Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради та Орган опіки та піклування Верхньокоропецької сільської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що позивач і відповідач перебували у шлюбі, під час якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка починаючи з 2014 року і по теперішній час проживає з батьком. У свою чергу, відповідач проживає в іншому місці та має свою сім`ю. Позивач вважає, що проживання дитини з ним буде сприяти її нормальному розвитку, не буде суперечити правам та інтересам сторін, а також буде відповідати інтересам самої дитини та її віку. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради - Степанова О.Р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Верхньокоропецької сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Вивчивши заяву, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст.16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст.4). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно Довідки про склад сім`ї за №18/10-11 від 29.03.2022 року, склад сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] становить: [PERSON] та його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №171513785 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.11.2019 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, яке набуло законної сили 10.12.2019 року (а.с.11, 12). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.06.2006 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Із Висновку Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради за №3066/01-32/42-22 від 29.08.2022 року вбачається, що Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] із батьком [PERSON] . Дані правовідносини регулюються нормами СК України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). За положеннями статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2, 3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Всудовому засіданні встановлено, що дочці позивача [PERSON] виповнилося 16 років. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені норми права, слід прийти до висновку, що спір про визначення місця проживання дитини віком від 10 до 14 років визначається органом опіки та піклування або судом, а визначення місця проживання дитини, яка вже досягла 14 років, визначається нею самою, а отже ухвалення рішення судом в такому випадку законом не передбачено. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовна заява представника позивача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed