Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 20.07.2022 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис № 485, та визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що з березня 2021 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. З цього часу спільне господарство не ведуть, тому на даний час шлюб між сторонами носить виключно формальний характер. Син [PERSON] , [INFO] , на даний момент проживає з позивачем за вищевказаною адресою, виловив бажання мешкати з батьком за однією адресою, проте відповідачка не погоджується з бажанням сина проживати з батьком, оскільки у сторін є розбіжності у його вихованні. Аргументи учасників справи Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Фактичні обставини справи, встановлені судом 29.10.1999 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб року серії [NUMBER] , виданим 29.10.1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис № 485. Від шлюбу мають дітей: -сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.05.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 525; -сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 766. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з березня 2021 року, шлюбні відносини між подружжям припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, страти почуття любові та поваги один до одного, примирення не можливе та суперечить інтересам позивачка Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Згідно довідки виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 19.03.2019 № 08-07/1094, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту-обстеження умов проживання, умови проживання за адресою: [ADDRESS] відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Згідно протоколу бесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] , з березня 2021 року дитина проживає разом із батьком, який піклується про нього, забезпечує усім необхідним, відвідує разом з ним спортивні змагання, батько цікавиться навчанням хлопця, піклується про його здоров`я. Згідно довідки СЗОШ № 1 від 23.07.2022, батько дитини спілкується з педагогами, цікавиться його шкільним життям, відвідує батьківські збори, дитину до школи приводить та забирає батько, мати контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , № 02/21-743 від 04.08.2022, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо розірвання шлюбу Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже,\~зважаючи на\~принципи рівноправності\~жінки і\~чоловіка,\~закон вимагає,\~щоб згода\~на одруження\~була взаємною.\~Принцип добровільності\~шлюбу є\~чинним не\~лише на\~стадії його\~реєстрації,\~а і\~під час\~знаходження в\~шлюбі,\~а також\~його розірвання,\~що відповідає частині\~1\~статті 16\~Загальної декларації\~прав людини\~та статті\~16Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок в частині 1 підпункту «с». Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки \~наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи той факт, що відповідачка позов в частині визначення місця проживання дитини з батьком визнала, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, що відповідає найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved