Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-11 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 04 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем Калачковецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб, який було розірвано на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2018 року. Від шлюбу сторони мають дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що у 2021 році відповідач виїхала за кордон, спільна дочка сторін по справі почала проживати разом з батьком, останній її забезпечує та самостійно виховує. Між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав, виховання дитини. З урахуванням того, що дочка позивача знаходиться на його одноособовому утриманні та він її самостійно виховує, у нього постала необхідність юридичної фіксації цього факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, а також виникають питання щодо переміщення позивача та дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною. Позивач просить встановити факт, що він самостійно виховує свою неповнолітню доньку та визначити її місце проживання разом із ним, за місцем проживання батька. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду пояснення, згідно яких підтвердила факт того, що вона дійсно через особисті обставини у 2021 році передала спільну з позивачем дитину на його виховання, для того, щоб донька в подальшому проживала разом з батьком. Також підтвердила, що їхня донька перебуває на повному утриманні та вихованні у позивача. Просила провести розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який між ними було зареєстровано 04 жовтня 2009 року Калачковецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за актовим записом № 5. Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2018 року (а.с. 12-13). Від шлюбу сторони мають дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено актовий запис за № 1188 (а.с. 14). Між сторонами 06 червня 2022 року було укладено нотаріально посвідчений договір про визначенні місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , здійснення батьківських прав та виховання дитини, згідно п.1.3 якого дитина проживає окремо від матері. Місцем проживання дитини визначено місце проживання батька (п.1.4 Договору). Дитина утримується та виховується батьком (п. 3.1.1 та п. 3.1.2 Договору) (а.с. 15). Позивач зареєстрований за місцем проживання за однією адресою зі своєю донькою, [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи № 388875 та № 388871 від 06 червня 2022 року (а.с. 10, 11). У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбних відносин в них народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває по теперішній час на утриманні батька. При цьому, судом встановлено, що відповідач в своїх поясненнях, які подані до суду, не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком [PERSON] , [INFO] . Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також постає питання щодо переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги пояснення матері дитини, яка міститься в матеріалах справи та те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину та безперешкодного переміщення з неповнолітньою дитиною, а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на вихованні батька, підлягають до задоволення. Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для встановлення вказаного юридичного факту. При цьому, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас у даному випадку судом під час розгляду цієї справи не вирішується спір про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, сторони визначили місце проживання дитини у нотаріально посвідченому договорі про визначенні місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та виховання дитини від 06 червня 2022 року. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду визначення місця проживання дитини разом з ним, про це між сторонами наявна домовленість, і таке питання може бути вирішене судом разом з іншою вимогою, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог і в цій частині.

Outcome: approved