Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 40 500 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказував, що 18.11.2019 року [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 500 грн. Кошти були перераховані у зв`язку з переговорами щодо працевлаштування позивача за кордоном. В результаті таких переговорів відповідач, який є керівником ТОВ «ПрофіПраця», надав позивачу для підпису відповідний договір. Згодом [PERSON] зрозумів, що відповідач є відмінною від виконавця за договором особою з правової точки зору, а сам [PERSON] , як фізична особа, не має права займатись ліцензійним видом діяльності з працевлаштування за кордоном. Жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем немає. Крім того, жодних послуг з працевлаштування ні ТОВ «ПрофіПраця», ні [PERSON] позивачу не надано. Вказує, що отримані відповідачем грошові кошти в розмір 40 500 грн. є безпідставно набутим майном та відповідно до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню. 01.06.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.07.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «ПрофіПраця». 24.06.2022 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про залучення третьої особи, який отримав від відповідача частину спірних коштів. Як директор ТОВ «ПрофіПраця» в результаті переговорів з позивачем досягнуто згоди щодо укладення договору про надання інформаційних послуг по працевлаштуванню за кордоном. Вказує, що є посередником та переадресував [PERSON] до іншої особи - [PERSON] , з яким укладено договір про співпрацю, оскільки у позивача не виходило перерахувати кошти на рахунок [PERSON] та ТОВ «ПрофіПраця», відповідач надав позивачу реквізити власного рахунку для зарахування коштів, однак потім перерахував частину коштів у розмірі 13 500 грн. на рахунок ТОВ «ПрофіПраця», а також на рахунок ФОП [PERSON] , відповідно до договору про співпрацю, просив залучити останнього в якості третьої особи. Крім того, заявив клопотання про зменшення судових витрат. 17.08.2022 року представник позивача - адвокат Микитишин О.М., подала до суду пояснення-заперечення на клопотання про залучення третьої особи, в якому зазначено про неналежність доказів та їх невідповідність обставинам справи. Подала пояснення-заперечення на заяву про зменшення судових витрат у справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, зокрема, зазначила, що між сторонами не доведені договірні відносини, а отримання відповідачем, як фізичною особою, 40 500 грн. є безпідставним. Навіть договором не передбачено залучення [PERSON] . Просила задовольнити позов в повному обсязі. Заявила про понесені судові витрати в розмірі 14 970 грн. та подання додаткових доказів на підтвердження судових витрат. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, надав пояснення. Зазначив, що кошти в розмірі 40 500 грн. дійсно надійшли на його рахунок, оскільки він дав номер своєї картки позивачу за усною домовленістю. Сам договір був про надання інформаційних послуг позивачу. Частину з цих коштів в розмірі 26 870 грн. він перерахував [PERSON] , щоб запустити програму з працевлаштування в Канаді, а 13 500 грн. вніс на рахунок ТОВ «ПрофіПраця». Ця сума була авансом за договором про надання інформаційних послуг з пошуку роботодавця. Саме ФОП [PERSON] мав працевлаштовувати позивача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофіПраця» та [PERSON] укладено договір про надання інформаційних послуг у працевлаштуванні за кордоном. Згідно з п. 1.1 вказаного договору, цим договором регулюються правовідносини надання виконавцем інформаційних послуг клієнту про працевлаштування останнього на роботу за кордоном шляхом переговорів від імені, в інтересах і за рахунок клієнта, так як має досвід роботи і працює в аналогічному напрямку (ліцензія Міністерства праці та соціальної політики України серії АЕ № 637164 № 106 від 19.05.2015 року). Клієнт дає завдання, а виконавець зобов`язується надати клієнту такі інформаційні послуги: пошук роботодавця та проведення переговорів; клопотатися, подавати заяви та пред`являти особисті документи клієнта для вивчення та розгляду юридичними та фізичними особами щодо подальшого оформлення візи, купівлі проїзних документів, отримання дозволів та узгоджень; отримання в інтересах клієнта довідки, інформації, документів, грошей та інших цінностей, якщо це необхідно для виконання замовлення; за рахунок клієнта оплачувати послуги юридичних та фізичних осіб, мито та інші платежі, які необхідні для виконання замовлення; за рахунок клієнта здійснювати переклад необхідних документів; передавати та отримувати документи з-за кордону; готувати та оформлювати документи для подачі в Консульську установу; інформаційно-консультаційні послуги; виконувати будь-які дії необхідні для виконання обов`язку по даному договору (п. 1.2 договору). Договір з виконавцем вважається укладеним з моменту його схвалення шляхом перерахування коштів на особливий рахунок виконавця (картковий рахунок) або ж особистим підписом. Сума договору становить 6 000 євро по курсу НБУ (п. 10.1 договору). Номер рахунку в договорі відсутній, однак передбачено, що сплата клієнтом суми договору здійснюється перерахуванням коштів на поточний рахунок посередника чи на вказаний рахунок виконавцем на момент укладення договору (п. 10.2 договору). Згідно з інформацією наявною в розділі «Підписи Сторін» договору, посередником ТОВ «ПрофіПраця» при підписанні вказаного договору з [PERSON] була менеджер [PERSON] 18.11.2019 року позивач перерахував [PERSON] 40 500 грн. з призначенням платежу: поповнення [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № Q3AC-G5KV-6ROE-5MHT-5B2G від 18.11.2019 року. 21.11.2019 року між ТОВ «ПрофіПраця» та ФОП [PERSON] укладено договір про співпрацю (партнерство) № 5, відповідно до якого сторони підтвердили співробітництво в сфері працевлаштування в Канаді. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності - 79.11 Діяльність туристичних агентств. Так, ТОВ «ПрофіПраця» надає 1 особу ( [PERSON] ) для проведення програми «Канада», при цьому [PERSON] отримав оплату для запуску програми в розмірі 1 000 євро і несе повну відповідальність за виконану роботу. Згідно з копією квитанції АТ «Універсал Банк» № 191118РР21157407657114852806 від 18.11.2019 року, відправник [PERSON] перерахував [PERSON] кошти в сумі 26 870 грн. з призначенням платежу: оплата за програмою «Канада» водієм [PERSON] . Крім того, відповідно до копії меморіального ордеру АТ КБ «ПриватБанк» № @2PL949228 від 22.11.2019 року, відповідно до якого платник Транз.сч._DN, DG, DZ, код платника 143 60570, перерахував ТОВ «ПрофіПраця» 13 500 грн. з призначенням платежу: оплата за інф. послуги 22.11.2019, [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними у справі матеріалами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом у цій справі не встановлено відповідних договірних відносин, а так само не встановлено перебування сторін у будь-яких правовідносинах або наявності у позивача обов`язків, визначених ЦК України, у т.ч. щодо фінансового забезпечення відповідача. Договірні відносини наявні між позивачем та ТОВ «Профіпраця», за якими останнє зобов`язалось за плату здійснити пошук роботодавця для працевлаштування [PERSON] та провести переговори. Суд зауважує, що договір між ТОВ «ПрофіПраця» та ФОП [PERSON] про співпрацю, підписаний після укладення договору між позивачем та відповідачем і ризики щодо невиконання зобов`язань за цим договором несуть відмінні від позивача сторони. При перерахуванні позивачем відповідачу коштів у розділі призначення платежу зазначено «поповнення 4149629396221582». При цьому суд зауважує, що квитанція АТ «Універсал Банк» № 191118РР21157407657114852806 від 18.11.2019 року та меморіальний ордер АТ КБ «ПриватБанк» № @2PL949228 від 22.11.2019 року не є належними доказами по справі, оскільки вказані докази не містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно, враховуючи характер взаємних стосунків між сторонами справи, не можливо встановити, що передання великої за розмірами грошової суми відповідала будь-якій правомірній та справедливій меті і відповідач вправі був розраховувати на те, що такі грошові кошти він правомірно набув у власність. За загальним правилом, набуття права власності на отримане майно від іншої особи, ґрунтується на відповідному волевиявленні відчужувача, воля якого сформована вільно. Таке волевиявлення має бути однозначним за своїм змістом та свідчити про бажання колишнього власника такого майна, спрямованого на передачу його саме у власність такого набувача. Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою. Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов`язок з повернення неналежно отриманого. Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати. Отже, саме такої розумної та справедливої підстави набуття грошових коштів, що є предметом спору, у відповідача не існувало ані на час їх отримання, ані у подальшому такі підстави не виникли. Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 40 500 грн. безпідставно набутих грошових коштів. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved