Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 1 (Дніпровського алюмінієвого заводу), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Катерина Валеріївна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, в обгрунтування якого зазначив наступне. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала батьку померлого [PERSON] , після смерті якого [PERSON] спадщину прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі, спадкових прав не оформив. За відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв`язку з чим він просить суд визнати за ним право власності квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 20.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву; витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. копію спадкової справи № 26 за 2021 рік, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 18.07.2022 року на адресу суду надійшли копії матеріалів витребуваної судом спадкової справи та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, надана нотаріусом на запит суду. 29.07.2022 року представником відповідача подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не заперечує проти задоволення позову. Ухвалою суду від 01.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явися, представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує. Третя особа у судове засідання не з`явилася, суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін у справі, без фіксування судового процесу, на підставі долучених до матеріалів справи доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.06.2021 року, актовий запис № 626 (а.с. 15), який за життя був зареєстрований та постійно проживав у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відповідача (а.с.20). Поданими суду матеріалами підтверджено та визнано відповідачем, що право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 817 (а.с. 17), та який був батьком [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 502 (а.с. 13). Так, судом встановлено, що на підставі ордеру на квартиру № 812 серії А ІІ (а.с. 23) на ім`я [PERSON] , 1934 року народження, виданого на підставі рішення загальних зборів ЖБК-1 (ДАЗ) від 15.10.1978 року, було виділено квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 04.01.1979 року [PERSON] змінив ім`я „ [PERSON] на „ [PERSON] , актовий запис № 1 (а.с. 14). Відповідно до ст. 15 Закону України „Про власність від 1991 року, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України від 2003 року, передбачалось, що член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Факт сплати [PERSON] грошових коштів за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , підтверджується матеріалами справи та визнаний відповідачем (а.с. 20). Таким чином, [PERSON] за життя набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , однак не зареєстрував право власності на неї. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності за зазначену квартиру відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою № 302199050 від 07.06.2022 року (а.с. 133). Відповідно до ч. 3\~ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 69476715 від 15.07.2022 року інформація про наявність спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право власності на спадщину після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 45). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , таким чином став власником даної квартири. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.1993 року, виданого Орджонікідзевським ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 681 (а.с. 16). З матеріалів спадкової справи № 26/2021, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що спадкоємцем спадкового майна після померлого є позивач [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, який прийняв спадщину шляхом подання нотаріусу відповідної письмової заяви (а.с. 49), проте оформити спадкові права через нотаріальну контору не має можливості з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. від 07.06.2022 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (а.с.134-135). На підставі аналізу наданих суду доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину та є спадкоємцем після смерті [PERSON] , отже, на законних підставах набув права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 4 глави 10 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування\~також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України\~ передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, що за відсутності у позивача [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, обраний ним спосіб захисту спадкових прав, шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , передбачений законом і відповідає йому. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17\~Закону України\~„Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини \~підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним. За встановлених судом обставин, враховуючи позицію відповідача, який не заперечував проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved