Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить суд встановити факт її проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначає, що вона народилась [INFO] на території України - м Василівка Запорізької області. Її батьками були [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , громадяни України. Паспорта громадянина України вона не отримувала. 11 лютого 2022 року вона звернулась до Прилуцького відділу управління ДМС України в Чернігівській області із заявою щодо первинного оформлення паспорта громадянина України. Але їй було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України з підстав не підтвердження її належності до громадянства України, а саме того, що вона на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року проживала на території України. Її батьки з моменту її народження і до цього часу проживають на території України, є громадянами України, мають паспорти та зареєстроване місце проживання на території України. Заявник не має можливості іншим шляхом отримати паспорт громадяни на України, крім звернення до суду із даною заявою. Тому [PERSON] просить суд встановити факт, що вона постійно проживала в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року. Ухвалою від 01 серпня 2022 року відкрито провадження за заявою та призначено судове засідання на 16 серпня 2022 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали і просили задовольнити, оскільки заявник не може іншим шляхом отримати паспорт громадянина України, ніж встановлення факту її постійного проживання на момент прийняття Закону України «Про громадянство України», який прийнятий 13 листопада 1991 року. В цей час заявник була малолітньою дитиною і проживала разом із своїми батьками - громадянами України_ на території України в Дніпропетровській області. На даний час заявник [PERSON] близько чотирьох років проживає в с Корінецьке. У Прилуцькому відділі ДМС заявнику було відмовлено у видачі паспорту громадянина України саме з підстави того, що нею не підтверджена та обставина, що вона проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року. Представник заінтересованої особи - Прилуцького відділу управління ДМС України в Чернігівській області - в судове засідання не з`явився, хоча були повідомлені належним чином, матеріали справи містять поштову розписку про повідомлення заінтересованої особи про час і місце судового розгляду, будь яких заяв, клопотань чи заперечень проти заяви від представника заінтересованої особи до суду не надійшло. Тому суд, за згодою учасників справи, ухвалив провести судовий розгляд без участі належним чином повідомленого представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м Василівка Запорізької області. В графі «Батько» зазначено [PERSON] , громадянин України, в графі «Мати» - [PERSON] , громадянка України. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.10.2016 (запис відновлено) (а.с.9). Мати заявника [PERSON] , [INFO] , народилась в смт Магдалинівка Дніпропетровської області, є громадянкою України, зареєстрована на території України згідно копії паспорту громадянина України (а.с. 11-13). Батько заявника [PERSON] , [INFO] , народився в смт Магдалинівка Дніпропетровської області, є громадянином України та зареєстрований на території України згідно копії паспорту громадянина України (а.с. 14-17). Згідно довідки Прилуцького відділу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області [PERSON] , 1990 р.н., уродженка смт Василівка, 11.02.2022 року подала в Прилуцький відділ ДМС документи на оформлення паспорта громадянина України (а.с.10). Листом від 08.06.2022 року начальник Прилуцького відділу ДМС повідомила [PERSON] про те, що за результатами перевірки її особу встановлено, але не підтверджено належність до громадянства будь-якої держави і відповідно до пп 1 п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадяни на України заявнику відмовлено в оформленні паспорта громадяни на України (а.с.8). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України необхідно керуватися, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і названого Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою) та їх постійного проживання на території України. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. В судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, будучи малолітньої особою віком один рік, дійсно постійно проживала на території України разом з батьками - громадянами України - в смт Магдалинівка Дніпропетровської області, що підтверджується зібраними та дослідженими під час судового розгляду справи документами та показами свідка [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому статтями 315-319 ЦПК України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявником надано належні та допустимі докази для доведення факту її постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. У даному випадку судові витрати необхідно залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved