 листопада 2019 року. 26 квітня 2014 року між позивачкою та ТОВ «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер - 5324282200:00:006:0007, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 17616503 від 01 грудня 2014 року. Даний договір укладено на 49 років з орендною платою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в грошовій формі, що на момент укладення договору складала 1619 грн 85 коп., враховуючи нормативну грошову оцінку земельної ділянки в сумі 53994, 89 грн. Із відомостей із центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів позивачці від відповідача вбачається, що в 2014 році позивачці відповідачем було сплачено 8100,00 грн та 34337,34 грн за надання майна в лізинг, оренду; в 2015 році нараховано 1620,00 грн, 6743,96 грн, 6096,55 грн за надання майна в лізинг, оренду; в 2016 році нараховано 0,00 грн та сплачено 0,00 грн; в 2017 році нараховано 7036,46 грн та сплачено 4608,63 грн. Однак позивачка зазначає, орендної плати від ТОВ АФГ «Еліта» за користування земельними ділянками за 2014 - 2016 роки не отримувала. Тому вважає, що за 2014 - 2016 роки у відповідача перед нею виникла заборгованість з орендної плати за користування земельними ділянками: 1) площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 - 34337,34 грн (заборгованість за 2014 рік) + 1620, 00 грн (заборгованість за 2015 рік) + 2427,95 грн (заборгованість за 2016 рік), а всього - 38385,29 грн; 2) площею 4,6566 га, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611 - 8100,00 (заборгованість за 2014 рік) + 6743,96 + 6096,55 грн (заборгованість за 2015 рік) + 8093,16 грн (заборгованість за 2016 рік), всього у розмірі 29033,67 грн. Також позивачка просила стягнути на її користь з відповідача: пеню у розмірі 2863,53 грн щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 та 3792,47 грн щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:001:0611; суму боргу з врахуванням індексу інфляції - 40765,19 грн щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 та 53895,49 щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:001:0611; три проценти річних в сумі 2049,86 грн щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 та 2710,11 грн щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:001:0611. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь орендну плату за користування земельною ділянкою, загальною площею 4,6566 га, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611 в загальній сумі 60398,07 грн, що складається з основного боргу в сумі 38385,29 грн, пені - 3792,47 грн, суми індексу інфляції за весь час прострочення - 15510,20 грн, трьох процентів річних - 2710,11 грн; стягнути з відповідача на її користь орендну плату за користування земельною ділянкою, загальною площею 2863,53 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 в загальній сумі 45683,58 грн, що складається з основного боргу в сумі 29033,67 грн, пені - 2868,53 грн, суми індексу інфляції за весь час прострочення - 11731,52 грн, трьох процентів річних - 2049,86 грн; визнати розірваними договір оренди земельної ділянки площею 4,6566 га, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та договір оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які укладені між позивачкою та відповідачем. Провадження у справі відкрите ухвалою судді Горулька О.М. від 23.08.2017. 05 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнав, заначив, що факт укладення договорів оренди землі та розмір орендної плати (5% та 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок). Водночас звертав увагу, що по договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 розмір орендної плати за 2014 рік вказується позивачкою у сумі 34337,34 грн, тобто 64% від вказаної самою позивачкою нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки. Як зазначив представник відповідача, на початку грудня 2014 року [PERSON] зі своєї ініціативи звернулася до ТОВ «АФГ» з проханням надати гроші на лікування. Відповідачем було прийнято рішення надати позивачці безвідсоткову позику на суму 28500,00 грн. Договір позики №б/н від 24 грудня 2014 року укладено у письмовій формі й підписано сторонами. Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору позика повертається за рахунок орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером 5324282200:00:006:0007 згідно договору оренди землі від 26.04.2014. Факт отримання 28500,00 грн позивачкою підтверджується видатковим касовим ордером від 24 грудня 2014 року. Таким чином орендну плату за договором оренди землі від 26.04.2014 відповідач нараховує, але не виплачує позивачці до погашення щорічними платежами суми позики. Також вказував, що при розрахунках заборгованості позивачка використовувала коефіцієнт 1,756, однак без згоди орендаря відсутні підстави для його застосування. Даний коефіцієнт має застосовуватись в обов`язковому порядку для визначення орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. У відносинах між орендодавцем та орендарем по даним договорам оренди земельної ділянки застосування коефіцієнту 1,756 може бути виключно через внесення у письмовій формі змін до договору. Представник відповідача [PERSON] додав, що громадянка [PERSON] умисно ухилялася від отримання орендної плати за 2016 рік за договором від 02.01.2008 у строк до 01.04.2017, у зв`язку з чим суму орендної плати було надіслано поштовим переказом. посилаючись на зазначені обставини у задоволенні позову просив відмовити (т.1, а.с.57-61). 21 березня 2018 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначала, що переплата розміру орендної плати, як зазначив відповідач, що сплачувалася позивачу не підлягає поверненню, оскільки таке збільшення здійснювалося відповідачем добровільно. Орендна плата за земельну ділянку площею 2,3282 га відповідно до договору оренди земельної ділянки від 26 квітня 2014 року була нарахована у розмірі 34337,34 грн як мотивація укладання договору оренди землі на 49 років. Відповідач неправомірно ототожнює суму орендної плати та суму отриману за позикою, оскільки основна сума позики та поворотної фінансової допомоги, що отримуються фізичною особою на підставі укладеного договору протягом дії такого договору не є об`єктом оподаткування на доходи фізичних осіб і військовим збором та не відображається у річній податковій декларації про майновий стан і доходи, в свою чергу орендна плата оподатковується та з неї вираховується судовий збір. Також позивачка вказувала, що касовий ордер від 13 травня 2014 року не містить паспортних даних відповідача, а касовий ордер від 24 грудня 2014 року взагалі не містить дати отримання грошових коштів [PERSON] . Касовий ордер від 01 квітня 2017 року не містить підпису [PERSON] про отримання грошових коштів з орендної плати. Квитанція №4/2 підтверджує тільки відправлення певної грошової суми [PERSON] , однак в останній не зазначено адресу, за якою такі кошти відправлялися, а також не міститься відмітки про отримання позивачкою відповідних грошових коштів. Тому [PERSON] не визнає факту отримання грошових коштів відповідно до касового ордеру від 01 квітня 2017 року (т.1, а.с.76-78). У зв`язку зі звільненням 27.09.2018 у відставку судді [PERSON] справа розподілена судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 № 175/о/15-19 строком на один рік. Ухвалою суду від 12.11.2019 у справі № 546/775/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «АФГ «Еліта» про розірвання договорів оренди і стягнення заборгованості по сплаті орендної плати роз`єднано позовні вимоги та виділено в окреме провадження позовні вимоги про стягнення орендної плати на підставі договору оренди земельної ділянки від 02.01.2008, додаткової угоди до нього від 20.11.2009 та визнання розірваним договору оренди земельної ділянки від 02.01.2008, що є предметом розгляду даної справи № 546/1255/19 за позовом [PERSON] до ТОВ «АФГ «Еліта» про розірвання договору оренди земельної ділянки і стягнення заборгованості по сплаті орендної плати. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.11.2019 справу № 546/1255/19 передано на розгляд судді Лизенко І.В. Підготовче засідання по справі № 546/1255/19 неодноразово було відкладено за клопотаннями сторін. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. Ухвалою судді від 11.08.2020 справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання, яке за клопотаннями представників сторін неодноразово було відкладено. У підготовчому засіданні 07 травня 2021 року було постановлено ухвалу про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 546/775/17 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати та № 546/1255/19 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, об`єднаній цивільній справі було присвоєно № 546/775/17. Підготовче засідання у об`єднаній цивільній справі було відкладене на 13 травня 2021 року, яке в подальшому було відкладене на 27 липня 2021 року. 13 травня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] із зміненим предметом позову та збільшенням позовних вимог. Позивачка зазначає, що з огляду на відомості з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми нараховано та виплаченого доходу позивачці від ТОВ «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» в останнього за 2014-2021 рік виникла заборгованість з орендної плати за користування земельними ділянками площею 2,3282 га (кадастровий номер 5324282200:00:006:0007) та земельною ділянкою площею 4,6566 га (кадастровий номер 5324282200:00:001:0611), яка становить: заборгованість за 2014 рік -8100, 00 грн +34337,34 грн = 42437,34 грн; заборгованість за 2015 рік -1620,00 грн + 6743, 96 грн + 6096, 55 грн = 14460, 51 грн; заборгованість за 2016 рік - 9464, 29 грн; заборгованість за 2017 рік - 9464, 29 грн; заборгованість за 2018 рік - 9464,29 грн; заборгованість за 2019 рік -9464, 29 грн; заборгованість за 2020 рік - 7036,46 грн, всього заборгованість у розмірі 101791,47 грн. Позивачка просила: стягнути з відповідача на її користь орендну плату за користуванням в 2014 -2020 році земельними ділянками: загальною площею 4,6566 га, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, та загальною площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 відповідно до договорів оренди землі від 02 січня 2008 року та 02 січня 2008 року, укладених між сторонами у сумі 101791 грн. 47 коп.; відповідно до частини 10 статті 265 ЦПК України зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків 3 % (ст. 625 ЦК України), індексу інфляції за час невиплати коштів (ст. 625 ЦК України),та пені у розмірі 0.2% від суми заборгованості до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; визнати розірваним договір оренди земельної ділянки, площею 2,3282 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, яка розташована в адміністративних межах Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» від 26 квітня 2014 року та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Ухвалою суду від 27.07.2021 відмовлено у прийнятті та повернуто позивачці [PERSON] заяву із зміненим предметом позову та збільшенням позовних вимог. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2021 скасовано ухвалу Решетилівського районного суду від 27.07.2021 та повернуто справу для продовження розгляду. Після повернення справи з Полтавського апеляційного суду було призначене підготовче засідання на 22.12.2021, яке неодноразово було відкладене. 13 січня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому крім доводів, викладених у відзиві, який надійшов до суду 05 березня 2018 року, представник відповідача зазначив, що розмір орендної плати належної позивачці за 2014 -2020 роки за користування земельною ділянкою, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 складає: 80931,59:1,756=46088,61 (грошова оцінка земельної частки (паю) без урахування коефіцієнту для земель комунальної та державної форми власності) 46088,61:100 х 3 = 1382,66 (три відсотки від грошової оцінки) 24.12.2014 року між ТОВ АФГ«ЕЛІТА» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, сума якої за даним договором становить 28500,00 грн (копія міститься в матеріалах справи). Згідно п.5.1. цього договору позика повертається за рахунок утримання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 згідно договору оренди землі від 26.04.2014 року, укладеного між сторонами, та після його поновлення. Факт отримання [PERSON] вказаної вище суми позики підтверджується видатковим касовим ордером від 24.12.2014 року, підписаного позивачкою. Таким чином, орендну плату за договором оренди землі від 26.04.2014 відповідач нараховує, але не виплачує позивачці до погашення щорічними платежами суми позики у розмірі 28500,00 грн, що станом на даний час не погашена. Щодо відсутності заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, площею 4,6566 га зазначив, що на виконання умов договору оренди земельної ділянки від 02.01.2008 та додаткової угоди до нього від 20.11.2009 позивачу здійснено такі нарахування та виплати: в 2014 році за 2014 рік позивачці нараховано 8100,00 грн, виплачено -6885,00 (видатковий касовий ордер №210 від 13.05.2014). В 2015 році за 2015 рік позивачці нараховано 10790,35 грн, виплачено - 9009,94 грн (відомість на виплату грошей -орендної плати за 2015 рік). В 2016 році позивачці нараховано (сплачено) 0,00 грн. В 2017 році за 2016 рік позивачці нараховано 4608,63 грн, сплачено 3709,00 грн (видатковий касовий ордер №104 від 01.04.2017 року, квитанція пошти №4/2 від 01.04.2017 року про надіслання поштового грошового переказу). В 2018 році за 2017 рік позивачці нараховано 4608,63 грн, сплачено 3710,00 грн (видатковий касовий ордер № 69 від 29.03.2018 року, чек Укрпошти від 29.03.2018 про надіслання поштового грошового переказу). В 2019 році за 2018 рік позивачці нараховано 4608,63, сплачено 3710,00 грн видатковий касовий ордер №75 від 29.03.2019 року, чек Укрпошти від 29.03.2019 про надіслання поштового грошового переказу). На видатковому касовому ордері №210 від 13.05.2014 та у відомості на виплату грошей-орендної плати за 2015 рік міститься підпис [PERSON] . Відповідачем окремо зазначається, що конфліктуючи з ТОВ АФГ «ЕЛІТА», в тому числі у зв`язку із розглядом цивільної справи за №546/1032/16-ц за її позовом, громадянка [PERSON] умисно ухилялася від отримання орендної плати у передбачений договором строк. У зв`язку з цим суми орендної плати за 2017-2018 роки було надіслано поштовими переказами (копії квитанцій додаються). А тому твердження позивачки про те, що вона ніякої орендної плати у 2014-2019 роках не отримувала, не відповідає дійсності та спростовується вказаними доказами. Таким чином розмір орендної плати належної позивачці за 2014 - 2019 роки складає: 161863,18:1,756=92177,21 (грошова оцінка земельної частки (паю) без урахування коефіцієнту для земель комунальної та державної форми власності) 92177,21 : 100 х 5=4608,86 (п`ять відсотків від грошової оцінки) 4608,86 -15% = 3917,54 (сума належна до виплат з урахуванням податків у 2014 році) 4608,86-15%-1,5%=3848,40 (сума належна до виплат з урахуванням податків у 2015 році) 4608,86-18%-1,5% = 3710,14 (сума належна до виплат з урахуванням податків у 2016 - 2019 роках). На підставі наданих документів про отримання позивачем орендної плати та наведених розрахунків видно, що відповідач сплатив позивачу орендну плату повністю за 2014-2019 роки, а за 2014-2015 роки навіть у збільшеному розмірі. Причиною виплати орендної плати у збільшеному розмірі було рішення керівництва ТОВ АФГ «ЕЛІТА» заохотити сумлінних орендодавців до продовження договорів оренди на новий строк для взаємної вигоди обох сторін, показати, що орендар беззастережно виконує взяті на себе грошові зобов`язання. Щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі від 26.04.2014 року щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, площею 2,3282 га представник відповідача зазначив, що з врахуванням відсутності систематичного порушення відповідачем умов даного договору, підстави для його розірвання відсутні. Щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про відшкодування понесених позивачкою судових витрат представник відповідача зазначив, що оскільки вказані витрати зазначені в заяві про збільшення позовних вимог, яка не є першою заявою по суті спору, такі вимоги [PERSON] про відшкодування понесених нею судових витрат не повинні братись судом до уваги та до задоволення, оскільки заявляти попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в будь-якому іншому процесуальному документі, крім позовної заяви, нормами ЦПК України не передбачено (т.4, а.с.88-91). Підготовче провадження по даній справі було закрито 21 квітня 2022 року та призначено судовий розгляд справи на 24 травня 2022 року, який було відкладено на 02 серпня 2022 року. В судовому засіданні 02 серпня 2022 року представник позивачки [PERSON] поданий позов підтримав в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, та посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 670253, виданого 06 серпня 2007 року Решетилівською районною державною адміністрацією, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,33 га, що розташована на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). Також [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ № 028540, виданого 06 листопада 2003 року Решетилівською районною державною адміністрацією, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,66 га, що розташована на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). 02 січня 2008 року орендодавець [PERSON] з одного боку та орендар ТОВ АФГ «Еліта» з другого, уклали договір оренди земельної ділянки про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району (т.2, а.с.189-190). Відповідно до даного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,66 га, для виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури (пункт 5.1 Договору), за користування якою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 756,12 грн (пункт 4.1 Договору), в строк до 1 квітня наступного року (пункт 4.3 Договору). Відповідно до пункту 2.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22712, 00 грн. Згідно з пунктом 3.1 договір укладено на 5 років починаючи з дати державної реєстрації і діє до 01 січня 2013 року. Пунктом 4.11 Договору передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим Договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від прострочення суми за кожен день прострочення. Пунктом 4.2 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції. Договір оренди земельної ділянки був підписаний особисто орендодавцем [PERSON] та орендарем в особі [PERSON] та зареєстрований у Решетилівському районному відділенні Полтавської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2008 року за №040856100241. Відповідно до акту приймання - передачі від 02 січня 2006 року, складеного між власником земельної ділянки орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта», орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району загальною площею 4,66 га терміном (т.2, а.с.191). 11 грудня 2009 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Непийпи Л.А. була укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року, відповідно до якої п.п.3.1 п.3 було викладено в наступній редакції: «п.п. 3.1 п.3 Договір укладено до 19 листопада 2019 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право повідомити письмово орендодавця про поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію», а п.п.4.1 п. 4 був викладений в наступній редакції: п.п.4.1 п.4 «За користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% (п`ять) від вартості земельної ділянки (т.2, а.с.193). 02 січня 2008 року орендодавець [PERSON] з одного боку та орендар ТОВ АФГ «Еліта» з другого, уклали договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району (т.2, а.с.195-196). Відповідно до даного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,33 га, для виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури (пункт 5.1 Договору), за користування якою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 756,12 грн (пункт 4.1 Договору), в строк до 1 квітня наступного року (пункт 4.3 Договору). Відповідно до пункту 2.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22712, 00 грн. Згідно з пунктом 3.1 договір укладено на 5 років починаючи з дати державної реєстрації і діє до 01 січня 2013 року. Пунктом 4.11 Договору передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим Договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від прострочення суми за кожен день прострочення. Пунктом 4.2 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції. Договір оренди земельної ділянки був підписаний особисто орендодавцем [PERSON] та орендарем в особі [PERSON] та зареєстрований у Решетилівському районному відділенні Полтавської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2008 року за №040856100242. Відповідно до акту приймання - передачі від 02 січня 2006 року, складеного між власником земельної ділянки орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта», орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району загальною площею 2,33 га (т.2, а.с.197). 20 листопада 2009 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Непийпи Л.А. була укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року, відповідно до якої п.п.3.1 п.3 було викладено в наступній редакції: «п.п. 3.1 п.3 Договір укладено до 19 листопада 2019 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право повідомити письмово орендодавця про поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію», а п.п.4.1 п. 4 був викладений в наступній редакції: п.п.4.1 п.4 «За користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% (п`ять) від вартості земельної ділянки (т.2, а.с.199). 26 квітня 2014 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта», від імені якого діяв [PERSON] , була укладена угода про розірвання договору оренди землі від 02 січня 2008 року, який зареєстрований 15 грудня 2008 року за №040856100242 (т.2, а.с.194). В цей же день 26 квітня 2014 між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Мокрого С.М., було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району (т.2, а.с.200-201). За користування земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка встановлена в розмірі 53994,89 грн, в строк до 1 квітня наступного року (пункти 5, 9, 11 Договору). Згідно з пунктом 8 договір укладено на 49 років починаючи з дати державної реєстрації, але в будь - якому випадку діє до моменту закінчення виробничо - технологічного циклу діяльності орендаря на об`єкти оренди. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 14 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,02 несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України. Відповідно до акту приймання - передачі від 26 квітня 2014 року, складеного між власником земельної ділянки орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта», орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області загальною площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 (т.2, а.с.202). Дані обставини справи, встановлені судом, сторонами не оспорюються та визнаються. Сторона позивача в позовній заяві та у судовому засіданні 02 серпня 2022 року зазначала про те, що відповідачем взагалі не було здійснено виплату орендної плати по двох договорах оренди за 2014 - 2020 роки. Щодо заборгованості по договору оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 суд зазначає наступне. Сторона відповідача визнавала факт несплати орендної плати по договору оренди землі від 26 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, однак при цьому посилалася на договір позики від 24 грудня 2014 року, укладений між ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Мокрого С.М. та [PERSON] , відповідно до якого орендна плата за цим договором утримувалася за рахунок позики в сумі 28500,00 грн. Даючи оцінку вказаному договору позики суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що 24 грудня 2014 року між ТОВ АФГ «Еліта», в особі директора Мокрого С.М., та [PERSON] було укладено договір позики (т.1, а.с.64). Відповідно до пункту 1.1. Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений даним договором строк. Сума позики за даним договором складає 28500,00 грн (п.п. 2.1). Згідно підпункту 3.1 позика надається у вигляді готівки під заставу права на одержання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер якої 5324282200:00:006:0007 згідно договору оренди землі від 26 квітня 2014 року, укладеного між сторонами договору, який зареєстрований за номером 30269561 та після його поновлення. Термін надання позики становить до повного погашення заборгованості та може бути змінений за згодою сторін (п.п.4.1, 4.2). Відповідно до підпункту 5.1 цього договору позика повертається за рахунок утримання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер якої 5324282200:00:006:0007 згідно договору оренди землі від 26 квітня 2014 року, укладеного між сторонами договору, та після його поновлення. Видача позивачці [PERSON] позики в сумі 28500,00 грн підтверджується копією видаткового касового ордеру від 24 грудня 2014 року, на якому міститься підпис [PERSON] та його оригіналом (т.1, а.с.а.с. 65, 164). Також отримання відповідачкою вказаної суми підтверджується копією відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів в 2014 році, відповідно до яких позивачкою [PERSON] було отримано доход від надання майна в лізинг, зокрема в сумі 34337,34 грн, яка за вирахуванням податку становить 28499,99 грн (т.1, а.с.20). В заяві з процесуальних питань, поданій в судовому засіданні 02 серпня 2022 року, позивачка та безпосередньо в судовому засіданні її представник звертали увагу на відсутність підпису головного бухгалтера, керівника та касира на видатковому касовому ордері від 24 грудня 2014 року, в свою чергу саме підпис касира за відповідною заявою на видачу готівки підтверджує видачу відповідної грошової суми, а оскільки підпис касира та заява позивачки відсутня, то і відсутній факт передачі коштів відповідачеві позивачці. Крім того відповідний касовий ордер не містить реквізитів договору позики. Відповідно до підпункту 3.4, пункту 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, яке було чинне на момент видачі видаткового касового ордеру від 24 грудня 2014 року, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Суд звертає увагу, що доданий 18 грудня 2019 року оригінал видаткового касового ордеру від 24 грудня 2014 року містить підпис керівника та головного бухгалтера ТОВ АФГ «Еліта». Водночас подана разом із відзивом копія даного касового ордеру, даних підписів не містила, при цьому була завірена представником відповідача [PERSON] та містила відмітку «Копія вірна». Отже очевидним є те, що при видачі [PERSON] суми позики видатковий касовий ордер від 24 грудня 2014 року підписів керівника та головного бухгалтера ТОВ АФГ «Еліта» не містив. Водночас, незважаючи на відсутність підпису керівника та головного бухгалтера, видатковий касовий ордер від 24 грудня 2014 року був особисто підписаний позивачкою [PERSON] та в ньому зазначені її паспортні дані, а підставою видачі коштів зазначено -«позику згідно договору». Суд зазначає, що відсутність реквізитів договору у видатковому касовому ордері не свідчить про його недійсність чи неналежність, оскільки дати та суми позики у договорі та видатковому касовому ордері співпадають. Суд критично ставиться до твердження позивачки про відсутність факту передачі коштів за договором позики, оскільки, як було зазначено, він особисто підписаний позивачкою [PERSON] . Зворотного сторона позивача належними і допустимим доказами не підтвердила, клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявлялися. В свою чергу представник позивачки також не заперечував отримання позивачкою коштів за договором позики, між тим зазначаючи, що дане питання не відноситься до предмету спору. Таким чином суд вважає доведеними обставини отримання позивачкою грошових коштів за договором позики в сумі 28500,00 грн. Щодо договору позики представник позивача в судовому засіданні зазначив, що даний договір не вніс зміни в договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 щодо обов`язку та порядку сплати орендних платежів за відповідним договором. Також в самому договорі позики від 24 грудня 2014 року не вказується про внесення будь - змін до договору оренди землі. Щодо того, що позика надається у вигляді готівки під заставу права на одержання орендної плати за використання земельної ділянки зазначає, що договір застави повинен укладатися письмово, однак не укладався, відповідач не надав жодного доказу, що позивач не виконав свого зобов`язання щодо передачі земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 в оренду чи перешкоджав використовувати таку земельну ділянку. також зазначив, що терміну «утримання» ЦК України не містить. Також представник позивачки [PERSON] посилався на постанову Верховного Суду по справі № 527/600/17, в якій зроблено наступний висновок: «З огляду на правову природу орендної плати як обов`язкової та визначальної для правової природи договору оренди земельної ділянки умови, орендна плата не може бути замінена на інші платежі і врахування орендної плати, як платежу у інших зобов`язальних правовідносинах між тими самими сторонами може бути лише на підставі інших погоджених сторонами правочинів та договорів, зокрема додаткового договору до договору оренди або змін договору оренди тощо. При цьому, відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, а тому зміна розміру орендної плати, форма її виплати, зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями, відповідно до положень статті 14 Закону України «Про оренду землі» повинна бути визначена сторонами шляхом укладання інших письмових угод, за умовами яких сторони визначили саме такі правовідносини з зарахування орендної плати в рахунок зобов`язань орендодавця по іншим правочинам. Оскільки судами встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору оренди земельної ділянки, яка належить позивачу та договору позики, за яким існує зобов`язання позивача на повернення грошових коштів відповідачу, то можливість зарахування орендної плати в рахунок погашення зобов`язань за договором позики повинна бути оформлена у письмовій формі, як умови договору оренди, зокрема шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди. Факту укладанні таких письмових змін до договору оренди або будь яких інших письмових договорів щодо зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями судами не встановлено, та сторони на такі факти не посилаються» Даючи оцінку договору позики та доводам сторони позивача щодо неї суд зазначає наступне. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема зазначеним у статті 3 ЦК України. За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. Щодо обрання варіанту реалізації розсуду суду у контексті застосування його у системному зв`язку з нормами законодавчих актів, а саме статей 3, 549, 628, 629 ЦК України та статті 61 Конституції України слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відтак реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З огляду на викладене суд вважає, що сторонами добровільно було укладено договір позики на взаємовигідних умовах, який підписаний як позичкою, так і відповідачем, сторонами узгоджено, що позика повертається за рахунок утримання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер якої 5324282200:00:006:0007 згідно договору оренди землі від 26 квітня 2014 року, вказаний договір позики не оскаржувався в судовому порядку. Судом також враховується, що на підставі даного договору відповідачем було нараховано орендну плату протягом 2015-2019 років за використання земельної ділянки кадастровий номер якої 5324282200:00:006:0007, яку не було виплачено. Водночас доказів наявності заперечень позивачки з приводу укладеного договору позики, отримання нею суми позики, до моменту подачі заяви про збільшення позовних вимог матеріали справи не містять. На думку суду, формулювання в підпункті 3.1 договору словосполучення «під заставу права на одержання орендної плати» не обов`язково повинно передбачати укладення додатково договору застави, оскільки підпунктом 5.1 визначено порядок повернення позики, тобто за рахунок утримання орендної плати. Суд не приймає посилання сторони позивача на відсутність терміну «утримання» в ЦК України та зазначає, що даний термін є загальновживаним, використовується в нормативно - правових актах України та є тотожним терміну «відрахування». Так, зокрема в пункті 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Також суд не приймає посилання представника позивачки на постанову Верховного Суду у справі № 527/600/17 з тих підстав, що в справі, на яку посилається представник позивачки, судами не були спростовані доводи позивача про те, що ніякого договору позики, а також будь-яких документів про взаємозалік суми позики в рахунок орендної плати він не підписував, а в матеріалах справи таких документів також не містилося. В той час як в даній справі судом достеменно встановлено факт укладення сторонами договору позики, зважаючи на наявну в матеріалах справи його завірену належним чином копію та оригінал видаткового касового ордеру щодо видачі позивачці суми позики, а також відсутність заперечень сторони позивача щодо укладення даного договору . Так само Верховний Суд в постанові від 29 січня 2020 року у справі № 527/1404/17 з подібними правовідносинами залишив скаргу відповідача без задоволення з причин саме відсутності доказів існування документів, які підтверджують наявність взаємної домовленості між сторонами про сплату орендної плати шляхом взаємозаліку коштів, отриманих позивачем в якості безвідсоткової позики. Зважаючи на викладене, суд погоджується з тим, що відповідач мав право погашати заборгованість за договором позики за рахунок орендної плати. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що станом дату подачі заяви про збільшення позовних вимог заборгованість відповідача перед позивачкою відсутня, оскільки сума нарахованої орендної плати не перевищує суму позики. Суд погоджується з даним твердженням з огляду на наступне. Відповідно до пункту 10 договору оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 від 26 квітня 2014 року, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Як вбачається з довідок, наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області від 19.04.2017 нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Малобакайківської сільської ради Полтавської області, площею 4,66 га становить 161863,18 грн, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Малобакайківської сільської ради Полтавської області, площею 2,33 га становить 80931,59 га (т.1, а.с.а.с.18, 19). Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 193/805/20. Отже, умовами укладеного між сторонами договору оренди землі передбачено, що орендна плата сплачується з урахуванням індексів інфляції. Відповідно до пункту 5 договору оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 від 26 квітня 2014 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53994,89 грн. Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в грошовій формі. Таким чином, суд доходить висновку, що розмір орендної плати чітко визначений умовами договору, які не змінені у встановленому законом порядку. Тобто сторонами погоджений розмір орендної плати на рівні 3% від вартості земельної ділянки 53994,89 грн, що становить 1619,85 грн (53994,89 х 3%). За офіційними даними Державної служби статистики України індекс інфляції за рік становив: у 2015 році- 143,3%, у 2016 році - 112,4%, у 2017 році - 113,7%, у 2018 році -109,8%, в 2019 році - 104,1%, в 2020 році - 105%. Відповідно орендна плата за кожний поточний рік розраховується як добуток розміру орендної плати за минулий рік та індексу інфляції. Орендна плата з урахуванням індексу інфляції мала б становити за 2015 рік не менше 2321,23 грн (1619,85 х 143,3 %), за 2016 рік - не менше 1820,71 грн (1619,85 х 112,4 %), за 2017 рік - не менше 1841,77 грн (1619,85 х 113,7 %), за 2018 рік - не менше 1778,60 грн (1619,85 х 109,8 %), за 2019 рік - не менше 1686,26 грн (1619,85 х 104,1 %), за 2020 рік - не менше 1700,84 грн (1619,85 х 105 %). Таким чином відповідач відповідно до договору оренди землі від 26 квітня 2014 року за користування земельною ділянкою площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 мав сплатити позивачці за 2015 - 2020 роки не менше 11149,41 грн (2321,23 + 1820,71 + 1841,77 + 1778,60 + 1686,26 + 1700,84), що є значно меншим ніж отримана позивачкою сума позики (28500,00 грн). Тобто заборгованість у відповідача перед позивачкою за користування земельною ділянкою площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, на час розгляду справи судом відсутня. Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди землі від 26 квітня 2014 року слід зазначити наступне. Пунктами 38, 39 договору оренди землі від 26 квітня 2014 року встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас судом було встановлено, що відповідач належно виконував свої обов`язки, передбачені цим договором оренди землі, враховуючи положення договору позики, та не допускав порушення умов договору оренди землі та цивільного законодавства, що регулює спірні правовідносини. А тому позовна вимога про розірвання договору оренди землі від 26 квітня 2014 року до задоволення не підлягає. Щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, площею 4,6566 га суд зазначає слідуюче. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Частиною 2 ст. 409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати. У відповідності до ст.ст. 21-23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральні формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 цього Закону). Оцінюючи розмір сплаченої відповідачем орендної плати позивачці суд виходить з наступного. Пунктом 4.2 договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексу інфляції. Верховний Суд в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 525/301/16-ц дійшов висновку, що при наявності умов договору, які сторони добровільно погодили, про визначення остаточного розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції, такий розмір має визначатись із застосуванням визначеного індексу інфляції. Відповідно до додаткової угоди від 20 листопада 2009 року до договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року, якою підпункт 4.1. пункту 4 договору викладено в новій редакції, сторони погодили, що за користування земельною ділянкою, що належить [PERSON] , орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 5% від вартості земельної ділянки. Підпунктом 2.4 розділу 2 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22712,00 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що розмір орендної плати чітко визначений умовами договору, які не змінені у встановленому законом порядку. Тобто сторонами погоджений розмір орендної плати на рівні 5% від вартості земельної ділянки 22712,00 грн, що становить 1136,60 грн (22712,00 х 5%). Як стверджує позивачка, вона орендної плати за 2014 - 2020 рік не отримувала. За офіційними даними Державної служби статистики України індекс інфляції за рік становив: у 2014 році - 124,9 %, у 2015 році- 143,3%, у 2016 році - 112,4%, у 2017 році - 113,7%, у 2018 році -109,8%. Відповідно орендна плата за кожний поточний рік розраховується як добуток розміру орендної плати за минулий рік та індексу інфляції. Орендна плата з урахуванням індексу інфляції мала б становити у 2014 році не менше 1419,61 грн (1136,60 х 124,9 %), у 2015 році - не менше 1628,75 грн (1136,60 х 143,3 %), у 2016 році - не менше 1277,54 грн (1136,60 х 112,4 %), у 2017 році - не менше 1292,31 грн (1136,60 х 113,7 %), у 2018 році - не менше 1247,99 грн (1136,60 х 109,8 %). З видаткового касового ордеру від 13.05.2014 судом встановлено, що за користування земельною ділянкою відповідачем позивачці [PERSON] було виплачено орендну плату за 2014 рік в сумі 6885,00 грн, що також підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів в 2014 році (т.1, а.с. а.с. 163, 20). Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007 було укладено 26 квітня 2014, орендна плата відповідно до пункту 11 цього договору вноситься до 1 квітня наступного року, тому очевидним є те, що сплачена орендна плата в сумі 6885,00 грн стосувалася земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, площею 4,6566 га. З видаткового касового ордеру від 13.07.2015 судом встановлено, що за користування земельною ділянкою відповідачем позивачці [PERSON] було виплачено орендну плату за 2015 рік в сумі 9009,94 грн, що також підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів в 2015 році та відомістю на виплату орендної плати за 2015 рік, де в зведеній таблиці під номером «5» зазначена позивачка [PERSON] та міститься її підпис (т.1, а.с. а.с. 165, 21, 168). Оскільки відповідачем визнається несплата орендної плати після укладення договору позики за користування земельною ділянкою площею 2,3282 га, кадастровий номер 5324282200:00:006:0007, то сплачена орендна плата в сумі 9009,94 грн також стосувалася земельної ділянки кадастровий номер 5324282200:00:001:0611, площею 4,6566 га. На підтвердження виплати орендної плати за 2016 рік позивачем було надано видатковий касовий ордер №104 від 01.04.2017 про виплату [PERSON] орендної плати за 2016 рік та квитанцію №4/2 про приймання поштового переказу [PERSON] , м. Решетилівка грошових коштів в сумі 3709,95 грн (з урахуванням податку) (т.1, а.с.а.с.166, 167). Також на підтвердження виплати орендної плати за 2017 та 2018 роки позивачем було надано копію видаткового касового ордеру №69 від 29.03.2018 про виплату [PERSON] орендної плати за 2017 рік в сумі 3710,00 грн, копію фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» ПН 215688426655 про переказ [PERSON] , грошових коштів в сумі 3710,00 грн та копію видаткового касового ордеру №78 від 29.03.2019 про виплату [PERSON] орендної плати за 2018 рік в сумі 3710,00 грн і копію фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» ПН 215600426655 про переказ [PERSON] , грошових коштів в сумі 3710,00 грн (т.4, а.с.а.с.92-95). Таким чином, з огляду на вказані розрахунки орендна плата збільшувалась на більшу величину ніж індекс інфляції. Отже, в задоволенні позову про стягнення орендної плати за 2014 - 2018 роки слід відмовити. В свою чергу представник позивачки зазначав, що видатковий касовий ордер №104 від 01.04.2017 є неналежним доказом, оскільки відсутній підпис одержувача, а квитанція №4/2, як і фіскальні чеки, підтверджують лише відправлення коштів, а не їх отримання, крім того в квитанції не зазначено, що це за кошти та за який період ці кошти сплачувалися. Суд не може погодитися з такими доводами сторони позивача виходячи з таких підстав. Суд звертає увагу, що квитанція №4/2 містить прізвище « [PERSON] », суму орендної плати - 3673,22 грн, населений пункт «Решетилівка», дату «01.04.2017», що відповідає строку сплати орендної плати за попередній період, та підпис працівника підприємства поштового зв`язку. Так само копії фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта» ПН 215688426655 та ПН 215600426655 містять прізвище « [PERSON] », суми переказу 3665,35 грн та 3655,17 грн відповідно, дати 29.03.2018 та 29.03.2019, що також відповідають визначеним договором оренди строком сплати орендної плати. На підтвердження отримання позивачкою суми орендної плати відповідачем було надано довідку № 29 від 17.02.2022 за підписом директора ТОВ АФГ «Еліта» Черевишник С.О. та головного бухгалтера [PERSON] , відповідно до якої поштові перекази на виплату [PERSON] орендної плати за 2016 - 2018 роки не поверталися. Повідомлень, листів від оператора поштового зв`язку Укрпошта про неотримання отримувачем переказів, зокрема за закінченням терміну зберігання не надходило (т.4, а.с.164). Суд зазначає, що даний доказ не може беззаперечно доводити викладені в ньому обставини, оскільки він виготовлений відповідачем та залежить виключно від його волевиявлення. Однак, даючи йому належну оцінку в сукупності з іншими наданими доказами, судом береться до уваги вказана довідка № 29 від 17.02.2022. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). На підтвердження своїх заперечень щодо отримання орендної плати за 2016 - 2018 роки стороною позивача не було подано жодного доказу та не було заявлено клопотання, зокрема, про виклик свідків. При цьому для з`ясування питання щодо отримання орендної плати позивачкою ухвалою суду від 24 травня 2022 року її явку було визнано обов`язковою. Однак до початку судового засідання 02 серпня 2022 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про відмову від надання особистих пояснень, в якій вона посилалася на положення статті 63 Конституції України та статті 71 ЦПК України та зазначала, що відмовляється давати свідчення відносно себе по даній справі, всі аргументи викладені в позовній заяві. Зважаючи на викладене, суд вважає, що стороною відповідача було доведено належним чином виконання ним свого обов`язку про сплаті позивачці орендної плати за 2016 - 2018 роки, стороною ж позивача ці обставини спростовані не були. Відсутність підпису одержувача на видаткових касових ордерах, враховуючи, що грошові кошти направлялися поштовими переказами, не може свідчити про неналежність вказаних доказів. В той же час, враховуючи, що додатковою угодою від 20.11.2009 строк дії договору продовжено до 19 листопада 2019 року, тобто майже до кінця року, то за 2019 рік орендна плата повинна була бути виплачена позивачці [PERSON] в повному розмірі, чого однак зроблено не було. Розраховуючи суму заборгованості суд виходить з наступного. Як уже було зазначено судом, в договорі оренди сторони узгодили розмір орендної плати, який становить 1136,60 грн. За офіційними даними Державної служби статистики України індекс інфляції за 2019 рік становив 104,1%. З урахуванням індексу інфляції орендна плата в 2019 році мала б становити не менше 1183,20 грн (1136,60 х 104,1 %). З огляду на це на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню з відповідача орендна плата за 2019 рік в сумі 1183 (одна тисяча сто вісімдесят три) грн 20 коп. Сума, яка підлягає стягненню, визначена судом без сплати податків і обов`язкових платежів, оскільки вони підлягають стягненню при виплаті орендної плати у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідно до договору оренди земельної ділянки орендар сплачує орендну плату в строк до 1 квітня наступного року, тому розрахунок інфляції слід здійснювати з 01 квітня 2020 року по дату подачі заяви по дату подачі позову (заяви про збільшення позовних вимог). Таким чином, з відповідача ТОВ АФГ «Еліта» підлягають стягненню втрати від інфляції за час прострочення, які розраховується за формулою: (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період (Збитки від інфляції) = (Сума боргу) (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу). Сукупний індекс інфляції з квітня 2020 року по січень 2022 року помісячно становить 109,25% - 100,80% (квітень 2020 року) ? 100,30% (травень 2020 року) ? 100,20% (червень 2020 року) ? 99,40% (липень 2020 року)? 99,80% (серпень 2020 року) ? 100,50% (вересень 2020 року) ? 101,00% (жовтень 2020 року) ? 101,30% (листопад 2020 року) ? 100,90% (грудень 2020 року) ? 101,30% (січень 2021 року) ? 101,00% (лютий 2021 року) ? 101,70% (березень 2021 року) ? 100,70% (квітень 2021 року). Розрахунок: 1136,60 (сума боргу) х 109,25 % (сукупний індекс інфляції за час з 1 квітня 2020 року по 12 травня 2022 року) / 100 % - 1136,60 (сума боргу) = 105,14 грн. Три проценти річних від простроченої суми: 1136,60 х 3,00% / 100 % / 365 х 407 (кількість днів) = 38,02 грн. Щодо стягнення пені. Відповідно п. 4.11 у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим Договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від прострочення суми за кожен день прострочення. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. До суду позивачка із заявою про збільшення позовних вимог звернулася 13 травня 2021 року. Пеню слід розраховувати відповідно до даних, розміщених на офіційному сайті Національного Банку України, за період з 01 квітня 2020 року до 12 травня 2021 року із розміру невиплаченої орендної плати за 2019 рік в сумі 1136,60 грн наступним чином: за період з 01 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року: 1136,60 х 20,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 23 (кількість днів у періоді) = 14,32 грн; за період з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року: 1136,60 х 16,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 49 (кількість днів у періоді) = 24,41 грн; за період з 12 червня 2020 року по 04 березня 2021 року: 1136,60 х 12,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 266 (кількість днів у періоді) = 99,40 грн; за період з 05 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року: 1136,60 х 13,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 29 (кількість днів у періоді) = 11,74 грн; за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року: 1136,60 х 15,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 27 (кількість днів у періоді) = 12,61 грн. Всього - 14,32 + 24,41 + 99,40 + 11,74 + 12,61 = 162,48 грн. Таким чином з відповідача ТОВ АФГ «Еліта» на користь позивачки [PERSON] слід стягнути заборгованість за договорами оренди від 01 січня 2006 року №183 та №184 на суму 1442,24 грн, з яких сума основного боргу (не виплачена орендна плата за 2019 рік з урахуванням інфляції) - 1136,60 грн, пеня за прострочення сплати орендної плати - 162,48 грн, втрати від інфляції за час прострочення - 105,14 грн, три проценти річних від простроченої суми - 38,02 грн. В задоволенні іншої частини позовний вимог слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору від 22.08.2017 року вбачається, що позивачкою при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1376,45 грн (т.1, а.с.29). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 5085,28 грн, тобто 1,42% від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в розмірі 19,55 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона відповідача слід зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу відповідачем було долучено договір про надання правничої допомоги, рахунок на оплату, попередній розрахунок витрат на правничу допомогу. Так, 11 вересня 2021 року між відповідачем ТОВ АФГ «Еліта» та Адвокатське бюро «Юлії Дубинки» було укладено договір на надання правничої допомоги (далі - Договір) (т.1, а.с. 142) та надано ордер серія ПТ №152645 на надання правової допомоги ТОВ АФГ «Еліта» (т.1, а.с.124). Також стороною відповідача було подано копію свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1, а.с.146). Відповідно до п.п. 1.1. Договору, предметом даного договору є надання замовнику по цивільній справі №546/775/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про стягнення заборгованості з орендної плати та визнання розірваними договорів оренди земельних ділянок. Підпунктом 2.2 Договору визначено, що сторони домовилися та визначили. що розмір та оплата послуг виконавця за даним договором здійснюється в такому фіксованому розмірі та порядку: 4000,00 грн - сплачуються замовником протягом 3-х банківських днів з моменту підписання Договору сторонами на умовах попередньої оплати; 700,00 грн - сплачуються замовником за участь в кожному судовому засіданні при розгляді даної справи в Решетилівському районному суді Полтавської області. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. 11 вересня 2019 року Адвокатське бюро «Юлії Дубинки» прийняло від ТОВ АФГ «Еліта» за надану правничу допомогу грошові кошти в сумі 5400,00 грн, що підтверджується рахунком № 65 від 11.09.2019 (а.с. 21). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Враховуючи вищезазначене, те, що відповідачем не було заявлено клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, з огляду на положення ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто враховуючи, що позовні вимоги було задоволено на 1,42%, суд доходить висновку, що з позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта», понесені ним витрати у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 5323,32 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До закінчення судових дебатів представником позивачки адвокатом Грущанським В.О. суду було надану заяву про те, що стороною позивачки будуть подані протягом п`яти днів докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на це, питання щодо розподілу між сторонами витрат сторони позивача, пов`язаних з розглядом справи у виді витрат на професійну правничу допомогу в даному рішенні не вирішується. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial