Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Позивачка 28 жовтня 2021 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 01 лютого 2014 року, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні стосунки та проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та згоду із заочним розглядом справи; просила залишити їй теперішнє прізвище (а.с.19). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України, відзив на позовну заяву суду не надав (а.с.33-34). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 01 лютого 2014 року (а.с.6), проте на час звернення до суду проживають окремо. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на взаємні відносини сторін, які наміру зберігати подружні відносини не мають, проживають окремо, тобто спільне господарство не ведеться, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, що, відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved