Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", про захист прав споживачів та стягнення коштів. Просить суд винести рішення, яким стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на її користь грошові кошти у сумі 8 933 гривень 23 копійки. Свою позовну заяву обґрунтовує наступним: 21.02.2021 року позивачка перебувала на території Республіки Польща, де у той же день здійснила переказ коштів своїй мамі - [PERSON] , у якої відкрито картковий рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", номер карткового рахунку - [NUMBER] . Кошти перераховувались з конвертацією з валюти країни перебування (Злотий) в українську гривню, 1 200.00 PLN -&gt; 8 933.23 UAH . При переказі була допущена помилка у номері карткового рахунку та кошти переказу були направлені іншому одержувачу, - сторонній для позивача особі, дані якої їй достовірно не відомі. Номер карткового рахунку одержувача - [NUMBER] . Є лише номер телефона - [NUMBER] та ім`я, - [PERSON] . Зателефонувавши та звернувшись з вимогою про повернення помилково отриманих грошових коштів, позивача було повідомлено, що кошти отримані, але всі його рахунки у банківських установах заблоковані через наявні виконавчі провадження, а тому повертати кошти він не буде. З вказаною особою позивачка не знайома, ніяких договорів з ним не укладалось, а тому жодних підстав для перерахування коштів не існувало. Позивачка одразу повідомила про помилку, яка сталась, відповідача по справі, але банк переказ не скасував та кошти не повернув. Тим більше відповідачу було відомо про арештовані рахунки одержувача коштів. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого), 2) шкода у випадку зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого), 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набування шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого, 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215свГ7), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з вищезазначеного, позивачка вважає, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 8933,23 гривень, набуті невідомою їй особою, з якою вона не пов`язана жодними договірними правовідносинами щодо такого майна, без правової підстави, а тому у цієї особи виникло зобов`язання перед нею повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим. Відповідач, знаючи про помилку, не повернув позивачці належні їй кошти та у добровільному порядку відмовляється повертати позивачці належні їй кошти, і тому вона вимушена була звернутись до суду. В судовому засіданні представник [PERSON] повністю підтримав та просив задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON] . Представник відповідача Мельникова Я.В. , як у своїх письмових поясненнях, так і у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими, незаконними, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.02.2021 року позивачка перебуваючи на території Республіки Польща, здійснила переказ коштів своїй мамі - [PERSON] , у якої відкрито картковий рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", номер карткового рахунку - [NUMBER] . Кошти перераховувались з конвертацією з валюти країни перебування (Злотий) в українську гривню, 1 200.00 PLN -&gt; 8 933.23 UAH . При переказі коштів позивачкою була допущена помилка у номері карткового рахунку, та кошти переказу були направлені іншому одержувачу, сторонній для позивача особі, дані якої їй достовірно не відомі. Номер карткового рахунку одержувача - [NUMBER] . Правовою підставою для пред`явлення позивачкою позову до АТ КБ „ПРИВАТБАНК" в порядку захисту прав споживачів стало те, що 21.02.2021 р. вона самостійно з рахунку який відкрито не у відповідача АТ КБ „ПРИВАТБАНК", переказала кошти на інший рахунок який відкрито у АТ КБ „ПРИВАТБАНК", та який вона визначила самостійно. Позивач вимагає, аби Банк повернув їй кошти (де-факто стягнути) суму перерахованих нею коштів з невідомого банку рахунку. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те що у зв`язку з помилковим перерахуванням коштів нею, на рахунок невідомої особи, вона вправі вимагати стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь грошові кошти, в розмірі, які були нею помилково перераховані через інший Банк. Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно із пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платником визначається особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання (формування) документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно з п, 33. 2 статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україну. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Водночас відповідно до приписів статей 1066, 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до приписів пункту 7.1.2 статті 7 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем по справі. Позивачка, як власник рахунку невідомого банку, здійснила 21.02.2021 р. о 17:18 год. операцію щодо переказу коштів на інший рахунок , які може здійснити лише власник рахунку, а не стороння особа, чи банк. У випадку спірної ситуації гроші повинні бути повернуті - не АТ КБ „ПРИВАТБАНК", чи будь яким іншим Банком, а саме особою яка набула їх безпідставно. Позивач має право подати позов до такої особи, але не до банка, що обслуговує картку отримувача, а також не обслуговує рахунок відправника. Отже, АТ КБ „ПРИВАТБАНК" у цій справі повинен бути третьою особою, як банк, що обслуговує картку отримувача, а не відповідачем по справі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ст.51ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Господарською процесуальною правоздатністю володіють усі фізичні та юридичні особи на підставі їхнього права на судовий захист у господарському суді своїх прав і законних інтересів. У цьому виражається нерозривний процесуальний зв`язок між процесуальною правоздатністю і здатністю мати матеріальні права та обов`язки. Особа наділяється процесуальною правоздатністю з метою захисту матеріальних прав і інтересів. Правоздатність у матеріальному праві - це здатність мати відповідні матеріальні права і нести обов`язки. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» не може бути відповідачем у справі, тому що не є суб`єктом права власності, та відповідно до закону не може мати матеріальні обов`язки по даній справі. Рахунок з якого перерахувала кошти позивач відкритий у іншому банку а відтак позивачка не є споживачем чи користувачем жодних послуг «ПриватБанка», в цій ситуації, і доказів цього суду не надано. Не зрозумілим залишається обраний позивачем спосіб захисту, так як жодні її права як споживача АТ КБ „ПРИВАТБАНК" не порушив оскільки кошти було переказано з рахунку іншого банку, набуття спірних коштів без достатніх правових підстав відповідачем також відсутнє так як кошти було перераховано на рахунок третьої невідомої особи а не на користь АТ КБ „ПРИВАТБАНК". В зв`язку з усім вищезазначеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Позивачем при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплачувався, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача». Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею ч.6 ст.141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь відповідача, а позивач був звільнений від сплати судового збору. За таких підстав, судовий збір у розмірі 908,00 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed