Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Бойко Олександра Миколайовича , Рагімової Асі Назимівни , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа6 [PERSON] , зважаючи на наступне. Постановою КААС від 30.10.2014 р. у справі № 761/9534/14а змінено частково постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2014 р. і, зокрема, визнано протиправними дії щодо винесення постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження, прийняті державними виконавцями Бойко О.М. та Рагімової А.Н. та повернення виконавчих листів №№ 2а-2099/11, отриманих в Шевченківському районному суді м. Києва 31.05.2013 р. стягувачу. Незаконні дії державних виконавців спричинили позивачу та членам його сім`ї моральну шкоду, яка полягає в перенесених душевних та моральних страждань, нервових стресах. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 129 600,00 грн. Така сума визначена за для усунення наслідків психотравми і для відновлення морально-психологічного благополуччя, для чого необхідний цілий комплекс заходів. К таких заходам треба віднести санаторно-курортні курси по профілю нервово-психічної системи (три курси протягом року). Оскільки ринкова вартість такого курсу становить суму 129 600,00 грн. [PERSON] , просить стягнути зазначену суму на його користь з держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку через Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві в якості моральної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями у виді постанови № 42447977, № 42477254 державних виконавців Бойко О.М., Рагімової А.Н . Провадження у справі відкрито 13.08.2015 року, запропоновано відповідачам відповідно до ст. 128 ЦПК України подати письмові заперечення проти позову та послатися на докази, якими вони обгрунтовуються. Представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Держава Україна) в особі Бойка О.М. подано заперечення на позов, де зазначено наступне. Київським апеляційним адміністративним судом у постанові від 30.10.2014 р. зазначено, що наявність оскаржуваних постанов не позбавляла права повторного звернення виконавчих листів до виконання, та, відповідно не створювало перешкод для виконання такого, що набрало законної сили, рішення Крім того, колегією суддів зазначено, що на час судового розгляду виконавче провадження вже було відкрито. [PERSON] не надає доказів на підтвердження наявності моральної шкоди та її розміру. Просить суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні17.07.2017 р. задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві належним - Державну казначейську службу України. 29.05.2018 року за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-304 проведено повторний автоматичний розподіл справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Визначено головуючого суддю - Юзькову О.Л. 31.05.2018 р. винесено ухвалу якою, зважаючи на положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представником ДДВС Міністерства юстиції України І.О. Васіною подано відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні заявлених вимог. Представником відповідача зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. За відсутності належних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди необхідно стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди. Представником Державної казначейської служби України відзив на позовну заяву в адресу суду не направлявся. Третя особа [PERSON] не скористався правом надати пояснення по суті спору. 08.10.2019 року частково задоволено заяву представника позивача [PERSON] здійснено перехід до розгляду даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження. 10.02.2020 р. позивачем подано позовну заяву зі змінами, відповідно до якої [PERSON] остаточно просив суд стягнути з держави Україна на користь [PERSON] 129 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої скасованими постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2014 р. № 761/9534/14-а протиправними постановам ВП № 42477254 від 14.03.2014 р. та ВП № 42447977 від 13.03.2014 р. державних виконавців Бойко О.М., Рагімової А.Н. Відділу примусового виконання рішень Державною виконавчої служби України, протиправними діями Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо повернення виконавчого листа за ВП № 42477254 та ВП № 42447977 та щодо винесення постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 31.05.2013 р. № 2а-2099/11шляхом списання у безспірного порядку з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України у м. Києві та вирішити питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів, третя особа в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши доводи представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва 31.05.2013 р. видано виконавчий лист № 2а-2099/11 на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2013 р. у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного Управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин», Державної податкової інспекції Оболонського району м. Києва, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: [PERSON] про визнання протиправними рішення (дії, бездіяльності) та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Зазначеним рішенням серед іншого зобов`язано місцевий орган виконавчої влади, Київську міську раду у встановленому законом порядку прийняти рішення про внесення змін до документації із землеустрою, що стосується кварталу 85:068 та зобов`язано Головне управління земельних відносин КМДА у місячний строк з дня набрання чинності постанови суду, видати [PERSON] завірену належним чином копію акту від 03 жовтня 2000 року про встановлення меж земельної ділянки 85:068:016, складеної у жовтні 2000 року СП «Топос». Як свідчать матеріали справи 05.03.2014 року представником [PERSON] виконавчий лист по справі № 2099/11 пред`явлено до примусового виконання у Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в частині зобов`язання Головного управління земельних ресурсів КМДА у місячний строк з дня набрання чинності постанови суду видати [PERSON] завірену належним чином копію Акту від 3.10.2000 про встановлення меж земельної ділянки 85:068:016, складеного в жовтні 2000 року СП «Топос» 13 березня 2014 року постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. ВП № 42447977 відмовлено в прийнятті до виконавчого провадження вищеозначеного виконавчого листа, з підстав, визначених п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки представником стягувана була надана незавірена світлокопія нотаріальної довіреності та відсутні відомості щодо її чинності. Також представником Туріна було пред`явлено до примусового виконання виконавчий лист по справі №2а-2099/11 від 31.05.2013 про зобов`язання місцевого органу виконавчої влади - Київської міської ради у встановленому законом порядку прийняти рішення про внесення змін до документації із землеустрою, що стосується кварталу 85:068. 14 березня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. ВП42477254 відмовлено в прийнятті до виконавчого провадження вищезазначеного виконавчого листа із аналогічних підстав. Не погоджуючись з рішеннями державних виконавців, представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Державної виконавчої служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити дії. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправними постанови за ВП №42477254 від 14.03.2014 та постанову за ВП №42447977 від 13.03.2014; скасовано постанову за ВП №42447977 від 13.03.2014; визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Олесі Назімівни з повернення виконавчого листа за ВП №42477254 від 14.03.2014 та щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-2099/11 від 31.05.2013; визнано протиправними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича з повернення виконавчого листа за ВП №42447977. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державних виконавців при поверненні виконавчих листів за спірними виконавчими провадженнями щодо винесення постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження та прийнятті до провадження виконавчих документів не відповідають та не узгоджуються з фактичними обставинами справи і є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 30.10.2014 р. Київським апеляційним адміністративним судом за результатами розгляду апеляційних скарг [PERSON] та та Державної виконавчої служби України Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2014 року змінено. Викладено четвертий та п`ятий абзаци резолютивної частини таким чином: «Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо повернення виконавчого листа за ВП №42477254 та ВП №42447977 та щодо винесення постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 31.05.2013 №2а-2099/11». В решті постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2014 року залишити без змін. Таким чином, Київський апеляційний адміністративний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що діями відповідачів права [PERSON] було порушено. За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В розумінні ч. 2 ст. 23 ЦПК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як пояснив представник позивача у зв`язку із поверненням виконавчих листів [PERSON] , а також члени його родини зазнали моральних страждань, оскільки розраховували на належне виконання судового рішення, яке набрало чинності. За приписами ст. 129-1 Конституції України Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини - право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь - якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення Іммобільяре Сафі проти Італії від 28.07.1999 р., рішення Горсбі проти Греції від 19.03.1997 р.). Також Європейський вказує, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя . Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають сенс (рішення Горсбі проти Греції від 19.03.1997 р.). Представник [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що фактична відмова державної виконавчої служби від виконання рішення призвела до виникнення у позивача психотравми, і відновлення для нього звичайного емоційного стану потребувало тривалого часу та відповідних заходів. Для відновлення звичного способу життя довелося докладати багато зусиль, а тому спричинену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 129 600,00 грн. з огляду на вартість санаторно-курортного лікування. У п. 5 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зазначене представником позивача, зважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили щодо визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в розрізі положень ст.ст. 23, 1167,1174 ЦК України дає підстави вважати, що позивачу спричинено моральну шкоду . При цьому суд не може покласти в основу рішення, а отже і відмовити у задоволенні позову посилання представника відповідача на висновки Київського апеляційного адміністративного суду щодо того, що дії відповідачів не позбавляли [PERSON] повторно звернути виконавчі документи до виконання, оскільки останні не спростовують визнання таких дій протиправними. Разом з тим, пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц. Так, визначаючи розмір моральної шкоди [PERSON] з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих відносинах, часу та зусиль, що знадобились позивачеві для відновлення для відновлення попереднього стану, суд вважає достатньою компенсацією суму у розмірі 10 000,00 грн. Щодо способу стягнення зазначеної компенсації на користь позивача необхідно вказати наступне. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.06.2022 р. у справі № 607/4341/20 вказав наступне. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial