Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

у січні 2021 року представник позивача ТОВ «Ліко-Житлосервіс» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6578,00 грн., суму інфляційних втрат в сумі 79,48 грн., 3 % річних в сумі 46,27 грн., а також судовий збір в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги, тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг». 30.05.2014 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на [ADDRESS] . Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-Житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки. Відповідач є власником машино-місця № 14 за вказаною адресою. 08.02.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л50/2-14, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором. З моменту укладення зазначеного договору, відповідач користувалась послугами, проте, в порушення договірних зобов`язань не оплачувала їх в повному обсязі. Позивач вказує, що безперебійно надавав послуги з утримання підземної автостоянки. Однак, з огляду на неналежну оплату коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем за період з листопада 2018 р. по жовтень 2020 р. виникла заборгованість в розмірі 6578,00 грн., на яку позивачем було нараховано суму 3 % річних в розмірі 46,27 грн. та інфляційні витрати в сумі 79,48 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути зазначену заборгованість із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 25.01.2021 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року, клопотання відповідача було задоволено, та було вирішено перейти до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У вересні 2021 року представником позивача було збільшено позовні вимоги, та сторона позивача просила суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 8508,00 грн., суму інфляційних втрат в сумі 708,89 грн., 3 % річних в сумі 259,84 грн. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.04.2022 року № 184, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. В ході розгляду справи було змінено найменування позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція». В липні 2022 року представником позивача було збільшено позовні вимоги, та сторона позивача просила суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11730,00 грн., суму інфляційних втрат в сумі 708,89 грн., 3 % річних в сумі 259,84 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що вона перебуває поза межами міста Києва та не може прибути до суду, однак, доказів на підтвердження зазначених обставин до клопотання долучено не було, як і не було долучено доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання повторно. Відзив на позов до суду від відповідача не надходив. З огляду на викладене, а також враховуючи розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг». 30.05.2014 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на [ADDRESS] . Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивачем було укладено відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки. Відповідач є власником машино-місця № 14 за вказаною адресою. 08.02.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л50/2-14, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором Позивач зазначає, що з моменту укладення зазначеного договору, відповідач користувалась послугами, проте, в порушення договірних зобов`язань не оплачувала їх в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що позивачем безперебійно надавались послуги, та доказів щодо звернення відповідача у встановленому порядку з претензіями щодо надання неякісних послуг з утримання підземної автостоянки, матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати коштів за надані послуги. Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання по оплаті витрат за обслуговування підземної автостоянки, суд вважає за необхідне стягнути із неї на користь позивача заборгованість в сумі 11730,00 грн., оскільки, стороною позивача надано належні та допустимі докази, які підтверджують розмір зазначеного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань. Крім того, з підстав порушення строків оплати отриманих послуг, позивач просить також стягнути з відповідача втрати від інфляції в розмірі 708,89 грн., та 3% річних в сумі 259,84 грн. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, а також розрахунку нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд прийшов до висновку про те, що зазначені розрахунки зроблені вірно та у відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасної та повної сплати коштів, та необхідності в зв`язку із цим стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції, так як в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт несплати відповідачем, як споживачем, за надані позивачем послуги. Окремо слід звернути увагу на те, що стороною відповідача в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, - зазначені розрахунки не спростовані, як і не спростовані доводи, викладені в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача доводи та обґрунтування позову в ході розгляду справи не спростовані, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості є обґрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved