Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно наказу ДП "НЕК "Укренерго" від 27.11.2017 № 588-к [PERSON] було призначено на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" ДП "НЕК "Укренерго". Наказом т.в.о. директора ДП "НЕК "Укренерго" від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю. 14.06.2018 видано наказ № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" ДП "НЕК "Укренерго". Наказом директора з управління персоналом ДП "НЕК "Укренерго" від 14.06.2018 №416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури. 18.06.2018 [PERSON] попереджено про вивільнення (про зміну істотних умов праці) та повідомлено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з його відсутністю його буде звільнено 20.08.2018 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. В подальшому, вважаючи вказане звільнення незаконним та таким, що порушує його трудові права та законні інтереси, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з відповідним позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року у справі №754/13570/18 позов [PERSON] залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі №754/13570/18 [PERSON] поновлено на посаді інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична, компанія «Укренерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 вересня 2018 року по 03 листопада 2020 року у розмірі 638 622,30грн. Судове рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000грн. Наказом ПАТ "НЕК "Укренерго" від 05 листопада 2020 №1094-к [PERSON] було поновлено на попередній роботі на посаді інспектора. Головному бухгалтеру Департаменту бухгалтерського обліку Дирекції фінансів Сердюк Н.М. виплатити [PERSON] середній заробіток за один місяць. Постановою від 09 грудня 2020 року старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження (ВП №63854082) по стягненню з ПАТ «ПЕК «Укренерго» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01,09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн. Стягнуто та зараховано 15.12.2020 на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць згідно в/л №754/13570/18 у загальному розмірі 17 718,00грн. Разом з тим, у зв`язку з подачею ПАТ «НЕК «Укренерго» касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі №754/13570/18 та відкриттям касаційного провадження згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року, вчинення виконавчих дій було зупинено постановою виконавця. Наказом ПАТ "НЕК "Укренерго" від 01 лютого 2021 № 83-к [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. І лише 09 червня 2021 року постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №754/13570/18 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі №754/13570/18 залишено без змін. Постановою від 18 червня 2021 року старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновлено виконавче провадження (ВП №63854082) з примусового виконання виконавчого листа №754/13570/18 по стягненню з ПАТ «НЕК «Укренерго» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638622,30грн. Постановою державного виконавця від 22 червня 2021 року у зв`язку зі сплатою боргу боржником, крім того, сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які перераховані на користь держави, виконавче провадження закінчено. 24 червня 2021 року надійшли кошти на рахунок [PERSON] у загальному розмірі 496372,95грн. Проте відповідальність роботодавця, передбачена статтею 117 КЗпП України, продовжується і після рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати у випадку затримки виплати по день фактичного розрахунку. Як зазначалося вище, [PERSON] після прийняття 03 листопада 2020 року постанови Київського апеляційного суду у справі №754/13570/18 був поновлений на роботі наказом ПАТ "НЕК "Укренерго" від 05 листопада 2020 №1094-к, фактично пропрацювавши в ПАТ «НЕК «Укренерго» по 03.02.2021 і був звільнений за згодою сторін. Разом з тим, фактичний розрахунок при звільненні [PERSON] , відповідачем було здійснено лише 24 червня 2021 року, що підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку позивача. Таким чином, з вини відповідача розрахунок з позивачем у день звільнення не відбувся, а відбувся лише шляхом примусового виконання рішення суду у справі №754/13570/18 24 червня 2021 року. Для притягнення відповідача до відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП у позивача наявні юридично значимі обставини, визначені Верховним Судом такі, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже [PERSON] має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за період з дати звільнення з ПАТ «НЕК «Укренерго» (03.02.2021 ) по дату фактичного розрахунку з ним (24 червня 2021 року). У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 04 лютого 2021 року по день фактичного розрахунку 24 червня 2021 року в розмірі 165830,10грн. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.09.2021 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Однак, станом на 11 листопада 2021 року повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу по справі в матеріалах справи відсутнє. Враховуючи вищевикладене, 11 листопада 2021 року суд повторно повідомляє відповідача про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін для надання можливості надати пояснення та докази щодо справи. 02.12.2021 до суду надійшов відзив від представника Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до якого зазначив, що виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року по справі № 754/13570/18 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 до 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн на користь [PERSON] зупинена на підставі ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 754/13570/18. НЕК «Укренерго» здійснив виплату на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн, з вирахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, в порядку виконавчого провадження № 63854082, після прийняття постанови. Оскільки виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року по справі № 764/13570/18 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснювалось на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», тому норми статей 116-117 КЗпП України не підлягають застосуванню, зокрема з підстав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є елементом структури заробітної плати. Таким чином, твердження позивача, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн, стягнення якої здійснювалось в порядку виконавчого провадження № 63854082, повинна бути виплачена на день звільнення позивача -03.02.2021 є необґрунтованим. Наказом НЕК «Укренерго» від 01.02.2021 № 83-к «Про звільнення» позивача, з його заявою, звільнено з посади інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» з 03 лютого 2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, та виплачено грошову компенсацію з 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 28.11.2019 по день звільнення та грошову виплату у розмірі З середньомісячних заробітних плат відповідно до п.5.41 Колективного договору. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до п.2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п.4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Так, розрахунок середньої заробітної плати має здійснюватися за останні два місяці роботи позивача, тобто за грудень 2020 року та січень 2021 року. Проте розрахунок середньої заробітної плати позивач здійснив за інший період - за червень 2018 року та липень 2018 року. Таким чином, наведений позивачем розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 04 лютого 2021 року по день фактичного розрахунку 24 червня 2021 року у розмірі 165 830,10грн є необґрунтованим, оскільки здійснений на підставі листа НЕК «Укренерго» від 27.11.2018 № 11-4/362, в якому зазначений розрахунок середньоденного заробітку за червень 2018 року та липень 2018 року, що суперечить вимогам п.2 Порядку № 100. У зв`язку з вищевикладеним представник відповідача просить суд відмовити повністю в задоволені позовних вимог. 15.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Духовної О.В. відповідно до якої зазначено, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву доводять нерозуміння правової природи та суті й особливостей застосування статті 117 КЗпП, яка жодним чином не прив`язується до особливостей й строків виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження», чи використаним ПАТ «ПЕК «Укренерго» правом на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справі №754/13570/18. Оскільки ухвалення, судового рішення про стягнення з роботодавця виплати, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацій працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Таким чином, відповідальність роботодавця, передбачена статтею 117 КЗпП України, продовжується і після рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати у випадку затримки виплати по день фактичного розрахунку. Вищезазначені висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, постановою Великої Падати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті, 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює, можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Отже, якщо працівнику не були виплачені належні від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, то за весь період затримки розрахунку при звільненні, до якого також може входити період невиконання рішення суду про стягнення указаних сум, з роботодавця підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за умов, передбачених наведеною статтею. Відповідач по справі, стверджуючи про начебто необґрунтовано здійснений на його думку розрахунок, не надає зі свого боку жодного контр-розрахунку і відповідних доказів у цій частині своїх тверджень. Саме тому такі заперечення ПАТ «ПЕК «Укренерго» є безпідставними та не підтвердженими жодним чином. Зі свого боку, вважаємо за необхідне ще раз підкреслити, що після поновлення Позивача на попередній роботі на посаді інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» з 01 вересня 2018 року (підстава: постанова Київського апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року по справі №754/13570/18) його заробітна плата відповідно залишилася незмінною в силу існуючих обставин. Крім того, так як правовою підставою вказаного позову [PERSON] є положення ст.117 КЗпП України, в силу якої відповідальність роботодавця продовжується і після рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати у випадку затримки виплати по день фактичного розрахунку, для розрахунку було використано відповідно вже встановлений в судовому порядку у справі №754/13570/18 розмір середньоденного заробітку позивача, що складає 1176,10грн. 16.03.2022 суддею Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В. було продовжено строки розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін по цивільній справі 754/14058/21, оскільки 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан на підставі Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, про що повідомлено сторін по справі. Станом на 03.08.2022 закінчились строки для подання додаткових документів/доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). (ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України). Однак, у даній справі вказані положення застосуванню не підлягають, з огляду на нижченаведене. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Згідно наказу ДП "НЕК "Укренерго" від 27.11.2017 № 588-к [PERSON] було призначено на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" ДП "НЕК "Укренерго". Наказом т.в.о. директора ДП "НЕК "Укренерго" від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю. 14.06.2018 видано наказ № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" ДП "НЕК "Укренерго". Наказом директора з управління персоналом ДП "НЕК "Укренерго" від 14.06.2018 №416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури. 18.06.2018 [PERSON] попереджено про вивільнення (про зміну істотних умов праці) та повідомлено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю його буде звільнено 20.08.2018 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 24.07.2018 директор з управління персоналом звернувся до голови первинної профспілкової організації ДП «НЕК Укренерго» для отримання згоди на звільнення згідно, з п. 1ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці працівників. Наказом директора з управління персоналом від 16.08.2018 було перенесено дату звільнення в зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору. 31.08.2018 [PERSON] надано повідомлення за підписом директора з управління персоналом з пропозицією про переведення на іншу роботу, з яким позивач ознайомився та погодився з переведенням, про що свідчить його особистий підпис у вказаному попередженні. Наказом ДП "НЕК "Укренерго" від 31.08.2018 № 662-к "Про звільнення" [PERSON] було звільнено з посади інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу- "Укренергосервіс" ДП "НЕК «Укренерго» на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу України про працю України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2020 по справі №754/13570/18 за позовом [PERSON] до НЕК «Укренерго» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, виданий ДП «НЕК «Укренерго» від 31 серпня 2018 року № 662-к «Про звільнення» з Посади інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце: вул. Симона Петлюри, 27,м.Київ, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; поновити його на посаді (із дипломом спеціаліста), стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в задоволені позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2020 по справі №754/13570/18 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.01.2020 в частині відмови у визнанні незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення: визнано недійсним та скасовано наказ ДП «НЕК «Укренерго» від 31 серпня 2018 року № 662-к «Про звільнення» інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго»; поновлено на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ПрАТ «НЕК «Укренерго»; стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 вересня 2018 року до 03 листопада 2020 року у розмірі 638 622,30грн; стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» моральну шкоду у розмірі 2 000,00ґрн. Судове рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Наказом НЕК «Укренерго» від 05.11.2020 № 1094-к «Про поновлення на роботі [PERSON] » на виконання постанови Київського апеляційного суду від 03.11.2020 по справі №754/13570/18 поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» з 01 вересня 2018 року, та виплачено середній заробіток за один місяць. Наказом НЕК «Укренерго» від 01.02.2021 № 83-к «Про звільнення» позивача, з його заявою, звільнено з посади інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього- контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» з 03 лютого 2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, та виплачено грошову компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 28.11.2019 по день звільнення та грошову виплату у розмірі 3 середньомісячних заробітних плат відповідно до п.5.41 Колективного договору. Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження по справі № 754/13570/18 за касаційною скаргою та зупинено до закінчення касаційного провадження виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, крім частини поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63854082 за заявою стягувана [PERSON] на підставі виконавчого листа № 754/13570/18 виданого 27.11.2020 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ПрАТ «НЕК «Укренерго» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2018 по 03.11.2020 в розмірі 638622,30грн. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18.12.2020 зупинено виконавче провадження № 63854082 на підставі Ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 754/13570/18 та п.2 ч.1 ст.34, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року по справі № 754/13570/18 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 до 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн на користь [PERSON] зупинена на підставі ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 754/13570/18. Постановою Верховного суду від 09 червня 2021 року по справі № 754/13570/18 касаційна скарга НЕК «Укренерго» залишена без задоволення, а постанова Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року залишена без змін. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.06.2021 поновлено вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 63854082. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.06.2021 закінчено виконавче провадження №63854082 у зв`язку із сплатою НЕК «Укренерго» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638622,30грн. НЕК «Укренерго» здійснив виплату на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2018 по 03.11.2020 у розмірі 638 622,30грн, з вирахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, в порядку виконавчого провадження №63854082, після прийняття постанови Верховного суду від 09 червня 2021 року по справі №754/13570/18, що підтверджується випискою по картковому рахунку, наданого позивачем, та копією платіжного доручення від 18.06.2021 № 65 на суму 494208,98грн. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. У силу вимог частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Згідно із п. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 КЗпП України, передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Що стосується виплати середнього заробітку відповідно до ч. 3 п.2 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», передбачений порядок обчислення середнього заробітку, згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Крім того, згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати з всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконанні підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода з підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяця включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахування із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає і стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогул обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеної прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794 св18) та у постанові від 12 лютого 2020 року у справі 569/3637/19 (провадження №61-14649св19), зазначив, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Аналізуючи зазначені вище норми законодавства України, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, встановивши обставини справи, що мають істотне значення для розгляду справи, суд встановив, що відповідач ПАТ «НЕК «Укренерго»в строк та в повному обсязі з належним виконанням виконав Постанову Київського апеляційного суду від 03.11.2020 про поновлення [PERSON] на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Встановивши, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів і незаконності дій ПАТ «НЕК «Укренерго», суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та трудового законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed