Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 25 травня 2022 року (надійшла до суду 07 червня 2022 року), в якій просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 03 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №622; після розірвання шлюбу поновити дошлюбне прізвище « [PERSON] »; судові витрати по справі стягнути з відповідача на її користь. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 03 липня 2021 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спільних дітей від шлюбу вони не мають. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами не склались з огляду на різницю в характерах, поглядах на життя, сімейні цінності. [PERSON] не бажав жити інтересами сім`ї, піддаючись впливу інших осіб, що призвело до припинення між ними стосунків за сплином трьох місяців після одруження. Вони намагались розірвати шлюб у позасудовому порядку через органи РАЦС, подавши відповідну заяву, однак не змогли з`явитись через місяць на підтвердження рішення розірвати шлюб, оскільки розпочалась війна. Виходячи з того, що наразі стосунки з [PERSON] позивач не підтримує, зв`язку не має, дійсне його місце перебування їй не відоме, вона вимушена ставити питання розірвання шлюбу у судовому порядку. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. Доцільності у наданні строку на примирення не вбачає. Окремо зауважила, що у 2021 році [PERSON] пред`являв до Херсонського міського суду Херсонської області позов про розірвання шлюбу (справа №766/23467/21), розгляд справи призначено на 03 березня 2022 року, який не відбувся у зв`язку з оголошенням в Україні воєнного стану та тимчасовою окупацією м. Херсон Російською Федерацією. Ухвалою суду від 08 червня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Згідно з клопотанням позивача, викладеним у прохальній частині позову, остання просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач направив на адресу суду засобами поштового зв`язку заяву про визнання ним вимог [PERSON] та наполягав на розірванні шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №622 (а.с.5). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Судовим розглядом\~встановлено,\~щошлюбні стосунки між сторонами припинено невдовзі після укладення шлюбу у 2021 році у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, несумісністю характерів. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строк на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. До того ж перевіркою інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що відповідач [PERSON] у грудні 2021 року пред`явив позов про розірвання шлюбу з [PERSON] до Херсонського міського суду Херсонської області, ухвалою суду від 15 грудня 2021 року було відкрито проваження у справі №766/23467/21, розгляд призначено на 03 березня 2022 року. Відомості про ухвалення рішення в реєстрі відсутні. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу та відсутність клопотань про надання строку на примирення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] від 03 липня 2021 року (а.с.5) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе відновити з урахуванням відповідної вимоги позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція АТ «Ощадбанк» №82 від 25 травня 2022 року, а.с.1), за рахунок коштів з Державного бюджету України, з урахуванням переплаченої суми, що загалом становить 500,80 грн., інші 50% судового збору (496,20 грн. відповідно) стягнути з відповідача на її користь. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляла.

Outcome: approved