Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору дарування квартири від 21.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В., вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Також її право власності на вказану квартиру підтверджує витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117884659. У зазначеній квартирі вона постійно проживаю вже багато років, але на сьогодні в її квартирі зареєстрована одна особа [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 4890-01-10 від 06 квітня 2022 року, яка видана Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. На початку жовтня 2020 року відповідач по справі [PERSON] зібрав свої особисті речі та залишив вищенаведену квартиру і до сьогоднішнього дня в ній не з`являвся. Тож, починаючи з початку жовтня 2020 року по сьогоднішній день він не проживає та не користується квартирою [ADDRESS] , його особисті речі в квартирі відсутні, будь який зв`язок з квартирою та інтерес до квартири він втратив. Вказує, що вона не може зареєструватися в своїй приватній квартирі по причині того, що в ній зареєстровано відповідача, а вона знаходиться в тяжкому матеріальному стані та не має змоги одноособово сплачувати всі комунальні послуги за двох осіб, які будуть зареєстровані у квартирі, враховуючи що відповідач по справі взагалі не проживає та не знаходиться в квартирі дуже тривалий час. Також вона не має змоги оформити субсидію на комунальні послуги по причині відсутності відповідача та змушена сплачувати повну вартість за всі надані комунальні послуги. Фактично відповідач по справі втратив всі зв`язки з вищенаведеною квартирою з 09.10.2020. Вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку у її квартирі за вищенаведеною адресою, щоб вона мала змогу зареєструватися в її приватній квартирі, оформити субсидію та вільно користуватися квартирою. Але на всі прохання отримувала відмову по причині відсутності бажання у [PERSON] займатися випискою. А в подальшому вона взагалі втратила зв`язок з відповідачем і на сьогодні місце перебування його їй взагалі невідомо. Оскільки на сьогоднішній день між ними не досягнуто згоди по спірному питанню вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Тож, просить суд визнати громадянина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2022 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засіданні позивач та її представник адвокат Солонько М.Ф. не з`явилися, до початку подано заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 21.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117884659 від 21.03.2018 [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 06.04.2022, яка перевірена та підтверджена судом 10.05 2022, за вказаною вище адресою з 28.05.1999 по теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту опитування сусідів від 07.02.2022, завіреного Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дніпровський» Здоровенко Л.П., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але за цією адресою не проживає з 09 жовтня 2020 року по теперішній час. Особисті речі його в квартирі відсутні, зв`язок з квартирою втратив з 09.10.2020, добровільно виїхавши з неї. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою\~ст.\~383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач у квартирі не проживає з жовтня 2020 року, але зареєстрований у ній, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved