Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

11 липня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Мотуз О.В. звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Міський тролейбус» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року позовні вимоги [PERSON] до комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі КП «Міський тролейбус») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені та визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міський тролейбус» № 145-к від 05 лютого 2022 року про відсторонення від роботи [PERSON] , стягнуто з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13654,76 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. Вважає, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 лютого по 09 березня 2022 року, судові витрати та суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового розгляду суду не надано. За положеннями ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року позовні вимоги [PERSON] до КП «Міський тролейбус» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені та визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міський тролейбус» № 145-к від 05 лютого 2022 року про відсторонення від роботи [PERSON] , стягнуто з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13654,76 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року виправлено описку у мотивувальній частині рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року у зазначенні періоду змінності виходу на роботу [PERSON] замість «за період з 05 лютого по 09 березня 2022 року» зазначено «за період з 05 лютого по 23 лютого 2022 року». У відповідності до положень п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. У роз`ясненнях наведених у п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). За положеннями ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже суд, при прийнятті рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 235 КЗпП України повинен прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як встановлено судом, наказом КП «Міський тролейбус» № 234-к від 09 березня 2022 року було допущено до роботи [PERSON] з 09.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні. (а.с. 56) Отже період відсторонення [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати становить 1 місяць 4 дні (з 05 лютого по 09 вересня 2022 року). В той же час рішенням суду стягнуто з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13654,76 грн. за період з 05.02.2022 по 23.02.2022 (день звернення до суду із даним позовом). Наведені обставини вказують на те, що суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, а саме за весь період відсторонення працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати. Згідно графіку змінності виходу на роботу [PERSON] за період з 23 лютого по 09 березня 2022 року кількість робочого часу становить 78,6 години. (а.с. 12) Таким чином, період вимушеного прогулу за вказаний період становить 78,6 години, за який на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в сумі 9139,61 грн., виходячи із середньодьогодинної заробітної плати 116,28 грн. За положеннями п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Представник позивача [PERSON] адвокат Мотуз О.В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій, надав копію договору № б/н від 07 лютого 2022 року про надання правової допомоги (а.с. 90), додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року (а.с. 91), копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 04.07.2022. (а.с. 92) Представник позивача [PERSON] адвокат Мотуз О.В. просить стягнути із КП «Міський тролейбус» витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції в розмірі 6500 грн. Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений позивачем - 6500 грн., не повністю документально підтверджений. Так, у Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року зазначено, що клієнт здійснює оплату за складання інших документів правового характеру в розмірі 1000 грн. В той же час у Акті приймання-передачі наданих послуг від 04.07.2022 зазначено, що такий вид правових послуг, як написання відповіді на відзив дорівнює 2000 грн. За таких обставин вбачається, що вартість наданої послуги з написання відповіді на відзив не повинна перевищувати вартості обумовленої у Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, а тому суд приходить до висновку про доведеність вартості наданої правової послуги з написання відповіді на відзив в розмірі 1000 грн. В той же час не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат такий вид правових послуг, як консультація: щодо обов`язковості вакцинації вартістю 500 грн., щодо порядку розгляду судами справ в порядку цивільного судочинства у спрощеному позовному провадженні вартістю 500 грн., а\~також витрати\~в розмірі\~1000\~грн.\~пов`язані із\~складанням заяви\~про ухвалення\~додаткового рішення\~щодо розподілу\~судових витрат.\~Так,\~вищевказані консультації\~та складання заяви\~про ухвалення\~додаткового рішення\~щодо розподілу\~судових витрат\~не є\~фактичними та\~неминучими оскільки,\~такі консультації\~віднесено до\~загального роз`яснення\~змісту законодавства,\~а подання\~заяви про\~ухвалення додаткового\~рішення щодо розподілу судових витрат можна уникнути шляхом подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, у зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи положення ч. 2 ст. 142 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок КП «Міський тролейбус» витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3500 грн., яка складається з надання консультації щодо процедури виконання рішення суду про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 500 грн., складання позовної заяви в розмірі 2000 грн., написання відповіді на відзив в розмірі 1000 грн. Також у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Так, в рішенні суду зазначено про те, що за період вимушеного прогулу, на підставі ст. 235 КЗпП України, на користь [PERSON] підлягає стягненню з КП «Міський тролейбус» середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника. В той же час, середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справа № 755/12623/19. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що рішення в частині присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved