Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-17 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, орган опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, щопозивач проживає однією сім`єю зі своєю внучкою [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Батько [PERSON] у свідоцтві про її народження записаний за вказівкою матері у порядку ст. 135 СК України. Протягом останніх кількох років відповідач майже повністю припинила спілкування з донькою [PERSON] , не проявляє до неї материнської турботи та піклування про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належного медичного догляду та лікування дитини, не виявляє достатнього інтересу до внутрішнього світу дитини, не цікавиться успіхами доньки у розвитку її здібностей до навчання та не забезпечує матеріально, а також вчиняла домашнє насильство відносно дитини. Крім того, відповідач через зловживання спиртними напоями, постійно вчиняє сварки з [PERSON] , що негативно впливає на її фізичний та моральний стан, внаслідок чого дитина змушена була залишити проживання з матір`ю та переїхати до позивача. Відтак позивач змушена виконувати обов`язки по догляду, вихованню та матеріальному забезпеченню внучки, яка для уникнення негативного впливу відповідача змушена проживати разом з позивачем, окремо від відповідача. Вищенаведене свідчить про те, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] . У зв`язку з наведеним, просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2022 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 18 серпня 2022 року. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Просила ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в підготовчому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Представник служби у справах дітей Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно достатті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частинах 8-10 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України). Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України"). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 2006 року Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 15 лютого 2013 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 лютого 2013 року Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.11). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 17 червня 2022 року за №130, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять, зокрема, онука [PERSON] , 2006 року народження (а.с.13). Відповідно до копії довідки Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського за №80 від 14 червня 2022 року, [PERSON] є студенткою І курсу спеціальності 012 Дошкільна освіта Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського (а.с.16). Згідно з копією характеристики, виданої Олександрійським педагогічним фаховим коледжом імені В.О. Сухомлинського від 15 червня 2022 року за №83, [PERSON] , 2006 року народження, навчається на першому курсі. Під час навчання на першому курсі зарекомендувала себе добросовісною й дисциплінованою студенткою, докладала значних зусиль для оволодіння теоретичним матеріалом, виявляла середній рівень академічної успішності. Толерантна, тактовна, на вимоги викладачів і керівника групи реагувала адекватно (а.с. 17). Відповідно до акту №109 від 16.06.2022 обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , умови проживання добрі, на момент обстеження в будинку йде ремонт - родина переробляє опалення. В ванній проведена вода. Також у дворі є літня кухня з двох кімнат, де родина готує їжу та їсть круглий рік. [PERSON] проживає в окремій кімнаті, в якій у цьому році планується косметичний ремонт (а.с.18). У відповідності з копією висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Соколівської сільської ради від 21 червня 2022 року за №49, комісія вважає, що позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Згідно з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 17 серпня 2022 року за №01-21/363/1, беручи до уваги те, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з донькою [PERSON] , не надає матеріальної підтримки, не цікавиться її здоров`ям, фізичним та розумовим розвитком, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Кіровоградської області вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . У справі "Мамчур проти України" (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява №70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також у цьому рішенні ЄСПЛ зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, не цікавиться життям дитини, не бере участі у її вихованні та не виконує батьківських обов`язків, що має систематичний та постійний характер, зважаючи на обґрунтовані висновки служби у справах дітей та органу опіки та піклування про те, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вину відповідача, яка полягає в свідомому ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею освіти, суд доходить висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , суд зазначає таке. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, дана норма надає тому з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те що [PERSON] , яка потребує матеріальної допомоги, проживає з бабусею, відповідач зобов`язаний утримувати доньку до досягнення повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, тому суд дійшов висновку, що відповідач має змогу утримувати власну дитину та сплачувати аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Водночас, згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки відповідач визнала позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved