Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

16.06.2021 року представник позивача Білогородської сільської ради, яка діє в інтересах [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . З 04.03.2021 року малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області як діти із сім`ї, яка опинилися в складних життєвих обставинах. Мати - [PERSON] , [INFO] , в усній формі звернулася до Білогородської сільської ради з проханням влаштувати дітей до лікарні у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (температура, нежить, кашель). [PERSON] пояснила це тим, що вона на даний момент не має постійного місця проживання. Раніше проживала за адресою: [ADDRESS] разом з рідним братом. Квартира належить бабусі - [PERSON] . В зазначену квартиру на даний момент ні бабуся, ні рідний брат не пускають. Коштів на лікування дітей немає. Начальником служби у справах дітей та начальником відділу надання соціальних послуг було прийняте негайне рішення щодо влаштування дітей до КНП «Вишнівська міська лікарня» у дитяче відділення, про що було складено Акти проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15.02.2021 № 1 та № 2. Згідно з поясненням, наданим завідувачем відділення та медперсоналом лікарні, матері було запропоновано госпіталізування разом з дітьми, на що вона погодилась, але в той день мати залишила дітей та поїхала з лікарні (начебто за дитячими речами). Зі слів медичних працівників мати з`явилася ввечері з деякими речами, побула з дітьми 20 хвилин і поїхала знову. 16.02.2021 до лікарні мати повернулася під вечір і лягла спати. Працівники лікарні розбудили матір і попросили здійснювати догляд за дітьми, нащо мати відповіла нецензурною лексикою. Також мати [PERSON] відмовилася здавати необхідні аналізи для госпіталізації її разом з дітьми. В лікарні мати вела себе неадекватно, на зауваження медперсоналу не реагувала, за дітьми догляд не здійснювала. Розглянувши клопотання начальника служби у справах дітей Білогородської сільської ради про невідкладне відібрання дітей у батьків від 17.02.2021 року, відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пп. 2 п. 1 ст. 164. Сімейного кодексу України, п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, у зв`язку з виникненням загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей, виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області прийнято рішення № 19 від 18.02.2021 року «Про негайне відібрання дітей у батьків». За направленням служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації від 19.02.2021 року № 453/01-18 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації для дітей «Отчий дім». Представник позивача вказує, що [PERSON] не має постійного місця проживання, не працює, не виконує належним чином батьківські обов`язки, ігнорує попередження щодо наслідків невиконання батьківських обов`язків. Як вбачається в листі, наданому відділом соціальних послуг Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.04.2021 року № 1, мати - [PERSON] характеризується як безвідповідальна, веде нездоровий спосіб життя, зловживала алкоголем в присутності її малолітніх дітей, приводила в квартиру незнайомих чоловіків, діти часто бували голодні, не виконувала належним чином батьківські обов`язки. Неодноразово до сім`ї [PERSON] приїздили працівники поліції, соціальні працівники, які фіксували вищезазначені факти та неодноразово проводили бесіди з нею щодо виконання матір`ю батьківських обов`язків та створення належних санітарних умов для проживання, виховання та навчання малолітніх дітей. Відповідно до довідки, виданої Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім» від 21.04.2021 року № 51 мати - [PERSON] за час перебування дітей в центрі відвідувала їх 2 рази, діти на контакт з матір`ю не йшли. Крім того, мати не зверталася до служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області щодо повернення дітей. На комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області розглянуто питання щодо повернення дітей або позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та прийнято відповідне рішення від 22.04.2021 року (протокол № 1). Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей від 25.05.2021 № 53/1. При складанні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було враховане наступне. Представник позивача зауважує, що вищезазначене свідчить, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками, не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітніх дітей, свідомо ухиляється від спілкування з ними, причому робить це без поважних причин, чим порушує вимоги ст. ст. 150, 152, 155, 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину. Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 25.05.2021 року № 53/5 затверджено висновок про доцільність повернення батькові [PERSON] малолітніх дітей. 28.05.2021 року діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були передані батькові [PERSON] (акт про факт передачі дітей від 28.05.2021 року). На підставі вище наведеного, представник позивача просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 28.07.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п. п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З 04.03.2021 року малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області як діти із сім`ї, яка опинилися в складних життєвих обставинах. Начальником служби у справах дітей та начальником відділу надання соціальних послуг було прийняте рішення щодо влаштування дітей до КНП «Вишнівська міська лікарня» у дитяче відділення, про що було складено Акти проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15.02.2021 № 1 та № 2. Розглянувши клопотання начальника служби у справах дітей Білогородської сільської ради про невідкладне відібрання дітей у батьків від 17.02.2021 року, відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пп. 2 п. 1 ст. 164. Сімейного кодексу України, п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, у зв`язку з виникненням загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей, виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області прийнято рішення № 19 від 18.02.2021 року «Про негайне відібрання дітей у батьків». За направленням служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації від 19.02.2021 року № 453/01-18 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації для дітей «Отчий дім». Як вбачається в листі, наданому відділом соціальних послуг Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.04.2021 року № 1, мати - [PERSON] характеризується як безвідповідальна, веде нездоровий спосіб життя, зловживала алкоголем в присутності її малолітніх дітей, приводила в квартиру незнайомих чоловіків, діти часто бували голодні, не виконувала належним чином батьківські обов`язки. Відповідно до довідки, виданої Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім» від 21.04.2021 року № 51 мати - [PERSON] за час перебування дітей в центрі відвідувала їх 2 рази, діти на контакт з матір`ю не йшли. Докази звернення [PERSON] до служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області щодо повернення дітей у матеріалах справи відсутні. На комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області розглянуто питання щодо повернення дітей або позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та прийнято відповідне рішення від 22.04.2021 року (протокол № 1). Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей від 25.05.2021 року № 53/1. Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 25.05.2021 року № 53/5 затверджено висновок про доцільність повернення батькові [PERSON] малолітніх дітей. 28.05.2021 року діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були передані батькові [PERSON] , що підтверджується актом про факт передачі дітей від 28.05.2021 року. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач не надала жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав та відсутності її вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітніх дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача до суду також свідчить про її байдужість до долі дітей. З огляду на наведене, судом було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своїх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про своїх дітей та займатись їх вихованням. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, вона має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин суд, враховуючи Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 25.05.2021 року № 53/5 затверджено висновок про доцільність повернення батькові [PERSON] малолітніх дітей, вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2021 року до досягнення ними повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved