Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва 21.09.2021 року надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є визнання припиненими трудові відносини між позивачем та ТОВ «Менталл». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що На підставі протоколу № 2 від «29» січня 2019 р. загальних зборів засновників TOB «Менталл» [PERSON] було призначено на посаду директора. 01.03.2019 р. на підтверджшия укладення трудового договору було видано відповідний наказ №3 про призначення директора та внесено відомості про позивача, як директора TOB «Менталл» до ЄДРПОУ, що підтверджується відповідною випискою з реєстру. 26.03.2021 р. позивачем на адресу TOB «Менталл», а також на адресу його учасників [PERSON] та TOB «КЕЙ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ 1» була направлена заява від 25.03.2021 р. про її звільнення з посади директора ТОВ «Менталл» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України з 30.04.2021 р. У відповідності до вимог п. 9.3 Статуту Товариства, п.І.ч.1 ст. 31 та положень ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Одночасно із надсиланням заяви про звільнення, позивачем, як директором TOB «Менталл», з дотриманням строку (30 днів до дати проведення загальних зборів) було надіслано на адресу учасників Товариства наказ № 1 від 25.03.2021 р. та повідомлення № 1 від 25.03.2021 р. про скликання загальних (позачергових) зборів учасників на 30.04.2021 р. з вимогою розглянути питання про звільнення її з посади директора TOB «Менталл» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 30.04.2021 року загальні збори учасників TOB "Менталл" не відбулися у зв`язку з неявкою на них учасників товариства. У зв`язку із вищевикладеним, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснень суду не надали. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених у ньому, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, на підставі протоколу № 2 від «29» січня 2019 р. загальних зборів засновників TOB «Менталл» [PERSON] було призначено на посаду директора. 01.03.2019 р. на підтверджшия укладення трудового договору було видано наказ №3 про призначення директора та внесено відомості про позивача, як директора TOB «Менталл» до ЄДРПОУ, що підтверджується витягом з реєстру. TOB «Менталл» діє на підставі Статуту, який затверджений протоколом установчих зборів учасників № 1 від 15.12.2017 р. 26.03.2021 р. [PERSON] на адресу TOB «Менталл», та на адресу його учасників [PERSON] та TOB «КЕЙ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ 1» була направлена заява від 25.03.2021 р. про її звільнення з посади директора ТОВ «Менталл» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України з 30.04.2021 р. Одночасно із надсиланням заяви про звільнення, [PERSON] , як директором TOB «Менталл», з дотриманням строку (30 днів до дати проведення загальних зборів) було надіслано на адресу учасників товариства наказ № 1 від 25.03.2021 р. та повідомлення № 1 від 25.03.2021 р. про скликання загальних (позачергових) зборів учасників на 01.11.2021 р. з вимогою розглянути питання про звільнення її з посади директора TOB «Менталл» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Всі направлені [PERSON] рекомендовані листи на адресу TOB «Менталл» та адреси його учасників були повернуті без вручення (закінчення терміну зберігання) і у заплановану дату - 30.04.2021 року загальні збори учасників TOB "Менталл" не відбулися, у зв`язку із неявкою на них учасників товариства, що підтверджується актом від 30.04.2021 р. Акт про визнання загальних зборів такими, що не відбулися було надіслано [PERSON] рекомендованими листами на юридичну адресу TOB «Менталл» та адреси його учасників - [PERSON] та TOB «КЕЙ ПРОПЕРИ МЕНЕДЖМЕНТ 1». Однак вказані поштові відправлення не були отримані та повернуті, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( частини перша статті 2 ЦПК України) Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені в статті 16 ЦК України та КЗпП України. Згідно зі статтею 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За змістом статті 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника, а саме, позивачем було зроблено все можливе, щоб належним чином та з додержанням строків повідомити учасників TOB «Менталл» про скликання загальних зборів, а саме: нею було надіслано листи з повідомленням про скликання Загальних зборів Учасників на відомі позивачу адреси учасників, які зазначені в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на дату формування та надсилання запрошення. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати припиненими трудові правовідносини [PERSON] з TOB «Менталл», у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем та ТОВ «Менталл», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту, як припинення трудових відносин між [PERSON] та TOB «Менталл» за власним бажанням працівника на підставі статті 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved