Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-16 00:00:00

У січні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, в якому позивач просила суд з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача буму боргу в розмірі 27815,26 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2020 р. по липень 2022 р. включно в сумі 8689,49 грн, 3 % річних за період з 27.11.2020 р. по 17.08.2022 р. в розмірі 1438,01 грн, а також проценти за період з 18.08.2022 р. по день виконання рішення згідно п.п.10, 11 ст. 265 ЦПК України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, 14.08.2020 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої входить сума пенсії, нарахованої, але не виплаченої пенсії, в розмірі 397442,11 грн. 27.11.2020 р. отримала від відповідача кошти в розмірі 369626,85 грн, залишок невиплаченої суми пенсії складає 27815,26 грн. Невиплата позивачу всієї суми є перешкодою в користуванні та розпорядженні спадковим майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Крім цього, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахувала з 27.11.2020 р. по 17.08.2022 р. 3 % річних в розмірі 1438,01 грн та інфляційні з грудня 2020 р. по липень 2022 р. включно в сумі 8689,49 грн. Також просила зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Зазначає, що [PERSON] не звертався за життя щодо взяття на пенсійний облік до ГУПФУ в м. Києві. 14.08.2020 р. позивач звернулась до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ в м. Києві щодо виплати пенсії померлого [PERSON] та отримала суму недоотриманої пенсії в сумі 369626,85 грн за три роки, що передували зверненню з даною заявою. Крім цього, вважає відсутні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що суми пенсії, що перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до спадщини. Вважає правомірним нарахування 3 % річних та інфляційних за порушення відповідачем грошового зобов`язання. В судовому засідання представник позивача позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 18.08.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] 14.08.2020 р. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . До спадщини, на яку видано свідоцтво, входить грошова сума - нарахована, але не виплачена пенсія, в розмірі 397442,11 грн, яка була нарахована, але не виплачена, що знаходиться в ГУПФУ в м. Києві та належала померлому на підставі довідки, виданої ГУПФУ в м. Києві від 07.07.2020 р. №2600-0402-5/90444. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.12.2020 р. нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. 14.08.2020 р. [PERSON] звернулась до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ в м. Києві щодо виплати пенсії померлого [PERSON] та отримала суму недоотриманої пенсії в сумі 369626,85 грн за три роки, що передували зверненню з даною заявою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Згідно статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу було виплачено недоотриману пенсію, яка належала померлому [PERSON] за останні три роки до дня звернення в розмірі 369626,85 грн. При цьому, залишок несплаченої суми складає 27815,26 грн. Суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19(61-7985св20). Крім цього, варто зазначити, що підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18), від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18), від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18 (провадження № 61-10590св19). Враховуючи те, що позивач, як спадкоємець за законом, в установленому порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на кошти в сумі 397442,11 грн, але їй було виплачено лише 369626,85 грн нарахованої, але неотриманої пенсії, суд вважає вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення недоотриманої суми належних позивачу коштів в розмірі 27815,26 грн. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Судом встановлено, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, положення частини другої статті 625 ЦК України застосовуються до спірних правовідносин. Позивач просила стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 р. по липень 2022 р. включно в сумі 8689,49 грн, 3 % річних за період з 27.11.2020 р. по 17.08.2022 р. в розмірі 1438,01 грн. Вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, розрахунок позивача не спростовано відповідачем. Між тим, щодо позовної вимоги про стягнення 3 % річних до моменту виконання рішення варто зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування є правом суду, а не його обов`язком. З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норм, суд не вбачає підстав для її задоволення. Крім того, особа на користь якої ухвалено рішення суду про стягнення боргу, на який нараховано відсотки не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом за захистом свого порушеного права, у разі невиконання відповідачем рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved