Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-10 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Солом`янського суду м. Києва з позов до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» (далі - відповідач-1) та [PERSON] (далі - відповідач-2), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. (далі - третя особа-1), ПАТ «Комерційний банк «Надра» (далі - третя особа-2), [PERSON] (далі - третя особа-3) про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2018 року між ПАТ «КБ «Надра», який є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», та ТОВ «ФК «Інвестстандарт» укладено договір №16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, за умовами якого банк відступив відповідачеві-1 право вимоги за кредитним договором №16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року та договорами забезпечення, зокрема іпотечним договором № 278 від 05.03.2007 року. 04.05.2018 року між ТОВ «ФК «Інвестстандарт» та [PERSON] укладено договір №177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, за умовами якого відповідач-1 відступив відповідачеві-2 право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договорами забезпечення, зокрема іпотекою. На підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором № 905 від 04.05.2018 року (укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестстандарт»), за заявою ТОВ «ФК «Інвестстандарт», приватним нотаріусом Русанюком З.З. прийнято рішення від 04.05.2018 року № 40930149, на підставі якого внесено запис про реєстрацію іпотеки до спеціального розділу № 25994701 стосовно квартири за ТОВ «ФК «Інвестстандарт» та припинено запис про іпотеку № 4594613 (за ВАТ КБ «Надра»). В подальшому, на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором № 907 від 04.05.2018 року (укладений між ТОВ «ФК «Інвестстандарт» та [PERSON] ), за заявою [PERSON] , приватним нотаріусом Русанюком З.З. прийнято рішення від 04.05.2018 р. № 40936036, на підставі якого внесено зміни до запису про реєстрацію іпотеки в спеціальному розділі № 25994701 (змінено іпотекодержателя з ТОВ «ФК «Інвестстандарт» на [PERSON] ). Позивач вважає договір від 04.05.2018 року №16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договір від 04.05.2008 року №177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором недійсними, на підставі недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, відсутність у ТОВ «ФК «Інвестстандарт» ліцензії на здійснення валютних операцій в момент укладення спірного договору унеможливлює перехід права вимоги на валютні цінності, за таких умов правонаступництво не відбувається. Спірні договори не відповідають вищезазначеним положенням та з вказаних підстав підлягають визнанню недійсним. Недійсність договору про відступлення права вимоги №16/П/42/2007-840 від 04.05.2018 року щодо кредитного договору № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року тягне недійсність договорів про відступлення прав вимоги і за договором іпотеки, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки договір № 177-1 від 04.05.2018 року про відступлення прав за іпотечним договором на користь [PERSON] розірвано, - відомості запису про іпотеку щодо іпотекодержателя [PERSON] підлягають скасуванню. Позивач вказує, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт. Також, позивач вважає спірні договори фіктивними, наслідком яких є фіктивна зміна кредиторів. Враховуючи викладене позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.05.2018 року №16/П/42/2007-840, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестстандарт»; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.05.2018 року № 905, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестстандарт», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З.; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.05.2018 року № 907, укладений між ТОВ «ФК «Інвестстандарт» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З.; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. № 40930149 від 04.05.2018 року та запис про реєстрацію іпотеки, внесений до спеціального розділу № 25994701, яким припинено запис про іпотеку № 4594613; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. № 40936036 від 04.05.2018 року та запис про внесення змін до запису про реєстрацію іпотеки в спеціальному розділі № 25994701. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року справу направлено до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 15.06.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича належним чином завірені копії: договору про відступлення прав за іпотечним договором № 905 від 04.05.2018 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестстандарт»; рішення від 04.05.2018 року № 40930149, на підставі якого внесено запис про реєстрацію іпотеки до спеціального розділу № 25994701 та припинено запис про іпотеку № 4594613; договору про відступлення прав за іпотечним договором № 907 від 04.05.2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Інвестстандарт» та [PERSON] ; рішення від 04.05.2018 року № 40936036, на підставі якого внесено зміни до запису про реєстрацію іпотеки в спеціальному розділі № 25994701; документів, на підставі яких 04.05.2018 року посвідчувалися вищезазначені договори. 11.08.2020 року на адресу суду від ТОВ «ФК «Інвестстандарт» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що метою укладення договору № 16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.05.2018 року була саме заміна кредитора, а не фінансування Банку за відступлення права вимоги. Таким чином, укладений договір не є договором факторингу. Договір № 177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» та [PERSON] був розірваний за взаємною згодою сторін договором від 16.08.2019 року. Таким чином, станом на дату подання відзиву, право вимоги за Кредитним договором належить ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ». ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» станом на дату укладення договору 04.05.2018 року було включене до Державного реєстру фінансових установ (дата реєстрації 22.03.2017) та мало ліцензію на здійснення факторингових операцій від 09.06.2017 року (розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.06.2017 № 2444). Посилання позивача на підстави недійсності правочину у зв`язку з відсутністю у ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» ліцензії на здійснення валютних операцій є безпідставним. З урахуванням відсутності будь-яких правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги також відсутні будь-які підстави для визнання недійсними вищезазначених іпотечних договорів. 08.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 21.01.2021 року від третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. надійшли додаткові пояснення щодо позовної заяви. Ухвалою суду від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, витребувано у Агентства державних послуг при Міністерстві юстиції Республіки Узбекистан» - відомості з єдиного електронного архіву РАЦС про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Самарканд, Республіка Узбекистан. 16.07.2021 року від Київського державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду від 15.06.2020 року надійшли належним чином звірені копії договорів про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та документів, на підставі яких вони були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. від 04.05.2018 року за реєстровим № 905,907. У судовому засіданні позивач та представник позивача відмовитись від клопотання про витребування у Агентства державних послуг при Міністерстві юстиції Республіки Узбекистан» відомостей про народження [PERSON] , позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Відповідач-3 та треті особи у судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Допитаний у якості свідка позивач [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що іпотекодержателем є [PERSON] , який є колишнім тестем позивача. Повідомив, що з нього стягують кошти за кредитним договором, а квартира залишається у тестя. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача-1, допитавши позивача як свідка, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.03.2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 16/П/42/2007-840, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 155 700 доларів США строком до 04.03.2037 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань 05.03.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого позивач відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що й позичальник за кредитним договором № 16/П/42/2007-840. На виконання вимог кредитного договору - 05.03.2007 року укладено іпотечний договір № 278, за умовами якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом КМНО Саприкіним В.М. до Державного реєстру Іпотек внесено запис номер 25994701 та зареєстровано обтяження вказаного нерухомого майна. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.11.2010 року (справа №2-10548/10) задоволено позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра», стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 172 462,48 доларів США. 04.05.2018 року ПАТ «КБ «Надра» уклав з ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» договір № 16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року, відповідно до якого банк відступив на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» права вимоги за кредитним договором. 04.05.2018 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» уклало з [PERSON] договір № 177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого відповідач-1 відступив на користь [PERSON] права вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року. Договором від 16.08.2019 року про розірвання договору № 177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.05.2018 року, ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» та [PERSON] за взаємною згодою вирішили розірвати договір № 177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року належить ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2020 року (справа № 761/46461/19) задоволено заяву ТОВ «ФК ІНВЕСТСТАНДАРТ» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі № 2-10548/10, замінено стягувача за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року, а саме Банк на ТОВ «ФК ІНВЕСТСТАНДАРТ». Постановою Київського апеляційного суду від 16.06.2020 року (справа № 761/46461/19) ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року залишено без мін. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦКУ заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає спірні договори фіктивними, оскільки право вимоги перейшло до колишнього тестя, що спрямоване на уникнення сплати боргу боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Разом з тим, позивач не обґрунтував фіктивність спірних правочинів та взаємозв`язок факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] з правовими наслідками у вигляді приховання майна від позивача та уникнення сплати боргу боржником. Зміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором не впливає на права позивача як боржника та співвласника квартири, що є предметом договору іпотеки. Крім того, ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» та [PERSON] за взаємною згодою розірвали договір № 177-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 року, так право вимоги за кредитним договором належить ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ». При цьому, між сторонами не укладався додатковий договір щодо іпотечного договору № 907 від 04.05.2018 року. Позивач вказує, що договір № 16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором є договором факторингу, до якого застосовуються спеціальні вимоги до суб`єктного складу сторін договору. При цьому, підставою для визнання зазначеного договору недійсним позивач вказує відсутність у ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» ліцензії на здійснення валютних операцій в момент укладення зазначеного договору. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦКУ за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, предметом договору факторингу є фінансування фактором клієнта під відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 4.1. договору № 16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.05.2018 року ціна відступлення права вимоги становить 365 793,56 грн., при цьому, загальний розмір заборгованості становить 1 810 454 грн. За вказаних обставин, з урахуванням нижчої ціни продажу права вимоги у порівнянні з сумою заборгованості, відсутні підстави стверджувати про факт фінансування ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» Банка як клієнта, а тому договірні взаємовідносини між сторонами не є факторинговими. За умовами договору № 16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, Банк відступив на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТСТАНДАРТ» право вимоги за кредитним договором, відповідно до якого у кредит надавались валютні цінності. Так, предметом договору є передача права вимоги, а не заборгованості, предметом якої є валютні цінності, а тому укладений договір не є договором факторингу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2019 року у справі № 757/40858/17-ц, укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто, відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу. Враховуючи вищевикладене, відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання недійсним договору №16/П/42/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором. З урахуванням відсутності правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги також відсутні підстави для визнання недійсними іпотечних договорів. Крім того, позивачем не було зазначено та не надано належних та допустимих доказів, в чому саме полягає порушення приватним нотаріусом "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" під час вчинення нотаріальної дії щодо прийняття рішення № 40930149 від 04.05.2018 року про припинення запису про іпотеку № 4594613 та рішення № 40936036 від 04.05.2018 року про внесення змін до запису про реєстрацію іпотеки в спеціальному розділі № 25994701. Частиною 3 статті 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаними договорами. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При вирішенні спору про визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 512, 516 ЦК України. Наведені позивачем обставини необхідності визнання договорів недійсними не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не обґрунтовують необхідність задоволення позову. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed