Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що 20.08.2018 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 13000 доларів США, зобов?язавшись повернути позику до 01.01.2021 року. Крім того, відповідач взяв золоті прикраси позивача, а саме два золотих ланцюга, золоту каблучку, та заклав їх до ломбарду, отримавши 16820,37 гривень, а через невиконання зобов?язань з повернення коштів прикраси позивачеві повернуті не були. По суті вимог позивач просила стягнути суму позики у 354571,1 гривень, інфляційні втрати у сумі 33187,85 гривень та 3% річних в сумі 10462,28 гривень, а також збитки в сумі 16820,37 гривень. Ухвалою суду від 17.02.2022 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду. 23.08.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідь на відзив позивачем не подавалась. Інших клопотань сторонами не подавалось. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи сповіщена в установленому порядку, причин неявки суду не повідомила, адвокат Лупінос Є.А. не надала документів, які б підтверджували повноваження на представлення інтересів позивача, у зв?язку з чим не була допущена до участі у справі. Представник відповідача в судовому засіданні висловила суперечливу позицію, вказавши, що проти позову відповідач заперечує повністю, факту укладення договору позики та отримання грошових коштів в сумі 13000 доларів США не заперечує, однак, відповідач повернув позивачеві 2000 доларів, тож сума заборгованості складає наразі 11000 доларів. Щодо 3% річних вказувала, що враховуючи повернення відповідачем частини боргу, сума нарахована невірно. Індекс інфляції в даному випадку не застосовується, адже позика отримана у доларах США. В частині матеріальних збитків представник відповідача посилалась на недоведеність позову в цій частині, адже позивачем не надано доказів належності саме їй прикрас, між тим як відповідач стверджує, що він закладав належні йому вироби. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Позивачем суду надано копію розписки від 20.08.2020 року та трьох додаткових угод. З письмової розписки від 20.08.2018 року вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] 13000 доларів, зобов`язавшись повернути до 01.01.2021 року. Згідно із додатковими угодами № 5, 7, 9, укладеними між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард капітал» та [PERSON] про отримання кредиту під заставу майна, а саме ланцюгів та каблучок з золота 585 проби. Відповідачем надані копії платіжних доручень, відповідно до яких [PERSON] перерахував [PERSON] 24.06.2021 року 13800 гривень, 28.07.2021 року 13600 гривень, 29.08.2021 року 13550 гривень, 11.10.2021 року 13300 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З відзиву відповідача на позов та пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що факту отримання позики в сумі 13000 доларів США у [PERSON] на умовах, про які зазначено у розписці, відповідач не заперечував, вказуючи лише про часткове погашення заборгованості. Оцінюючи доводи відповідача про часткове погашення заборгованості за договором позики, суд з ними не погоджується, адже з наданих платіжних доручень вбачається, що [PERSON] перераховував [PERSON] певні суми. Однак, [PERSON] не є боржником у цих правовідносинах, а у платіжних дорученнях не зазначено, щоб ці оплати здійснювались на погашення заборгованості [PERSON] за договором позики. Станом на день розгляду справи 23.08.2022 року офіційний курс НБ України гривні України до долару США становить 36,5686 гривень за 1 долар США, що не перевищує курсу 27,2747 гривень за 1 долар США, який застосований позивачем при зверненні до суду із позовом. Оскільки позивачем заявлено про стягненні боргу саме у гривнях, тож вбачає підстави для стягнення позики у сумі, заявленій позивачем. Також суд вбачає підстави і для застосування положень ст. 625 ЦК України, яка вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, в частині застосування 3% річних. Оскільки відповідач в установлений договором строк не повернув грошові кошти, тож нарахування на суму позики 3% річних ґрунтується на вимогах чинного законодавства та в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Водночас, суд не вбачає підстав для застосування індексу інфляції до суми заборгованості, адже позика була взята у доларах США, тож підстав враховувати інфляційні втрати відсутні. Оцінюючи позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків, суд виходить з того, що позивачем не доведено факту того, що [PERSON] укладав відповідні договору про отримання кредиту під заставу прикрас, адже жодна з додаткових угод відповідачем не підписана, крім того, позивачем не доведено і того, що якщо [PERSON] і передавав якесь майно у заклад, то це майно належало саме позивачеві. За таких обставин, підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення збитків суд не вбачає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial