Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), третя особа\~Одеська товарна\~біржа (код\~ЄДРПОУ 03876810,\~місцезнаходження:\~65114,\~м.\~Одеса,\~вул.\~Люстдорфська дорога,\~140-а)в якій просить: визначити дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №11477 від 01.12.1995, а саме 328/1000 частини квартири, яка має загальну площу 138,40 кв.м., корисну площу 133,8 кв.м., складається із 4 кімнат, житловою площею 84,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та продавцями [PERSON] , яка діяла у тому числі від свого та від імені [PERSON] , оформлений в Одеській Товарній Біржі і зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 10 січня 1996 року (550 стр., 112 кн., 163 пр.). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.12.1995 між [PERSON] (яка діяла у тому числі від свого та від імені [PERSON] ) та [PERSON] , був укладений договір №11477 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 328/1000 частини квартири [ADDRESS] , що складає 43,9 кв.м. із загальної площі квартири яка складає 138,40 кв.м. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на товарній біржі «Одеська товарна біржа». На час укладення договору відповідно до умов Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При цьому при укладенні договору купівлі-продажу були виконані всі умови договору, а саме продавець отримав від покупця грошову суму у розмірі 588370000,00 карбованців. Біржевий договір зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 10 січня 1996 року (550стр., 112 кн, 163 пр.), однак договір не був нотаріально посвідчений. На даний час позивач не може розпорядитися своєю часткою квартири та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладення договору у 1995 році та діючих правових нормах є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення договору. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 червня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Боднар М.О. позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. На адресу суду від відповідачів надійшли заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги визнали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.1995 між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №11477, згідно якого [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купила 328/1000 частини квартири загальною площею 138,40 кв.м., корисною площею 133,8 кв.м., що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 84,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Згідно п.5 Договору 328/1000 частини квартири продані за 588370000,00 карбованців (а.с.6-8). Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 10 січня 1996 року (550стр., 112 кн, 163 пр.) (а.с.9). 08.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що складено актовий запис № 945. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження серія [NUMBER] (а.с.24). Оскільки договір купівлі-продажу укладений між сторонами 01 грудня 1995 року у на товарній біржі «Одеська товарна біржа», то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР, Закон України «Про товарну біржу», в редакції на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до\~\~статті 1\~\~Закону\~\~України\~\~«Про\~\~товарну\~\~біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має\~\~за\~\~мету надання послуг в укладенні біржових угод,\~\~виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування\~\~і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того,\~\~статтею 2\~Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної\~\~біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж,\~\~поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно зі статтею 41\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до\~\~статті 42\~\~ЦК\~Української РСР угоди можуть укладатися усно або\~\~в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153\~ЦК Української\~РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227\~ЦК Української\~РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не\~\~підлягають\~\~нотаріальному посвідченню. Однак за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР\~\~ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153\~ЦК Української\~РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення статті 227\~ЦК Української\~РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. (Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 липня 2021 року по справі № 640/3509/19, провадження № 61-10287св20). У ході судового розгляд справи судом було встановлено, що спірний договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі, а оскільки предметом спірного договору купівлі-продажу було нерухоме майно, то такий договір мав бути нотаріально посвідченим. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Також суду доцільно перевіряти, чи не суперечить зміст договору вимогам закону та чи не порушує такий договір прав третіх осіб, які не є його сторонам. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди». Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач не вказував, що продавець квартири ухилялася від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано. Також суд бере до уваги те, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна була чинною частина друга статті 9 ЖК УРСР, за змістом якої громадяни мали право, зокрема, придбавати квартири (будинки), та, відповідно, частин останніх), на біржових торгах. Підтвердженням визнання такого права позивача державою є реєстрація права власності за позивачем, відповідно до відомостей КП «БТІ» ОМР. За приписами ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України) Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~ Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, підтвердження визнання права позивача державою, а саме реєстрація права власності за позивачем на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу, укладеного на біржі 01.12.1995 року, у БТІ, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем наявності правових підстав для визнання неоспорюваного договору купівлі-продажу квартири дійсним у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed