Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-03 00:00:00

28 червня 2022 року позивач Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі АТ «УКРСИББАНК», банк) звернувся до суду із позовом, який був надісланий засобами спецзв`язку 23 червня 2022 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання боржником, а саме трьох відсотків річних у розмірі 1359, 63 швейцарських франків. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11032390000 від 23 серпня 2006 року відмовлено. Надалі, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11032390000 від 23 серпня 2006 року у розмірі 31966,28 швейцарських франків та пеню в розмірі 3818,56 грн. Зазначене рішення не виконувалось боржником тривалий час, погашення боргу за рішенням здійснювалось з 12 вересня 2019 року та у повному обсязі відбулося лише 29 грудня 2020 року, зокрема 12 вересня 2019 року погашено 17,62 шв. франків, 26 грудня 2019 року 59,16 шв. франків, 03 квітня 2020 року 65,17 шв. франків, 03 липня 2020 року -51,22 шв. франків, 04 вересня 2020 року 33,96 шв. франків, 29 вересня 2020 року 16,73 шв. франків, 30 вересня 2020 року 16000 шв. франків, 29 грудня 2020 року 15722,42 шв. франків. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання боржником позивач вважає, що має право стягнути з нього три відсотки на підставі ст.\~625\~ЦК України за період з 14 червня 2019 року по 29 грудня 2020 року, за останні три роки, що передують зверненню до суду з цим позовом, відповідно до розрахунку, наведеного в позовній заяві, у розмірі 1359,63 шв. франків. Ухвалою судді від 29 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 06.07.2022р., однак у встановлений судом строк відзиву не подала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 23 серпня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», а надалі АТ «УКРСИББАНК», та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 11032390000, за умовами якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 140\~000,00 швейцарських франків, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредитні кошти в повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додатком №1 до Договору), але не пізніше 23 серпня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,99% річних. У лютому 2015 року ПАТ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «УКРСИББАНК» відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 червня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11032390000 від 23 серпня 2006 року у розмірі 31966,28 швейцарських франків та пеню в розмірі 3818,56 грн. Крім цього, стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «УКРСИББАНК» судовий збір в сумі 3654 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року залишено без змін. З наданої банком довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11032390000 від 23 серпня 2006 року станом на 20.06.2022р. вбачається, що упродовж 2015 2018р.р. [PERSON] жодних платежів не здійснювала. У 2019-2020р.р. відбувалось часткове погашення заборгованості за відсотками: 12.09.2019р. 17,62 швейцарських франків, 26.12.2019р. 59,16 швейцарських франків, 03.07.2020р. 51,22 швейцарських франків, 04.09.2020р. 33,96 швейцарських франків., 29.09.2020р. 16,73 швейцарських франків, 30.09.2020р. 764,56 швейцарських франків (разом на суму 1008,40 швейцарських франків) та часткове погашення заборгованості за кредитом: 30.09.2020р. 15235,46 швейцарських франків, 29.12.2020р. 15722,42 швейцарських франків (разом на суму 30957,88 швейцарських франків), що разом складає 31966,28 швейцарських франків (1008,40 + 30957,88 = 31966,28). До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18\~ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.\~129-1\~Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1)\~договори та\~інші правочини; 2)\~створення літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; 3)\~завдання майнової\~(матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; 4)\~інші юридичні\~факти. Цивільні\~права та\~обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Крім того, при розгляді справи № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що у разі отримання позики у іноземній валюті, позичальник зобов`язаний повернути суму грошових коштів (суму позики), в такій же валюті, в якій вона була надана (в тому числі і в іноземній). При цьому Велика Палата зазначила, що 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, повинні розраховуватись у тій же валюті, в якій була надана позика. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, зазначені висновки, викладені у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Судом установлено, що часткове виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року про стягнення з відповідача в користь банку 31966,28 швейцарських франків [PERSON] розпочала лише 12.09.2019р., а фактично виконала 29.12.2020р. Таким чином відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних від простроченої суми за час прострочення. Позивач просить стягнути 3% річних за період у межах строку позовної давності (3 роки до дня звернення до суду), починаючи з 14.06.2019р., по день фактичного виконання зобов`язання 29.12.2020р. Судом перевірено правильність виконаного позивачем розрахунку, в ньому вірно відображено суму та дату кожного часткового платежу, сплаченого на виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року, правильно обчислено розмір трьох процентів річних на суму заборгованості, з урахуванням її поступового зменшення внаслідок здійснення вказаних платежів та застосуванням правильної методики, за якою розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, відтак правильно обчислено 3% річних, загальний розмір яких за період з 14.06.2019р. по 28.12.2020р. становить 1358,34 швейцарських франків. Однак, позивачем не враховано, що згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання. При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення. Оскільки 29.12.2020р. відповідач повністю виконала рішення суду, позивач має право на отримання 3% річних саме до (але не включаючи) цієї дати. Відтак, підстави стягнення з відповідача 3% річних за 29.12.2020р. в розмірі 1,29 швейцарських франків відсутні. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача 3% річних у розмірі 1358,34 швейцарських франків за неналежне виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2015 року у період з 14.06.2019р. по 28.12.2020р.. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача Акціонерного товариства «Укрсиббанк» слід стягнути 2481 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial