Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з 14 листопада 2019 року перебуває в зареєстровнаому шлюбі. Від спільного проживання з відповідачем, мають неповнолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу, спільне життя ускладнилось, виникали часті сварки, не можливість знайти взаєморозуміння по причині того, що мають різні погляди на сімейне життя. З січня 2021 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, взаємних прав та обовязків, які притаманні чоловікову та дружині не має. Втратили почуття один до одного і збереження сімї неможливо. Відповідач проживає окремо. Підстви, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність, або ж недосягнення дітьми одного року, відсутні. Спору стосовно поділу майна та визначення місця проживання дитини не має. Вжиття заходів, щодо примирення є безпідставними, виходячи з того, що шлюб існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Просила суд, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14 листопада 2019 року Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 113, розірвати, визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матірю - [PERSON] , залишити після розірвання шлюбу прізвище, яке набуте в шлюбі " [PERSON] ", стягнути з відповідача судові витрати, які понесла на загальну суму 3492,40 грн., які складаються із сплаченого судового збору (992,40 грн.) та витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується розрахунком від 18.07.2022 року та квитанцією від 18.07.2022 року. Ухвалою судді в справі відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала заяву в якій просила розгляд цивільної справи про розірвання шлюбу проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник позивача без повідомлення причин, заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Відповідач надав заяву, просив розгляд справи проводити без його присутності, термін на примирення не надавати, оскільки більше року спільно не проживають, шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, майновий спір відсутній, проти задоволення позовної вимоги, про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання неповнолітнього сина з матірю (просив суд розяснити позивачу наслідки перешкоджання побачення з сином та рівні права матері та батька перед дитиною, що передбачено ст. 141 Сімейного кодексу України), про залишення позивачем прізвища, яке набуте в шлюбі, не заперечує, щодо стягнення судових витрат, то суму вважає завищеною, визнає частково, оскільки судом визначено спрощене позовне провадження, не заперечує щодо стягнення 496,50 грн. судового збору, 800,00 грн. за надання правової допомоги за підготовку процесуальних документів та 500,00 грн. в разі представництва інтересів позивача адвокатом Салієм С.А. безпосередньо в судовому засіданні, повідомляє, що являється безробітним. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 14 листопада 2019 року [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) зареєстрували шлюб в Городищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 113, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] (а)", підтверджено свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 10). В шлюбі [INFO] в подружжя народився син [PERSON] , підтверджено свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 12.03.2020 року, актовий запис № 38 (а.с. 11). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (стаття 24 СК України). Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнав, щодо надання терміну на примирення заперечив. З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, між сторонами склалися напружені стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують з січня 2021 року і не мають бажання дійти примирення. Майновий спір відсутній. Питання про примирення сторонами не ставиться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права. Оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, відповідач погодився на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову немає, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що позов може бути задоволено, а тому, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матірю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матірю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен розяснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. На даний час дитина фактично проживає із позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Відділом "Центр надання адмінстративних послуг" виконавчого комітету Городищенської міської ради №7883 від 17.12.2021 року. Більш того відповідач не заперечує проти залишення дитини після розірвання шлюбу разом з матірю. У звязку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину [PERSON] слід залишити із матірю [PERSON] (позивач у справі), з якою вона на даний час фактично проживає, з розясненням того, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, у випадку неналежного виконання батьком або матірю покладених на них обовязків щодо утримання і виховання дитини та участь батьків у їх вихованні, мати або батько дитини мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", яке набуте в шлюбі. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З питання вирішення судових витрат, заявлених позивачем, суд приходить до такого висновку. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", що підтверджено квитанцією, які згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України, слід стягнути на її користь. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі даного позову. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин 1 - 4 статті 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 18.07.2022, розрахунку суми для оплати за надану правову допомогу, позивач сплатила адвокату Салій С.А. за надання правничої допомоги 2 500,00 грн., а саме: надання консультацій та розяснень щодо характеру правовідносин в розмірі 200,00 грн., підготовка процесуальних документів (позовна заява про розірвання шлюбу) - 800,00 грн., представництво інтересів [PERSON] у Городищенському районному суді (незалежно від кількості проведених судових засідань) - 1500,00 грн.. Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, суд не зобовязаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved