Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] у позивача та відповідача народилась дитина - донька - [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалося, сторони мешкають окремо, з малих літ, а саме з жовтня 2013 року, донька мешкає разом з батьком, позивачем по справі. Донька перебуває у позивача на утриманні, всі питання та турботи, які виникають під час виховання доньки, вирішуються позивачем самостійно, донька відвідує школу, опікується нею позивач, позивач створив дитині гарні умови для життя, всіляко сприяє її духовному та фізичному розвитку, дитина мешкає разом з батьком в комфортному та придатному для життя житлі. Позивач мешкає разом з дитиною та родиною за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі мешкає за адресою: [ADDRESS] , народила другу дитину, має іншу родину та мешкає окремо, жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою позивач не чинить, але, на жаль, позивач та відповідач не можуть самостійно домовитися щодо місця проживання дитини, про спосіб та участь у вихованні доньки, позивач вважає, що донька має проживати разом з ним за однією адресою. Позивач забезпечує належний рівень виховання та утримання малолітньої дитини, її повноцінний соціально-правовий захист та виконання всіх цивільних обов`язків щодо дитини у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач матеріально забезпечений, здійснює господарську діяльність, зареєстрований як фізична особа - підприємець, має стабільний дохід, має всі можливості задля виховування доньки, комфортні умови для проживання, позивач не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не має жодних зауважень з боку органів опіки та піклування. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання від представника позивача та від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Відповідач до початку розгляду справи надала заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні та з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія № [NUMBER] , актовий запис № 588 (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9), за місцем реєстрації матері [PERSON] (а.с. 13). Як встановлено з висновку, складеного Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Виконкому Криворізької міської ради від 12.07.2022 року, 11.07.2022 року фахівцем із соціальної роботи КМЦСССДМ Центрально-Міського району [PERSON] , здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , з метою перевірки умов проживання родини. За вказаною адресою проживає сім`я гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] , які мають на вихованні сина - [PERSON] , [INFO] та доньку від попереднього громадянського шлюбу гр. [PERSON] - малолітню [PERSON] , [INFO] (навчається в КЗШ № 8, 8 клас). В ході відвідування було з`ясовано, родина гр. [PERSON] , мешкає в чотирикімнатній приватній квартирі. Умови проживання задовільні, діти забезпечені всім необхідним. [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Жінка має іншу родину, та мала на вихованні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] зловживала алкогольними напоями, з квітня 2018 року родина [PERSON] перебувала на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах в КМЦСССДМ Металургійного району. З вересня 2013 року малолітня [PERSON] проживає разом з батьком. Гр. [PERSON] , разом із дружиною, увесь цей час утримують, доглядають та виховують дівчинку. Суд також приймає до уваги, що відповідачка у повному обсязі визнала обставини, викладені позивачем у його позовній заяві, а тому зазначені обставини суд вважає доведеними. Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків, місце проживання дитини у віці від 10 років до 14 років визначається за згодою батьків та дитини, місце проживання дитини, яка досягла 14 років визначається нею самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким і з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними маже вирішуватися органом опіки або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання доньки з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, через що, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Стосовно розподілу судових витрат, враховуючи вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог судового збору в розмірі 496,20 грн., інша половина судових витрат в розмірі 496,20 грн. має бути компенсована з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved