Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , зареєстрованого 22 липня 2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №257, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Крім того, після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сімейні стосунки фактично розірвані з лютого 2021 року та спільного господарства не ведуть. Позивач стверджує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, взагалі не піклується про родину. Подружжя має двоє неповнолітніх дітей ? [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Окрім того, позивач вказує, що примирення між сторонами не можливе, оскільки родинні зв`язки втрачено повністю і відновити їх неможливо. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 травня 2022 року відкрито провадження у справі №536/413/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином ? засобами рекомендованого повідомлення поштового зв`язку, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. При цьому, відповідач не повідомив причини неявки, до суду не звертався із заявою про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що шлюб між сторонами у цій справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22 липня 2008 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №257, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей ? [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11 січня 2010 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №02, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 січня 2011 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №68. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем. Суд вважає за необхідне зазначити, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, що підтвердилося і тим, що з часу відкриття провадження у справі сторони не примирилися. З`ясувавши дійсні підстави позову про розірвання шлюбу, ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини та разом не проживають з лютого 2021 року, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно із частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище - [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу Україниз відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Варто зазначити, що представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 4 статті 62 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Із матеріалів справи убачається, що позовна заява у цій справі підписана самим позивачем [PERSON] . На підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додано витяг з договору про надання правничої допомоги від 14 квітня 2022 року, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 14 квітня 2022 року, квитанцію №41 від 14 квітня 2022 року про оплату правничої допомоги у сумі 2 000,00 грн та копію свідоцтва адвоката Горбенко Т. В. про право на заняття адвокатською діяльністю №081. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, але такий договір не підтверджує повноваження адвоката як представника. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи (довіреність або ордер), які б підтверджували повноваження адвоката Горбенко Т. В. як представника позивача у цій справі, позаяк у суду відсутні підстави для розгляду питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved