Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя та просив здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: виділити йому, позивачу, у власність Ѕ частину будинковолодіння [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,2459 га та земельну ділянку загальною площею 0,875 га, що знаходяться в с. Мишин Коломийського району Івано-Франківської області, а відповідачу [PERSON] виділити у власність Ѕ частину будинковолодіння [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,2459 га та земельну ділянку загальною площею 0,3041 га, що знаходяться в с. Мишин Коломийського району Івано-Франківської області. Свої вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачкою [PERSON] в шлюбі з 08.09.1988 р., котрого розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29.09.2014 р З часу розурвання шлюбу вониз відповідачкою спільного господарства не ведуть. Зазначив, що за час спільного подружнього проживання з відповідачкою [PERSON] ними було придбано нерухоме майно, а саме: на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 04 лютого 1998 року земельні ділянки в с. Мишин Коломийського району, площею 0,2459 га., 0,3041 га., 0,875 га., вартість яких становить в сумі 155 548 грн., а на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 травня 2005 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 126, 0 кв.м., житловою площею 78, 7 кв.м., вартість якого становить 189 190 грн. Земельні ділянки, що розташовані в с. Мишин Коломийського району, площею 0,2434 га., 0,2342 га., 0,0864 га. та житловий будинок [ADDRESS] , являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто його власністю та власністю його колишньої дружини - відповідачки [PERSON] . Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, реальний розподіл будинку зробити відповідно до висновку експерта № 12/05/21 від 12.05.2021 року, а саме варіант №1 поділу житлового будинку (за співвласником № 2). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник відповідача [PERSON] подав до суду письмові пояснення та клопотання, в якому просив справу вирішувати на погляд суду, врахувавши подані ним пояснення. Представник відповідача в письмових поясненнях наданих суду вказав, що згідно довідки від 26.07.2017 р №743 вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] є особистою власністю відповідача, відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, а саме: «Майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування» - оскільки будинок належить відповідачу в порядку спадкування. Дана довідка видана про те, що майно на [ADDRESS] належало бабусі - [PERSON] , 1909 р.н., яка померла [INFO] , актовий запис № 33, яка була головою колгоспного двору, а саме: житлового будинку 1934 року побудови, стайні, стодоли 1948 року побудови, літньої кухні 1975 року побудови, і після смерті [PERSON] перейшло по спадщині онучці відповідачу [PERSON] . На літній кухні у 2006 році був відкритий додатковий номер 22-а. Дане також підтверджується наданими суду: свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 13.06.1989 року; Свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 31.10.2000 року. Оскільки [PERSON] проживала у вказаному будинковолодінні разом із іншими співвласниками, то вона займалася його доглядом та ремонтом. Зазначив, що предметом поділу не можуть бути земельні ділянки, вказані в позовній заяві, оскільки вони не є спільною сумісною власністю подружжя на підставі п.5 ч.1 ст. 57 СК України, а саме: «Земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України». Земельні ділянки площею 0,0875 га., 0,3041 га. (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) є особистою приватною власністю відповідача, що підтверджується Державним актом на право приватної власності від 04.02.1998 року. Вони набуті відповідачем в межах норм безоплатної приватизації, що відповідно до ст. 121 ЗК України має бути не більше 2,0 га., а тому не підлягають поділу. Крім того,земельна ділянка площею 0,2459 га. (цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) є особистою приватною власністю відповідача, що підтверджується Державним актом на право приватної власності від 04.02.1998 року. Дана земельна ділянка набута відповідачем в межах норм безоплатної приватизації, що відповідно до ст. 121 ЗК України має бути не більше 0,25 га., а тому не підлягає поділу. Представник відповідача зазначив, що всі гроші, які відповідач отримувала від позивача фактично передавала його батькові - [PERSON] , оскільки позивач забезпечував ремонт будинку батька в [ADDRESS] . Як повідомила відповідач ремонтні роботи були закінчені влітку 2009 року і тільки після закінчення ремонту будинку в с. Стопчатів позивач зареєструвався в [ADDRESS] , хоча шлюб (який розірваний), укладений ще в 1988 році. Крім цього, як вбачається з платіжних документів, більшість переводів грошей була до 2009 року. Взявши до уваги пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України і, які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Із змісту положень глав 7 та 8 СК України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 08 вересня 1988 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 вересня 2014 року шлюб між похивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с.10). Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Мишинської сільської ради від 30.05.2025 року, будинковолодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності, частка 1/1 відповідачу [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Мишинської сільської ради № 92 від 26.05.2005 р., загальною площею 126,0 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., і складається з житлового будинку зазначеного літ. "А" - площею 126,0 кв.м., літньої кухні зазначеної літ. "Б ", стайні зазначеної літ. "В", навіс зазначений літ. "Г", вбиральні зазначеної літ. "У" (а.с. 11) . Вартість вказаного будинковолодіння станом на 07.04.2017 року становить 189 190 грн. згідно звіту про оцінку майна (а.с. 13-30). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7787313 від 15.07.2005 р. вище вказане будинковолодіння з господарськими будівлями та спорудами, зареєстроване в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 15.07.2005 р. на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 000873, виданого головою Мишинської сільської Ради народних депутатів 04.02.1998 р. відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,5640 га в с. Мишин для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, а саме: земельну ділянку площею 0,2434 га для обслуговування житлового будинку, а земельні ділянки площею 0,2342 га та 0,0864 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 31). Рішенням ХІV сесії четвертого демократичного скликання Мишинської сільської ради від 08.10.2004 року внесено зміни у вище вказаний державний акт та вирішено затвердити теодолітну зйомку земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] площею 0,2459 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та площею 0,3916 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32). Відповідно до звіту № 2317 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,2459 га, розташованої в с. Мишин Коломийського району, вартість даної земельної ділянки становить 87 950 грн. (а.с. 33-42). Відповідно до звіту № 2317 про експертну грошову оцінку вартість земельної ділянки, площею 0,3041 га, розташованої в с. Мишин Коломийського району становить 50 410 грн. (а.с. 49-58), а вартість земельної ділянки площею 0,0875 га - становить 17 188 грн. (а.с. 65-74). Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 12/05/21 від 12.05.2022 року будинок в [ADDRESS] технічно можливо поділити за розміром часток співвласників або з незначним відхиленням від часток, за будівельною готовністю, за технічним станом, за конструктивними рішеннями, за об`ємно-планувальними рішеннями будинку, в тому числі за умов здійснення перебудови та за іншими критеріями (а.с. 58-74). Розділити вказаний житловий будинок (будинковолодіння) відповідно до часток співвласників (1/2 та 1/2) та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва - технічно можливо. Експертом [PERSON] визначено два варіанти поділу житлового будинку. Згідно до 1 варіанту розподілу з незначним відхиленням від ідеальних часток Ѕ та Ѕ, а саме: співвласник № 1 - 56/100 частка, виділяється співвласнику № 1 з часткою Ѕ (зелена штриховка) в натурі Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , наступні приміщення в житловому будинку (зелений колір варіант № 1, додаток № 1 до висновку № 12/05/21), а саме: коридор №1-1, площею 7,2 м.кв., оціночною вартістю 15 758 грн.; ванна №1-2, площею 4,6 м.кв., оціночною вартістю 10 070 грн.; кімната №1-3, площею 20 м.кв., оціночною вартістю 43 782 грн.; кухня №1-4, площею 12,3 м.кв., оціночною вартістю 26 929 грн.; кімната №1-5, площею 16,9 м.кв., оціночною вартістю 36 999 грн., загальна площа яких становить 61 кв.м., загальна вартість - 133 538,00 грн., а також господарські будівлі та споруди: літня кухня № Б, оціночною вартістю 70 742 грн. , загальною вартістю 70 742 грн., а всього загальною вартістю 56/100 ч.по будинковолодінню - 204 280,00 грн.; -співвласник № 2 - 44/100 частка, виділяється співвласнику № 2 з часткою Ѕ (синя штриховка) в натурі Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] та наступні приміщення в житловому будинку (синій колір варіант № 1, додаток № 1 до висновку № 12/05/21), а саме: сходова № І площею 11,3 м.кв. оціночною вартістю 24 735 грн.; сходова № ІІ площею 5,6 м.кв. оціночною вартістю 12 256 грн.; кімната №1-6 площею 16,1 м.кв. оціночною вартістю 35 248 грн.; коридор №1-7 площею 6,3 м.кв. оціночною вартістю 13 793 грн.; кімната №1-8 площею 12,4 м.кв. оціночною вартістю 27 143 грн.; кімната №1-9 площею 13,3 м.кв. оціночною вартістю 29 116 грн., загальна площа яких становить 65 кв.м., загальна вартість - 142 291,00 грн., а також господарські будівлі та споруди: стайня № В, оціночною вартістю 8 382 грн., навіс № Г, оціночною вартістю 4 445 грн. та вбиральня № У, оціночною вартістю 2 504 грн., загальною вартістю - 15 331,00 грн., а всього загальною вартістю 44/100 ч.по будинковолодінню - 157 622,00 грн. Відповідно до додатку № 1 до висновку № 07/05/21 співвласнику № 1 та співвласнику №2 необхідно провести перелік будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування частинами будинку, а саме: закласти дверний проріз між приміщенням І-сходова площею 22,5 м.кв. та приміщенням 1-4 кухня площею 12,3 м.кв. (додаток №1 червоний колір), співвласнику №2 влаштувати приміщення кухні та ванни у приміщенні І-сходова або у приміщенні 1-6 кімната (а.с. 75). Згідно до 2 варіанту розподілу з незначним відхиленням від ідеальних часток Ѕ та Ѕ, а саме: співвласник № 1 - 41/100 частка, виділяється співвласнику № 1 з часткою Ѕ (зелена штриховка) в натурі Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , наступні приміщення в житловому будинку (зелений колір варіант № 2, додаток № 2 до висновку № 12/05/21), а саме: коридор №1-1, площею 7,2 м.кв., оціночною вартістю 15 758 грн.; ванна №1-2, площею 4,6 м.кв., оціночною вартістю 10 070 грн.; кімната №1-3, площею 20 м.кв., оціночною вартістю 43 782 грн.; кухня №1-4, площею 12,3 м.кв., оціночною вартістю 26 929 грн.; кімната №1-5, площею 16,9 м.кв., оціночною вартістю 36 999 грн., загальна площа яких становить 48,7 кв.м., загальна вартість - 106 609,00 грн., а також господарські будівлі та споруди: літня кухня № Б, оціночною вартістю 35 371 грн., стайня №В оціночною вартістю 4 191 грн., навіс №Г оціночною вартістю 2 222,50 грн., вбиральня №У оціночною вартістю 1 252 грн. (пропонується надати у спільне користування), а всього загальною вартістю 41/100 ч. по будинковолодінню - 149 646,00 грн. -співвласник № 2 - 59/100 частка, виділяється співвласнику № 2 з часткою Ѕ (синя штриховка) в натурі Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] та наступні приміщення в житловому будинку (синій колір варіант № 2, додаток № 2 до висновку № 12/05/21), а саме: кухня №1-4 площею 12,3 м.кв. оціночною вартістю 26 929 грн.; сходова № І площею 11,3 м.кв. оціночною вартістю 24 735 грн.; сходова № ІІ площею 5,6 м.кв. оціночною вартістю 12 256 грн.; кімната №1-6 площею 16,1 м.кв. оціночною вартістю 35 248 грн.; коридор №1-7 площею 6,3 м.кв. оціночною вартістю 13 793 грн.; кімната №1-8 площею 12,4 м.кв. оціночною вартістю 27 143 грн.; кімната №1-9 площею 13,3 м.кв. оціночною вартістю 29 116 грн., загальна площа яких становить 77,3 кв.м., загальна вартість - 169 220,00 грн., а також господарські будівлі та споруди: літня кухня № Б, оціночною вартістю 35 371 грн., стайня № В, оціночною вартістю 4 191 грн., навіс № Г, оціночною вартістю 2 222,50 грн. та вбиральня №У оціночною вартістю 1 252 грн. (пропонується надати у спільне користування), загальною вартістю 43 036,50 грн., а всього загальною вартістю 59/100 ч.по будинковолодінню - 212 256,50 грн. Відповідно до додатку № 2 до висновку № 07/05/21 співвласнику № 1 та співвласнику №2 необхідно провести перелік будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування частинами будинку, а саме: закласти дверний проріз між приміщенням 1-3 кімната, площею 20 м.кв. та приміщенням 1-4 кухня, площею 12,3 м.кв. (додаток №2 червоний колір), співвласнику №1 влаштувати приміщення кухні,для співвласника № 2 влаштувати приміщення ванни. Щодо земельних ділянок загальною площею 0,2459 га, 0,875 га та 0,3041 га в с. Мишин Коломийського району, встановити чи можливий реальний поділ та розробити варіанти розподілу вказаних земельних ділянок по Ѕ ідеальної частини неможливо, оскільки відсутній кадастровий номер. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що спірне будинковолодіння придбано сторонами під час шлюбу і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу. Виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи викладені експертом пропозиції щодо виділення двом співвласникам конкретних частин будинковолодіння суд погоджується із думкою позивача та його представника та вважає за доцільне визначення позивачу частки відповідно до вищезгаданого висновку експерта, а саме: варіант №1 поділу житлового будинку позивачу як співвласнику [ADDRESS] , а відповідачці варіант №1 поділу житлового будинку позивачу як співвласнику [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя. Тому, земельні ділянки загальною площею 0,0875 га та 0,3041 га в с. Мишин Коломийського району Івано-Франківської області, належать відповідачу [PERSON] на праві приватної власності та не підлягають поділу. Як визначено п.5 ч.1 ст. 57 СК України, земельна ділянка набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Такі самі норми містяться в ст. 120 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни і до ст. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. З цих підстав земельна ділянка загальною площею 0,2459 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель підлягає поділу між позивачем та відповідачем в ідеальній частці по Ѕ ч. вартістю 43 975 гривень (87950:2=43 975), для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, здійснює їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення суду обґрунтовується лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». При ухваленні рішення у даній справі суд враховує приписи Конституції України (ст.41) щодо гарантії права кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, з огляду на зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Що стосується заперечень відповідача щодо належності відповідачу спірного будинковолодіння на праві власності в порядку спадкування, то суд їх до уваги не приймає поскільки такі спростовуються вищенаведеними дослідженими у судовому засіданні доказами. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.109, 110, 112, 113 СК України, ст.120 ЗК України,

Outcome: partial