Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» від 10.08.2021 № 244-к «По особовому складу»; змінити дату та підставу звільнення із зазначенням дати звільнення 26.07.2021 на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з ініціативи працівника у зв`язку із порушенням керівником підприємства законодавства про працю; стягнути з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 липня 2021 року по 11 серпня 2021 року в розмірі 11428 грн. 48 коп.; стягнути з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на її користь суму судового збору, сплаченого при подачі позову та судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позову зазначила, що з 10.12.2019 по 26.07.2021 вона працювала в ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат». 10.12.2019 була призначена на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», а з 13.01.2020 переведена головним бухгалтером. У відповідності до вимог, що встановлені ч.1 ст. 38 КЗпП України щодо письмового попередження за два тижні власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, 12.07.2021 вона подала письмову заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням з 26.07.2021. Оскільки директор ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» [PERSON] відмовилася прийняти цю заяву та заборонила інспектору з кадрів приймати та реєструвати зазначену заяву, вона була вимушена 12.07.2021 направити заяву про звільнення за власним бажанням на юридичну адресу ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» цінним листом з описом поштовим зв`язком АТ «Укрпошта». Дана заява була отримана відповідачем 13.07.2021. В період з 13.07.201 по 26.07.2021 включно весь робочий час вона знаходилась на своєму робочому місці, виконуючи свої звичайні трудові обов`язки. За цей час ані директор ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» [PERSON] , ані інспектор з кадрів [PERSON] не обговорювали з нею її заяву про звільнення за власним бажанням, а також не обговорювалася ні дата звільнення, ні підстава звільнення. Отже, вона вважає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо її звільнення саме з 26.07.2021, який є останнім днем її роботи в ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» та днем звільнення. 26.07.2021 директором ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» [PERSON] та нею, позивачем, в кабінеті директора на щотижневому засіданні керівного персоналу підприємства в присутності фахівця майнової та особистої безпеки [PERSON] , інспектора відділу кадрів [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , головного економіста [PERSON] , завідуючої відділу експедиції Кононенко Н.В., завідуючої виробництва [PERSON] , енергетика [PERSON] було зроблено повідомлення, що 26.07.2021 - останній день її, позивачки, роботи на підприємстві. Однак за весь час з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 26.07.2021 її знаходження на робочому місці їй не було запропоновано звернутися до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення, для отримання трудової книжки і подальшого оформлення особової картки за формою П-2 та розпису у журналі реєстрації трудових книжок. Вказує, що на її усне звернення до інспектора з кадрів ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» [PERSON] щодо ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки їй було повідомлено, що наказ про її звільнення ще не підготовлений, а її трудової книжки на підприємстві немає, оскільки вона була передана власнику в м. Бахмут Донецької області. Жодного повідомлення про відкликання її заяви про звільнення за власним бажанням з 26.07.2021 на адресу власника або уповноваженого ним органу вона не надсилала, отже з 27.07.2021, вважаючи себе звільненою, вона на роботу не виходила. Повідомлень щодо ознайомлення її з наказом про її звільнення з посади головного бухгалтера ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» та отримання трудової книжки до 11.08.2021 або будь-якого іншого наказу на її поштову адресу або телефоном не надходило. Оскільки вона мала намір працевлаштуватися на інше підприємство їй потрібна була трудова книжка, отже 06.08.2021 вона сама, за власною ініціативою, зателефонувала інспектору з кадрів [PERSON] з питанням чи готовий наказ про її звільнення і чи прислали на підприємство її трудову книжку, на що їй було повідомлено, що згідно статуту ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» (в новій редакції) звільнення головного бухгалтера підприємства відбувається безпосередньо загальними зборами учасників товариства, отже вона не за тією адресою направила свою заяву про звільнення і трудова книжка та протокол загальних зборів на підприємство ще не надходили. Про необхідність ознайомлення її з будь-якими іншими документами або наказами, що були складені відносно неї, [PERSON] , інспектор з кадрів [PERSON] її не повідомила. 11.08.2021 на її, [PERSON] , картковий рахунок, що прив`язаний до зарплатного проекту ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», надійшли три платежі від ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» в розмірі 5122 грн. 73 коп., 8050 грн., 82 грн. 60 коп. з призначенням платежу «зарахування коштів згідно з/п відомості». В той же день їй зателефонувала секретар ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» та повідомила, що на її, [PERSON] , адресу направлений лист про ознайомлення із наказом про звільнення. 11.08.2021 вона прибула до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», де їй було вручено для ознайомлення наказ за підписом директора ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» Яковлєвої А.О. від 26.07.2021 № 41 «Про проведення фінансової перевірки», згідно якого було наказано провести перевірку фінансової документації підприємства ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» за період з 13.01.2020 по 26.07.2021, а також відсторонити її, [PERSON] , від виконання своїх посадових обов`язків на час проведення перевірки бухгалтерської документації підприємства ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат». Незважаючи на те, що весь час 26.07.2021 з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. вона знаходилась на робочому місці на території ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» її з цим наказом не ознайомили. До цього наказу був прикріплений акт від 27.07.2021 про те, що нібито ознайомити головного бухгалтера [PERSON] з наказом ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» № 41 від 26.07.2021 «Про проведення фінансової перевірки» немає можливості, оскільки вона з 27.07.2021 не виходить на роботу, в усній формі (за телефоном) її повідомили, однак вона, [PERSON] , від підпису відмовилася. Зазначила, що 27.07.2022 у неї не відбувалося жодної телефонної розмови з будь-ким із членів комісії. Крім того, 11.08.2021 її було ознайомлено з наказом за підписом директора ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» № 48 віл 09.08.2021 «Про відшкодування збитків заподіяних підприємству при виконання трудових відносин», згідно якого за неналежний контроль та організацію обліку НСМ, внаслідок чого виникла нестача скрапленого газу, постановлено утримати з неї, [PERSON] , збитки, заподіяні підприємству у розмірі 5676 грн. 57 коп. Також 11.08.2021 їй було вручено наказ про її звільнення з посади головного бухгалтера структурного підрозділу бухгалтерія з 10.08.2021 згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки 15 календарних днів. Підставою для звільнення в наказі зазначені акти відсутності на роботі від 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021 30.07.2021 та з 02.08.2021 по 10.08.2021, проте жодного із зазначених у наказі актів їй не було надано для ознайомлення. Вказала, що їй не було запропоновано надати пояснення щодо причин її відсутності у вищевказані дні, їй не дали на ознайомлення результати фінансової перевірки за період з 13.01.2020 по 26.07.2021, яка мала проводитися відповідно до наказу № 41 від 26.07.2021. 18.08.2021 вона зверталася до Управління Держпраці у Полтавській області з письмовою заявою про порушення вимог законодавства про працю, але на час звернення до суду їй невідомо про результати перевірки ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» з питань дотримання законодавства про працю за її зверненням. Вказала, що вона не погоджується з підставою та датою звільнення її з посади головного бухгалтера ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», вважає своє звільнення з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин незаконним та таким, що суперечить вимогам законодавства про працю. Трудова книжка була нею отримана лише 11.08.2021. Вважає, що оскільки час вимушеного прогулу становить з 27.07.2021 по 11.08.2021 включно 16 календарних днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів) становить 11428 грн. 48 коп. З урахуванням вищевикладеного просила позовні вимоги задовольнити. Представником відповідача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» 05.11.2021 надано відзив на позовну заяву, в якому він вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованим та безпідставними. Вказав, що не визнає обставин, зазначених позивачем. Як визнається позивачем в позовній заяві, заява про звільнення була направлена позивачем відповідачу поштою, вручена відповідачу 13.07.2021. Таким чином, відлік двотижневого строку для звільнення за власним бажанням починається не з 12.07.2021, а з 13.07.2021. Звернув увагу, що позивачем визнається в позовній заяві, що 27.07.2021 вона не вийшла на роботу, при цьому між сторонами не було досягнуто згоди щодо звільнення [PERSON] саме 26.07.2021, тобто до спливу двотижневого строку з моменту подачі заяви про звільнення за власним бажанням. Враховуючи, що наказ про звільнення за прогул є законним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Зазначив, що 10.08.2021 позивачу на її поштову адресу було направлено повідомлення про її звільнення за прогули, а також наказ про звільнення [PERSON] за прогули № 244-к від 10.08.2021. Отримавши дані документи [PERSON] з`явилась на ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», отримала наказ на звільнення та трудову книжку. Отримання цих документів позивач засвідчила своїм підписом. Отже, порушення законодавства, як вказує в позовній заяві позивач, роботодавцем допущено не було. З урахуванням вищевикладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 29.11.2021 позивачем надана відповідь на відзив, де [PERSON] зазначила, що в період з 13.07.2021 по 26.07.2021 включно весь робочий час вона знаходилась на своєму робочому місці, виконуючи свої звичайні трудові обов`язки. За весь цей час директор ТОВ «Кременчуький хлібокомбінат» [PERSON] та інспектор з кадрів [PERSON] не обговорювали дату звільнення, а також не висловлювали інших зауважень щодо її заяви про звільнення за власним бажанням. Отже, вважає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо звільнення саме 26.07.2021, який мав бути останнім днем її роботи в ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» та днем звільнення. Наголосила, що 26.07.2021 директором ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» Яковлєвою А.О. на щотижневому засіданні керівного персоналу підприємства в присутності інших працівників було зроблено повідомлення, що 26.07.2021 останній день її, позивачки, роботи на підприємстві, а отже, згода щодо її звільнення саме 26.07.2021 була досягнута. Вказала, що твердження відповідача щодо додержання ним вимог законодавства про працю при звільненні працівника спростовується, зокрема, наданням в якості доказів листів ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» за підписом інспектора з кадрів [PERSON] ( вих. № 140/1 від 27.07.2021) і за підписом директора [PERSON] ( вих. № 151/1 від 10.08.2021) щодо надання нею письмових пояснень про поважність причин відсутності її на роботі. Однак зазначені листи в якості доказу правомірності дій не є належними доказами, оскільки зазначені листи не надсилалися на її адресу засобами поштового зв`язку, не надавалися їй особисто для ознайомлення. Крім того, вона не була ознайомлена зі змістом вищевказаних листів під час отримання трудової книжки та при ознайомлені її з наказом про звільнення. Отже є всі підстави вважати, що ці листи були складені після її протизаконного звільнення з метою фальсифікації доказів та введення суду в оману. Щодо актів від 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021та 10.08.2021, то вона не була ознайомлена зі змістом даних актів під час отримання трудової книжки та при ознайомленні із наказом про звільнення. Отже, є всі підстави вважати, що ці акти також були складені після її протизаконного звільнення з метою фальсифікації доказів та введення суд в оману. З урахуванням викладеного просила задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволені з підстав, зазначених відзиві на позов. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, згідно наказу (розпорядження) № 514-к від 09.12.2019 про прийняття на роботу [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на посаду заступника головного бухгалтера. Наказом ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» за № 15-к від 13.01.2020 [PERSON] була переведена з посади заступника головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера з 13.01.2020 з посадовим окладом згідно штатного розпису. 12.07.2021 позивачем [PERSON] на адресу відповідача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» цінним листом з описом була направлена заява про її звільнення з займаної посади за власним бажанням з 26.07.2021. Дана заява була отримана роботодавцем 13.07.2021, що підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами. Відповідно до частини першої та частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, передбачений у ч.1 ст. 38 КЗпП двотижневий строк попередження є обов`язковим для працівника, трудові відносити припиняються між працівником і роботодавцем після закінчення даного двотижневого строку. Згідно ч.4 ст.. 241-1 КЗпП строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Оскільки заява [PERSON] про звільнення була отримана роботодавцем 13.07.2021, отже саме з цієї дати слід вести відлік строку попередження працівником роботодавця про звільнення за власним бажанням, а тому останній робочий день позивача на підприємстві припадав на 27.07.2021. Актами від 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021, 10.08.2021 підтверджується відсутність [PERSON] на робочому місці 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021, з 02.08.2021 по 10.08.2021 (02.08.2021, 03.08.2021, 04.08.2021, 05.08.2021, 06.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021). Факт нез`явлення на робочому місці у вказані дати підтверджується також графіком обліку робочого часу. Позивачем не заперечується, що 27.07.2021 та в подальшому у робочі дні, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021, 02.08.2021, 03.08.2021, 04.08.2021, 05.08.2021, 06.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021 [PERSON] на роботу до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» не виходила. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона не виходила на роботу, оскільки вважала себе звільненою з 26.07.2021 за згодою з роботодавцем. На підставі наказу № 244-к від 10.08.2021 [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера з структурного підрозділу бухгалтерія ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» з 10.08.2021 згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Підставою видачі наказу вказані акти відсутності на роботі 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021 та з 02.08.2021 по 10.08.2021. З наказом [PERSON] ознайомлена 11.08.2021. В судовому засідання не доведено належними та достатніми доказами факту того, що між [PERSON] та роботодавцем було досягнуто згоди про звільнення її з посади саме 26.07.2021. Свідчення допитаних у суді свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо оголошення на нараді останнього робочого дня різняться (понеділок 26.07.2021, п`ятниця, четвер), крім того, свідчення свідків працівників підприємства - не є належним доказом досягнення згоди про дату звільнення між працівником і роботодавцем. Пунктами 18 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Згідно п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). [PERSON] не заперечувала, що була відсутня на робочому місці 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021, 02.08.2021, 03.08.2021, 04.08.2021, 05.08.2021, 06.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021, та в суді не довела, що причини відсутності на роботі були поважними. У суду відсутні підстави вважати підробленими акти від 27.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021, 10.08.2021, при цьому [PERSON] не заперечується, що її посадовою інструкцією передбачено присутність її саме на робочому місці протягом усього робочого дня. Згідно ст.. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. В силу ст.149 цього Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Твердження роботодавця про те, що службові особи підприємства повідомляли телефонним зв`язком позивача про необхідність надання письмових пояснень щодо нез`явлення на роботі заперечуються [PERSON] . Разом з цим позивачкою не заперечується, що вона 13.08.2021 отримала листа ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» від 10.08.2021 № 151/1, яким адміністрація просила повідомити її про причини відсутності на роботі. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11.07.2019 в справі № 761/39962/16-ц. Статтею 43-1 КЗпП передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення в тому числі головного бухгалтера підприємства. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» подача працівником заяви на підставі ст.. 38 КЗпП не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі звільнення без законної підстави (ч.1 ст. 235 КЗпП). Оскільки звільнення [PERSON] проведене без порушення норм трудового законодавства, відсутні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним. У відповідності до частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Аналіз частини 3 статті 235\~КЗпП України дає підстави для висновку, що в разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв`язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 207/4346/13). Звертаючись до\~суду з\~позовом,\~ [PERSON] \~просила визнати\~незаконним наказ\~про звільнення\~та одночасно\~змінити дату\~та підставу\~звільнення із\~зазначенням дати\~звільнення 26.07.2021\~та підстави\~-\~за ч.3\~ст.\~38\~КЗпП України.\~При цьому\~з заяви\~ [PERSON] \~про звільнення\~вбачається,\~що причиною\~звільнення вона\~вказувала «за\~власним бажанням»,\~а не\~у зв`язку\~з невиконанням\~законодавства про\~працю,\~умов колективного\~чи трудового\~договору роботодавцем.\~Роботодавцем [PERSON] \~звільнена у\~зв`язку з\~прогулом.\~У випадку\~зазначення працівником\~та роботодавцем\~різних обставин\~звільнення,\~суд не\~може приймати\~рішення про\~зміну формулювання\~причин звільнення.\~Належним способом\~захисту прав\~позивача у\~такому випадку\~є визнання\~наказу про\~звільнення незаконним\~та його\~скасування.Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №524/679/19. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач помилився у формулюванні підстав звільнення позивачки. Отже, правові підстави для визнання наказу про звільнення незаконним, як і для змінити формулювання причин звільнення позивачки, відсутні. Вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними вимогами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed