Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись, що вона, її брат [PERSON] та її дядько [PERSON] являються співвласниками будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані колишня дружина брата [PERSON] та її діти: повнолітній [PERSON] , малолітні [PERSON] , [PERSON] , які з січня 2012 року у будинку не проживають, не вносять плату за житлово-комунальні послуги, добровільно знятись з реєстрації не бажають, чим перешкоджають їй повноцінно користуватись своєю власністю. Фактично відповідачі проживають в [ADDRESS] . Просила визнати [PERSON] , [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Остахов П.В. позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та його уповноваженого представника, третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Установлено, що позивачу [PERSON] належить 1/3 ч. житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 22.04.2016 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори, 1/6 ч. вказаного будинку належить [PERSON] згідно довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради №1079 від 27.08.2021 та 1/3 ч. згідно витягу про державну реєстрацію прав від 19.11.2010 [PERSON] . Як слідує з довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.08.2021 року за №1086 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про не проживання за місцем реєстрації № 1136 від 08.09.2021, виданої виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] 1975 року народження, [PERSON] 2003 року народження, [PERSON] 2011 року народження та [PERSON] 2013 року народження не проживають за місцем реєстрації в [ADDRESS] з 01.01.2012 по теперішній час. Отже, з січня 2012 року і по даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] не користуються жилим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких вони не користується спірним житлом, в судовому засіданні не встановлено. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, чим перешкоджають позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, оскільки були відсутні в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом не встановлено. Щодо позовної вимоги про визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Частинами четвертою, шостою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] з народження зареєстровані але не проживають в спірному будинку, а проживають з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Однак факт їх не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом, оскільки малолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання Як вказано в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Таким чином, позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Outcome: partial