Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

21 січня 2022 року [PERSON] (далі Позивач), в особі свого представника адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича (далі Представник позивача), звернувся до суду з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] (далі Третя особа 1), [PERSON] (далі Третя особа 2), [PERSON] (далі Третя особа 3) про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності на житловий будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 жовтня 1992 року між позивачем та колгоспом «Радянська Україна» було укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будинками, посвідчений виконкомом Шпилівскої сільської Ради народних депутатів та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №31. За умовами якого, колгосп «Радянська Україна», в особі [PERSON] продав, а працівник колгоспу, [PERSON] купив 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивачем заздалегідь було внесено в касу колгоспу грошові кошти за 1/2 частину зазначеного житлового будинку в сумі 17\~735,36 крб. У березні місяці 2021 року позивач звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (надалі БТІ) з проханням про надання інформації щодо реєстрації за ним права власності відповідно до договору купівлі-продажу, а також було виготовлено новий технічний паспорт на зазначений вище житловий будинок. Від БТІ він отримав інформацію, що реєстрація права власності на даний житловий будинок відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.1992 року, за позивачем не проводилась. Зазначалось, що 1/2 частина цього житлового будинку була зареєстрована за СГВК «Нива» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04.03.2004 року виконкомом Шпилівської сільської ради, згідно з рішенням від 22.01.2004 №7, інша ж 1/2 частина цього будинку зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кожному у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.05.2004 року. Позивач звернувшись до реєстраційної служби Іванківської селищної ради для реєстрації свого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримав відмову державного реєстратора з рекомендаціями звернутись до суду для захисту своїх прав. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд: \~ \~ \~ \~визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 04.03.2004 року виконкомом Шпилівської сільської ради, згідно з рішенням виконкому Шпилівської сільської ради №7 від 22.01.2004 року та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником якого зазначено СГВК «Нива», яка проведена Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації від 01.04.2004 року під реєстровим №107, в книзі 2; \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 125,2 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 50,0 кв.м., площею літніх, неопалювальних приміщень 7,6 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~судові витрати покласти на позивача. Ухвалою суду від 25 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 11 березня 2022 року /а.с. 29/. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства /а.с. 37/. 06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. 22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року /а.с. 38/. Після відновлення судочинства, розгляд підготовчого судового засідання призначено на 26 липня 2022 року. 26.07.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.09.2022 року. У судове засідання [PERSON] та його представник адвокат Шурубор В.І. не з`явились, про місце, день та час слухання справи повідомлені вчасно, належним чином. У позовній заяві просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Представник відповідача\~ Іванківської\~селищної ради у судове засідання не з`явився,про місце, день та час слухання справи повідомлені вчасно, належним чином. 18.02.2022 року надіслали до суду листа, в якому просять справу розглядати без участі представника, спір вирішити на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи надсилались рекомендовані листи, на адреси, зазначену в позові, які повернулись з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Також виклик третіх осіб здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому, згідно ч.11 ст. 128 ЦПК України, особа вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справа розглядається за відсутності учасників справи без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, саме сторони відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 23 жовтня 1992 року між позивачем та колгоспом «Радянська Україна», від імені правління якого, по довіреності від 20.10.1992 року, діяв [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу будинку загальною житловою площею 54,5 кв.м. з усіма господарськими будівлями, що прилягають до нього та який знаходиться в с. Шпилі та перебуває на балансі колгоспу. Продаж вчинено за 17735,36 крб., які позивач сплатив колгоспу «Радянська Україна». Договір посвідчений виконкомом Шпилівської сільської ради народних депутатів та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №31 /а.с.7/. 04.03.2021 року позивач звернувся із заявою до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за інформацією про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] та отримав відповідь за №149 від 30.03.2021 року, що право власності за зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано: \~ \~ \~ \~на 1/2 частину за СГВК «Нива» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04.03.2004 року виконкомом Шпилівської сільської ради, згідно з рішенням від 22.01.2004 №7, (зареєстровано в БТІ 01.04.2004 року під реєстровим №107 в книзі 2); \~ \~ \~ \~відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.05.2004 року, виданого Шпилівською сільською радою згідно з розпорядженням (наказом) від 12.01.2004 №7, право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кожним у рівних долях. У даному листі також зазначено, що реєстрація права власності за позивачем відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.1992 року БТІ не проводилась /а.с.15/. 22.06.2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (надалі БТІ) на замовлення позивача, виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] /а.с.8-12/. 22.07.2021 року позивач отримав рішення про відмову у державній реєстрації права власності, оскільки в поданих ним документах було виявлено розбіжності, а саме в заяві про державну реєстрацію права власності зазначено адресу житлового будинку [ADDRESS] , а в договорі купівлі-продажу будинку від 23.10.1992 року зазначено, що [PERSON] купив 54,5 загальна жила площа з усіма господарськими будівлями, що прилягають до нього та який знаходиться в с. Шпилі Іванківського району Київської області /а.с.16/. З виписки з погосподарської книги № 5 с. Шпилі щодо облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки вбачається, що головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] , із загальною площею 69,7 кв.м., є [PERSON] /а.с.14/. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність правонаступника колгоспу «Радянська Україна», яким являлось СГВК «Нива» та за яким зареєстрована оспорювна1/2 частина житлового будинку, припинена /а.с.22-24/. З рішення Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області від 25.01.2016 року №VІІ-4-32 вбачається, що вулиця Леніна в селі Шпилі Іванківського району Київської області перейменована на вулицю Миру /а.с.13/. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен маєправо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу позивачем будинку), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу позивачем будинку), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально-посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу оспорюваного будинку від 23.10.1992 року укладений відповідно до діючих на той час норм закону, отже є дійсним. З характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка міститься в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , та який виготовлений 22.06.2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (надалі БТІ) на замовлення позивача, вбачається, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди біля нього побудовані в період з 1985 по 2010 роки /а.с. 8-12/. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Пунктом 5 постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок зазначено, що, відповідно до статті 12 Закону України Про власність у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Отже, виходячи з вищевикладеного, позивачем правомірно набуто право власності на оспорюваний житловий будинок. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності: Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивач вважає порушення його законного права стосовно спірного будинку видачою СГВК «Нива» свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.03.2004 року, згідно з рішенням виконкому Шпилівської сільської ради від 22.01.2004 №7 та, відповідно, державною реєстрацією права власності на зазначене нерухоме майно, яка проведена Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації від 01.04.2004 року під реєстром №107, в книзі 2. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV, із змінами та доповненнями, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п."а" п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач повністю виконав умови зазначеного договору купівлі-продажу, а продавця за договором колгоспу «Радянська Україна» вже не існує, його правонаступник СГВК «Нива» - припинив діяльність, а тому суд приходить до висновку про наявність всіх підстав для визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку за позивачем. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить понесені позивачем судові витрати по даній справі, за її рахунок.

Outcome: approved