Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

14.02.2022 року позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстровий номер 34315 від 08.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, яким з неї було стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором 001-20103-280913 від 28.09.2013 року у сумі 8683,95 грн. та 500,00 грн. за вчинення самого виконавчого напису, вирішити питання судових витрат, включаючи витрати на професійну правничу допомогу. Підставою позовних вимог зазначила порушення порядку вчинення виконавчих написів щодо наявності під час його вчинення безспірної заборгованості у позивачки та відповідності документу, на підставі якого він був вчинений, вимогам закону щодо документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Про існування виконавчого напису дізналася наприкінці січня 2022 року, коли виконавчий документ на виконання оспорюваного виконавчого напису надійшов до місця роботи позивачки. Ухвалою судді від 15.02.2022 року було відкрито загальне позовне провадження, визначено місце, час та дату підготовчого судового засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву, можливість подання зустрічної позовної заяви, третім особам по справі наданий час для подання письмових пояснень по суті спору (а.с.33). Одночасно ухвалою судді від 15.02.2022 року на підставі поданою позивачкою заяви про забезпечення позову, яка була подана разом із позовною заявою, вимоги за позовом були забезпечені шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням №63728706 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с.34-36). Вказана ухвала не була оскаржена та набула чинності. Ухвалою суду від 16.05.2022 року справа була призначена до продовженого підготовчого судового засідання, встановлено відсутність відзиву та пояснень третіх осіб по суті позову (а.с.56). Ухвалою суду від 16.06.2022 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні та витребувано докази за заявами позивачки по справі, поданими разом із позовною заявою, у відповідача та третьої особи по справі - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича. Відносно відповідача по справі заява позивачки про витребування доказів була задоволена судом частково (а.с.63-64). Ухвалою суду від 21.07.2022 року після відмови позивачки та її представника від витребування доказів на підставі раніше поданих заяв від 10.02.2022 року, вони залишені без розгляду, ухвала Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16.06.2022 року в частині витребування доказів визнана такою, що втратила силу, враховуючи виконання усіх вимог ст. 197 ЦПК України, судом закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.85-86). Позивач та її представник у судове засідання для розгляду справи по суті не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Надали перед початком судового засідання 18.08.2022 року заяви, в яких просили розглянути справу по суті без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.99-100). Відповідач в особі свого представника у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.95), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших, які стосуються розгляду справи, не подавав. Таким чином, судом встановлюється повторна після підготовчого судового засідання 21.07.2022 року неявка у судове засідання відповідача по справі, що дозволяє суду розглянути справу по суті на підставі поданої позовної заяви та долучених до неї додатків відповідно до вимог діючого законодавства. Треті особі по справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача, - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.93-94, 97-98), причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших, які стосуються розгляду справи, не подавали. Їх неявка без поважних причин не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, справа вирішується судом у загальному порядку, передбаченому ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності,як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, виходячи з наступного. 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 34315 про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 9183,95 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5682,76 грн., простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користуванням кредитом у розмірі 3001,19 грн., а також окремо 500,00 грн. - за вчинення виконавчого напису, на користь ТОВ «ФК «Аланд», що вбачається з копії виконавчого напису (а.с.7). Згідно постанови приватного виконавця виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2020 року по виконавчому провадженню №63728706, здійснюється примусове виконання виконавчого напису №34315 від 08.09.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (а.с.8). Постановою від 30.11.2021 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. по відкритому виконавчому провадженню №63728706 звернено стягнення на доходи, що належать позивачці по справі [PERSON] , яка працює у відділі освіти, культури, туризму, молоді та спорту Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с.11). Постановою від 25.11.2020 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. по відкритому виконавчому провадженню №63728706 визначено для позивачки по справі мінімальні витрати по виконавчому провадженню у розмірі 300,00 грн.(а.с.12). Постановою від 25.11.2020 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. по відкритому виконавчому провадженню №63728706 стягнуто з позивачки по справі на користь приватного виконавця основну винагороду по виконавчому провадженню у розмірі 918,40 грн.(а.с.13). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком №1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Заборгованість, на яку було звернуто стягнення за виконавчим написом №34315 від 08.09.2020 року зафіксована за період з 11.08.2020 року по 17.08.2022 року в сумі 8683,95 грн. (без витрат за вчинення виконавчого напису), що не можна вважати дійсною та безспірною заборгованістю, оскільки такий її розмір за такий невеликий проміжок часу не міг утворитися навіть суто теоретично. Також слід зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, що стосуються розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Ідентичну позицію зазначила і Велика Палата Верховного Суду в п.83 постанови від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17, в якому було вказано, що оскільки у судовому порядку вищевказану постанови КМУ №662 визнано незаконною та нечинною в частині доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між первинним кредитодавцем ПАТ «Дельта банк» та позивачкою кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №172/1652/18 від 21.10.2020 року. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого [PERSON] при зверненні до суду суму судового збору, який складався із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., а загалом 1488,60 грн. Крім цього позивач заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., які складаються з витрат як за складання позовної заяви, так і заяв про забезпечення позову та про витребування доказів, на доказ чого суду були надані докази перерахування вказаних коштів представнику позивача адвокату Бойко О.В., розрахунок витрат адвоката на підготовку вказаних документів та договір про надання правової допомоги (а.с.17-21). Вирішуючи питання стягнення вказаних витрат з відповідача, суд погоджується з їх розміром, вважає їх спірмірними із предметом позову та вирішує їх стягнути у відповідності до вимог ст.137 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved