Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права власності на 7/32 частин в житловому будинку по [ADDRESS] та визнання за ним права власності, посилаючись на те, що сторони по даній справі є співвласниками вказаного нерухомого майна та частка відповідача є незначна, останній там не проживає, а виділити його частку в натурі фактично неможливо. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що у господарстві на даний час ніхто не проживає, оскільки будинок потребує капітального ремонту. Позивач проживає у своєї свекрухи, а літом у вищевказаному будинку. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивач у будинку по [ADDRESS] не проживає. У відповідача іншого житла крім вищевказаного будинку немає. Свідок [PERSON] суду дав показання, що він ремонтував дах в спірному будинку на прохання позивача. Останній сказав йому, що це його будинок, однак він там не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що він є сусідом позивача. Йому відомо, що у будинку по [ADDRESS] проживала мати позивача та відповідача. Він знає, що [PERSON] допомагав по господарству матері, садив город, косив траву, рубав дерева. Також останній здійснював похорон матері. На даний час позивач проживає по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що вона живе по сусідству із господарством по [ADDRESS] . Їй відомо, що догляд за вищевказаним господарством здійснює позивач, відповідача вона там не бачила. На даний момент у вказаному господарстві ніхто не проживає. Також їй відомо, що [PERSON] зробив газопостачання в будинку, поставив паркан та хвіртку, білив будинок. Свідок [PERSON] суду дала показання, що вона проживає по сусідству із спірним господарством. На даний час у вказаному господарстві ніхто не проживає. Їй відомо, що [PERSON] приблизно два з половиною роки назад проживав у вищевказаному будинку. Також вона знає, що позивач там обробляє город. Свідок [PERSON] суду дав показання, що він є сином відповідача. У 2019 році у його батька стався інсульт та він переїхав проживати у господарство своїх батьків по [ADDRESS] , оскільки до того проживав в м.Чернівці, а з його матір`ю вони як чоловік та жінка не співмешкають. Згодом в листопаді 2021 року в батька знову стався інсульт та він забрав його назад додому. Батько дуже полюбляє пити воду із криниці, яка викопана у батьківському дворі. Йому відомо, що позивач обробляв город у вищевказаному господарстві. Він із батьком особисто проводили газопостачання в будинку по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду дала показання, що вона є невісткою відповідача. Їй відомо, що останній після того як в нього стався інсульт переїхав проживати у господарство, яке належало його батькам по [ADDRESS] . Восени 2021 року у її тестя знову стався інсульт та вони забрали його до себе додому, та він не ходить. Тесть дуже полюбляє пити воду з батьківського колодязя, а тому вони йому регулярно її приносять. Їй відомо, що [PERSON] обробляв город у вищевказаному господарстві. На даний час квартиру по [ADDRESS] тесть подарував сину інваліду, а квартиру по [ADDRESS] сину [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №197913917 від 28.01.2020 року за відповідачем зареєстроване право власності на 7/32 частин господарства по [ADDRESS] . В свою чергу за позивачем зареєстровано право власності на 25/32 частин вищевказаного господарства, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №201693028 від 25.02.2020 року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~статті 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що конструкція статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. (Висновок Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 295/16279/16-ц від 05.11.2020 року). Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді в господарстві по [ADDRESS] ніхто не проживає. Частково за ним доглядає позивач (обробляє город, ремонтує будинок), частково відповідач та його родина (дрібний ремонт по дому, провели газопостачання), що підтвердили свідки. Позивач посилається на те, що 7/32 частин господарства по [ADDRESS] , які належать відповідачу, не можуть бути виділені в натурі, що дійсно підтверджено висновком інженерно-технічної експертизи №245 від 18.04.2018 року СП «Західно-Український екпертно-консультативний центр», оскільки належні на таку частку 10,43 квадратних метри площі житлового будинку не відповідають санітарним нормам для окремої ізольованої квартири. Таким чином, позивачем було доведено факт того, що частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі, що може бути однією з підстав для припинення частки останнього. В свою чергу суду не було доведено того, що припинення такої частки для відповідача не спричинить для нього та членів його сім`ї істотної шкоди. Судом встановлено, що даний будинок є батьківською хатою обох сторін по справі, а тому він носить не тільки матеріальну цінність для них обох, але й певну духовну цінність, зокрема як спомин про батьків та дитинство, щасливі роки проведеного ними разом часу. Крім того, [PERSON] проживає по [ADDRESS] , тобто його господарство межує із спірним господарством, та з показів свідків було встановлено, що він полюбляє пити воду із криниці вказаного двору. Враховуючи тривалі конфліктні відносини, які на даний час склалися між братами, відповідач скоріш за все буде позбавлений можливості пити воду із батьківської криниці у випадку втрати частки у даному дворі. Щодо наявності у відповідача квартири по [ADDRESS] та Ѕ частки в квартирі по [ADDRESS] , то дійсно цей факт підтверджений інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28.01.2020 року, однак з показів свідка [PERSON] було встановлено, що її тесть вже біля двох років тому подарував ці об?єкти своїм синам. Позивачем не було спростовано дану обставину письмовими доказами, а тому у суду немає підстав не довіряти даному свідку в цій частині показань. Наявність у відповідача права власності на частку у дворі по [ADDRESS] , яка не оформлена документально в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, жодним чином не може свідчити про те, що припинення права власності на частку у батьківському дворі не завдасть йому істотної шкоди. В свою чергу з показів свідків було встановлено, що [PERSON] зі своєю дружиною як чоловік та жінка спільно не проживають тривалий час, а з врахуванням того, що він останнім часом після перенесених інсультів майже не ходить, ця обставина ставить під сумнів можливість його проживання у дворі по [ADDRESS] разом із дружиною. Крім того, сам факт втрати частки для відповідача носить більше нематеріальну втрату, а тому під час такої оцінки враховувати наявність у нього іншого нерухомого майна, на що посилається позивач, є недоречним. Позивач в позові не посилається на інші обставини, які передбачені в ч.1 ст. 365 ЦК України, як на підставу своїх вимог, а тому суд з врахуванням принципу диспозитивності не оцінює їх на предмет доведення. Таким чином, вважаю, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю обставини того, що позбавлення частки власності відповідача не спричинить істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї. З врахуванням вищевикладеного, приходжу до висновку, що відповідач не може бути позбавлений своєї власності, оскільки це не відповідає як інтересам суспільства та умовам, які передбачені законом і загальним принципам міжнародного права. Враховуючи те, що позивачем було сплачено на депозитний рахунок суду вартість 7/32 частин, то у зв`язку із відмовою в задоволенні позову вказані кошти слід повернути позивачу. На підставі ст.365 ЦК України, суд

Outcome: dismissed