Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

Адвокат Жмакіна Н.В. яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до ТОВ "Кошельок", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., в якому просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Золотих О.О. № 12813 від 17.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Кошельок" заборгованості у розмірі 21506 грн 00 коп., таким що не підлягає виконанню; 2) стягнути з ТОВ "Кошельок" на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову представником зазначено, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 12813 від 17.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Кошельок" заборгованості у розмірі 21506 грн 00 коп. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що позивач є боржником за Кредитним договором № 3341702208-435461 від 18.08.2021. Позивач вважає, виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачем були виконанні умови кредитного договору та позивачу надані кредитні кошти у розмірі 6500 грн. Позивач не виконала умови договору щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів. 17.12.2021 відповідач звернувся до приватного нотаріуса за виконавчим написом. Під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом було перевірено наявність всіх необхідних документів для його вчинення, тобто підстави позову є необґрунтованими. Крім того, зазначено, що представник позивача не надав доказів сплати послуг на правничу допомогу та опису виконаних робіт, у зв`язку з чим в їх стягненні слід відмовити. Треті особи, які належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, пояснень з приводу поданого позову до суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи в наявності достатньо доказів для вирішення справи по суті, надання відзиву відповідачем, не надання позивачем відповіді на відзив, відсутність клопотань, які перешкоджають розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 17.12.2021\~Приватним нотаріусом\~Золотих О.О.\~вчинено Виконавчий\~напис №\~12813\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ "Кошельок"\~заборгованості за Кредитним договором № 3341702208-435461 від 18.08.2021, укладеним між позивачем та відповідачем. 18.08.2021 між ТОВ "Кошельок" та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3341702208-435461. Відповідно до Договору позивач отримала кредит в розмірі 6500 грн. Вказаний договір нотаріально не посвідчений. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліком документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Судом встановлено, що приватний нотаріус під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час його застосування, а саме 17.12.2021, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 17.12.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. В матеріалах справи наявний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3341702208-435461 від 18.08.2021, з якого вбачається, що він нотаріально не посвідчений. Отже, враховуючи, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, при цьому кредитний договір не був посвідчений нотаріально, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доводи відповідача, які викладені у відзиву щодо наявності у нотаріуса усього переліку документів, які були необхідні для вчинення виконавчого напису, не спростовують вищенаведених висновків суду та є юридично не вирішальними. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 992, 40 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.2434233131.1 від 25.01.2022 та № 0.0.2434235000.1 від 25.01.2022, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1488,60 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження вимог про стягнення правничої допомоги до матеріалів справи було надано: копію договору № 11/01-02 про надання правничої допомоги в цивільній справі від 11.01.2022; акт приймання-передачі наданих послуг від 25.01.2022 з якого вбачається об`єм наданих правничих послуг та квитанцію № 57 від 25.01.2022 про перерахування 2000 грн. [PERSON] адвокату Жмакіній Н.В. за договором № 11/01-02 від 11.01.2022. Таким чином, суд дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. документально підтверджені, а тому мають бути стягненні з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про відсутність документально підтверджених доказів оплати позивачем послуг адвоката та об`єму наданих послуг спростовуються судом на підставі вищенаведених досліджених доказів. Також, суд вирішує питання щодо заходів забезпечення позову відповідно до положення ч.7 ст.158 ЦПК України.

Outcome: approved