Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

У травні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07.12.2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до АТ «Українська залізниця» та визнано наказ про звільнення [PERSON] протиправним та скасовано його; поновлено [PERSON] на посаді заступника директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Однак відповідачем зазначене рішення суду умисно не виконувалось в частині поновлення позивача на посаді, у зв`язку з чим [PERSON] був поновлений на посаді лише 28.03.2022 року, тобто через 75 днів з моменту ухвалення рішення суду. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді, на підставі ст. 236 КЗпП України, у розмірі 306\~817, 50 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000, 00 грн. Відповідач позов не визнав, про що виклав свої заперечення у відзиві на позовну заяву. Так, вказує, що в затримці виконання рішення суду немає вини АТ «Українська залізниця», оскільки була відсутня трудова книжка позивача, і він особисто не подав заяву про поновлення його на роботі, не висловив бажання стати до роботи та не з`явився до регіонального відділу; позивач не звертався до органів державної виконавчої служби задля примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі, тож відсутні підстави виконувати таке рішення і поновлювати позивача на посаді; відсутні підстави для нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, оскільки в Україні діє воєнний стан і триває збройна агресія, що є форс-мажорною обставиною; для обчислення розміру середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати, що встановлений в рішенні суду першої інстанції про поновлення на посаді; позивачем не вказано у позовній заяві про відрахування обов`язкових платежів і податків, а витрати на правову допомогу є завищеними та не підтверджуються належними доказами. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2022 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. 25.05.2022 року недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року ухвалено проводити судове засідання за участі представника відповідача в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, проте відмовився надати детальні пояснення та не відповідав на питання учасників справи та суду. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення позивача та представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року по справі № 932/4225/21 позовні вимоги [PERSON] до АТ «Українська залізниця», про визнання наказу незаконним та скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного товариства\~«Українська залізниця» від 05.05.2021 року № 4 про звільнення [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Поновлено [PERSON] на посаді заступника директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2021 року по 07.12.2021 року у розмірі 371266, 28 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року, вищевказане рішення суду залишено без змін. Згідно наказу АТ «Українська залізниця» № 107/ос від 28.03.2022 року, [PERSON] поновлено на посаді заступника директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», з 06.05.2021 року. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей остаточного і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист основоположних прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Суд вказує, що обов`язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення незаконного звільненого працівника, є безумовним, тобто роботодавець зобов`язаний видати відповідний наказ, не очікуючи, коли закінчиться війна, або коли працівник звернеться із відповідною заявою чи принесене оригінал трудової книжки. Виконання такого рішення також не пов`язано із інститутом примусового виконання, оскільки поновлення незаконно звільненого працівника повинно відбуватись негайно, або у найкоротший термін. Слід відмітити, що представники відповідача брали участь в судовому засіданні під час оголошення рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді, а відтак АТ «Українська залізниця» та їх представники були обізнані про це рішення, тому керівництво відповідача зобов`язані були поновити позивача на посаді. Однак, з вини АТ «Українська залізниця», наказ про поновлення [PERSON] на посаді було видано лише 28.03.2022 року, тобто через 110 календарних днів (75 робочих днів) з наступного дня після проголошення рішення. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, беручи до уваги, що поновлення [PERSON] на попередній посаді відбулось із затримкою на 75 робочих днів, суд вважає, що за цей період власник або уповноважений орган зобов`язаний компенсувати позивачу середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду. При цьому суд враховує, що середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення таких виплат обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (ч. 1 ст. 233 КЗпП України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року по справі № 932/4225/21 було встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] , який становить 2419, 72 грн. Період невиконання судового рішення складає з 08.12.2021 року по 28.03.2022 року, тобто 110 календарних днів, а робочих дній 75. Отже, сума компенсації за прострочення виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді, складає (75 Х 2\~419, 72 грн.) = 181\~479, 00 грн. Розрахунок середньої заробітної плати, що наданий позивачем, є арифметично невірним, оскільки для обчислення необхідно використовувати інформацію про заробітну плату, надану АТ «Українська залізниця», а також враховувати всі періоди нарахування заробітної плати. У рішенні суду про поновлення позивача на роботі, такий факт встановлений, тож суд використовує розмір середньоденної заробітної плати, який вказаний у рішення суду. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, у розмірі 181\~479, 00 грн. Доводи відповідача визнаються необґрунтованими і відхиляються судом, оскільки обов`язок відповідача виконати рішення суду полягає лише у виданні наказу про поновлення працівника на попередній посаді. Відповідачем не надано жодного доказу, що діяли обставини непереборної сили, або інші поважні обставини, які б не дозволяли вчинити цю дію. Суд враховує, що видання наказу про поновлення працівника на роботі є вольовим актом на виконання рішення суду, однак видання такого локального нормативного акту не є складним та не потребує значних зусиль чи витрачання часу. Навіть якщо працівник у день видання акту про поновлення не з`явився на роботі, або не надав копію трудової книжки, це не звільняє роботодавця від обов`язку поновити такого працівника, а в подальшому надіслати йому повідомлення рекомендованим листом про необхідність явитись до робочого місця та надати трудову книжку. Також суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивач не звертався із заявою про примусове виконання судового рішення, оскільки виконання рішення про поновлення працівника на посаді підлягає негайному виконанню власником або уповноваженим органом, і такі рішення не виконуються примусово. Водночас відповідач все ж таки добровільно виконав це рішення, хоча й з певною затримкою, що свідчить про розуміння ним свого обов`язку. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000, 00 грн., суд вважає такі витрати значно завищеними, оскільки спір є незначної складності, тому доцільно стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial