Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 29.03.2018 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 200 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умови кредитного договору не виконує, має заборгованість по кредиту у розмірі 192150,85 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21 липня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 березня 2018 року у розмірі 192150 грн. 85 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 178449 грн. 97 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 13700 грн 88 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2882 грн 26 коп. У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 липня 2021 року, просила скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 липня 2021 року та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї заяви вказувала на відсутність боргу на час постановлення заочного рішення у справі. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Октябрського районного суду м.Полтави від 10.08.2021 року, справу передано судді Савченко Л.І. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 серпня 2021 року заяву [PERSON] задоволено. Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 липня 2021 року скасовано. Справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Октябрського районного суду м.Полтави від 12.10.2021 року, справу передано судді Материнко М.О. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження судді Материнко М.О. та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою цього ж суду від 30 травня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про причин неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи судом за адресою вказаною у позові та є зареєстрованим у встановленому законом порядку її місцем проживання, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Згідно п. 1 ч. 3 ст.223 ЦПК якщо учасник справи якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1)неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 29.03.2018 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 200000 грн . зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти, проте [PERSON] зобов`язання належним чином не виконує. Тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути суми відсотків. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.03.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема розміри і порядок нарахування процентів, пені, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача та Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк" за посиланням https://privatbank.ua/terms/, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Копія наказу банку щодо затвердження "Умов та Правил надання банківських послуг" у редакції, що діяла на момент підписання заяви, не є належним доказом у справі, що підтверджує доводи позивача. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.03.2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Що стосується посилань Банку на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», то даний доказ суд не бере до уваги виходячи з наступного. Так, дійсно паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] , у цьому документі визначений розмір відсотків, порядок їх нарахування, проте у паспорті зазначено, що інформація, яка у ньому міститься зберігає чинність та є актуальною до 13.08.2018 року. Розрахунок (таблиця) заборгованості по процентам виконаний за станом на 30.09.2020 року, при цьому він (розрахунок) не містить розмежування підстав і порядку розрахунку процентів до і після 13.08.2018 року. У позовній також заяві також відсутнє розмежування порядку і підстав нарахування процентів за отриманим кредитом до і після 13.08.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку нарахованих відсотків. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно наданої банком виписки по рахунку за договором б/н від 29.03.2018 по кредитному рахунку [PERSON] , витрачено510\~643,03 грн, тоді як повернуто 225\~126,43 грн. кредитних коштів, тобто станом на 30.09.2020 року відповідач мала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 285\~516 грн 60 коп.. Подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду [PERSON] посилалась на відсутність заборгованості станом на ухвалення заочного рішення ( 21.07.2021 року), однак як вбачається з наданої нею виписки по рахунку про рух коштів, станом на 2.07.2021 року вона мала заборгованість перед банком у розмірі 53\~770, 85 грн., однак станом на 29.07.2021року дана заборгованість погашена в повному обсязі з залишком на карті 99,15 грн особистих коштів. Таким чином станом на 10.08.2021 року заборгованість [PERSON] погашена в повному обсязі, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. Відповідно до вимог\~\~ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені підтверджені документально судові витрати в сумі 454 грн.

Outcome: approved