Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору (Заяви) № б/н від 26 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанк. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5\~000 гривень. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 18 січня 2021 року, виникла заборгованість у розмірі 43\~716,67 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 жовтня 2010 року станом на 18 січня 2021 року у розмірі 43 716,67 грн., яка складається з: 35\~491,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 26\~302,57 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9\~189,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1\~997,75 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6\~226,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 квітня 2021 року відповідач надала до суду відзив, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки заперечує факт вчинення правочину, вважає, що їй не належить підпис, зазначений в Анкеті-заяві. В матеріалах справи відсутня заява про відкриття рахунку та витяг з книги реєстрації відкритих рахунків. Зазначає, що Анкета-заява не є заявою на отримання споживчого кредиту, а витяг з умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку нею не підписувався, а його редакцію на дату вчинення правочину неможливо встановити. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є бухгалтерською документацією, не підтверджує наявність заборгованості та факт надання банківських послуг, і з нього неможливо встановити, що розрахунок стосується конкретної особи, оскільки відсутня інформація стосовно особистого рахунку, відносно якого створювався розрахунок. В матеріалах справи не містяться первинні бухгалтерські документи, що могли б підтвердити реальний факт здійснення правочину. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року було задоволено клопотання відповідача та витребувано у АТ «КБ «Приватбанк» оригінали: заяви [PERSON] (позичальника) (анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підписана 26 жовтня 2010 року і 14 вересня 2018 року); кредитного договору, що був укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» належним чином підписаний сторонами; документ, що підтверджує відкриття особового рахунку [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» із підписом [PERSON] ; виписку із особового рахунку [PERSON] , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; оригінал підписаного належним чином акцепту [PERSON] на оферту АТ КБ «Приватбанк»; інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] 25 травня 2021 року представником позивача [PERSON] було надано суду відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач та мобільний номер телефону, який було вказано відповідачем. Доводи відповідача про те, що договір нею не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним, однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення договору у судовому порядку до звернення позивача з позовом жодна із сторін не скористалася. Крім того, предметом позову є розмір заборгованості за кредитним договором, позивачем було надано суду докази щодо наявності заборгованості (розрахунок заборгованості), а відповідачем не спростовано надані позивачем докази. Зазначає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. 07 червня 2021 року відповідач надала до суду заперечення та просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі через відсутність в матеріалах справи підтвердження надання кредиту, а саме, первинного бухгалтерського документу, реального факту надання банківської послуги у вигляді підтвердження операції за особовим рахунком і підтвердження відкриття рахунку та його належності до клієнта банку Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року було визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] та повторно витребувано у АТ «КБ «Приватбанк» оригінали: заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підписана 26.10.2010 року і 14.09.2018 року; кредитного договору, що був укладений між [PERSON] та АТ «КБ «Приватбанк» належним чином підписаний сторонами; документ, що підтверджує відкриття особового рахунку [PERSON] у АТ «КБ «Приватбанк» із підписом [PERSON] ; оригінал підписаного належним чином акцепту [PERSON] на оферту АТ «КБ «Приватбанк»; інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» [PERSON] 12\~жовтня 2021\~року,\~17\~листопада 2021\~року та\~16\~грудня 2021\~року ухвалами\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська було визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи. Представник позивача надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надала\~суду клопотання,\~у якому\~просила розглядати\~справу без\~її участі,\~у подальшому\~у судове\~засідання не\~з`являлася\~з невідомих\~суду причин,\~хоча повідомлялась\~належним чином\~та судом\~неодноразово було\~визнано обов`язковою\~її явку, оскільки нею було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Суд з цього приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи та письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 26 жовтня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 17). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 17), паспорт споживчого кредиту (а. с. 18-19), витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 20), розрахунок заборгованості (а. с. 12-14), витяг з Умов і правил надання банківських послуг (а. с. 21-35), виписку руху коштів за договором (а. с. 55-74). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який було як збільшено, так і зменшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 15), та було надано кредитні картки, що підтверджується відповідною довідкою про видачу кредитних карток (а. с. 16). Однак відповідач станом на час подання позовної заяви ухиляється від виконання зобов`язань і має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на станом на 18 січня 2021 року складає у розмірі 43 716,67 грн., яка складається з: 35 491,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 26 302,57 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9 189,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 997,75 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6 226,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 00,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 00,00 грн. заборгованість по пені; 00,00 грн. заборгованість по комісії (а. с. 3-14). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за поточним та за простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за нарахованими і простроченими відсотками. Статтями 626, 628\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредитом, яка станом на 18 січня 2021 року становить 35 491,99 грн., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим та нарахованими відсотками, суд дійшов таких підстав. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахована по 18 січня 2021 року включно. Однак, за наявними матеріалами справи не можливо встановити строк дії кредитного договору, оскільки в Анкеті-заяві № б/н від 26 жовтня 2010 року сторонами він не був погоджений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як вбачається із матеріалів справи, в Анкеті-заяві позичальника № б/н від 26 жовтня 2010 року не зазначена відсоткова ставка несвоєчасне погашення кредиту, а також будь-яких інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 26 жовтня 2010 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 08 лютого 2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», відсутність у Анкеті-заяві № б/н від 26 жовтня 2010 року домовленості сторін про сплату відсотків, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах зазначено справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 жовтня 2010 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відскоками за користування кредитом у розмірі 6 226,93 грн. не підлягають задоволенню. Також відповідно до паспорту споживчого кредиту від 14 вересня 2018 року, який було підписано [PERSON] , він діяв з 14 вересня 2018 року по 29 вересня 2018 року, де було визначено розмір відсотків за прострочене виконання зобов`язання (а. с. 18-19). Оскільки зі спливом строку, який був зазначений в умовах, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача суду надано не було, отже після 29 вересня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 26 жовтня 2010 року між банком та відповідачем, у зв`язку з чим у позивача не має підстав стягувати з відповідача заборгованість за простроченими відсотками після 29 вересня 2018 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Таким чином, термін повернення відповідачем нарахованих відсотків за користування кредитом становив 29 вересня 2018 року. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наведений висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, підтверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та здійснення з її застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала та не повернула використані кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надала. Також суд не приймає до уваги інші доводи відповідача, оскільки в обґрунтування не було надано належних доказів на їх підтвердження. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 491,99 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 1 997,75 грн. та заборгованості за простроченими відскоками за користування кредитом у розмірі 6 226,93 грн. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню сума\~судового збору\~в розмірі\~1\~842,93\~грн.\~(35\~491,99\~грн.\~*\~2\~270\~грн.\~00\~коп./ 43 716,67 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial