Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-31 00:00:00

12.01.2022 представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути в порядку спадкування з відповідачки, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 80270,94 грн. за кредитним договором б/н від 26.03.2011 , укладеним із [PERSON] , та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.03.2011 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконала. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви [PERSON] ознайомилась та погодилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг. [INFO] \~ [PERSON] \~померла.\~Позивачем була\~направлена претензія\~кредитора до\~Червоноградської державної\~нотаріальної контори.\~31.08.2020\~отримано відповідь\~нотаріуса,\~згідно із\~якою спадкоємцем\~після смерті\~ [PERSON] \~є відповідачка\~ [PERSON] ,\~яка діє\~ яка\~діє в\~своїх інтересах,\~та в\~інтересах неповнолітніх\~ [PERSON] \~та [PERSON] ..\~ \~25.10.2021\~банк направив\~лист-претензію\~до спадкоємців,\~але жодних\~дій ними\~не було\~виконано.\~ Тому на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість. Ухвалою від 04.02.2022 у справі відкрито провадження. Ухвалою від\~09.03.2022\~було витребувано\~в порядку\~ст.84\~ЦПК України\~від Червоноградської\~державної нотаріальної\~контори спадкової справи, заведеної після смерті після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 15.04.2022 до суду надійшла копія спадкової справи. Ухвалою від 15.04.2022 підготовче провадження закрито. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідачка належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Однак у судові засідання 20.05.2022, 01.07.2022 та 26.08.2022 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та відзиву не подала. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 26.08.2022, повне судове рішення складено 01.09.2022. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.03.2011 [PERSON] а отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 26.03.2011 між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит, який у подальшому був збільшений до 1500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.17 т.1). У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що [PERSON] була згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на сайті https://privatbank.ua.\~При цьому,\~позивач стверджує,\~що вони\~є невід`ємними\~частинами спірного договору. В свою чергу, позивач стверджує, що позичальник не належним чином виконала свої обов`язки. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про о смерть (а.с.94 т.1). Позивачем була направлена претензія кредитора до Червоноградської державної нотаріальної контори. 28.07.2020 позивач в межах строку, визначеного ст.1281 ЦК України звернувся з претензією у нотаріальну контуру. 31.08.2020 позивачем було отримано відповідь нотаріуса, згідно із якою спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] .. 25.10.2021\~банк направив\~лист-претензію\~до спадкоємців,\~але жодних\~дій ними\~не було\~виконано.\~ \~ \~ \~ \~З наданої суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] (3/4 частини квартири по [ADDRESS] ) у розмірі по 1/3 частки є: відповідачка мати померлої [PERSON] , та діти померлої неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується колпією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.120 т.1). \~ \~ \~ \~Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату смерті борг [PERSON] перед позивачем за спірним кредитним договором становив 76220 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 1499,35 грн., 76220,06 грн. пеня (а.с.7-15 т.1). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній між банком та позичальником [PERSON] відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку», що містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони при укладенні такого договору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палат Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). У даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений спірний кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, а саме заборгованість за тілом кредиту. Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь позивача пені у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку позичальника по їх сплаті банку у анкеті-заяві, тому що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. З наведеного вище встановлено, що [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгувала позивачу кошти у розмірі тіла кредиту, що становить 1499,35 грн.. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Як передбачено ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У спірних правовідносинах встановленню та доведенню підлягають обставини щодо наявності спадкового майна та прийняття спадкоємцями спадщини. Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України. Згідно із ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У Цивільному кодексі\~України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої. Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282\~ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх дітей померлої - [PERSON] та [PERSON] .. \~ \~ \~ \~З наданої суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] (3/4 частини квартири по [ADDRESS] ) у розмірі по 1/3 частки є: відповідачка мати померлої [PERSON] , та діти померлої неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується колпією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.120 т.1). Враховуючи наведене,\~суд дійшов\~висновку,\~що з\~відповідача,\~як спадкоємця\~померлої [PERSON] \~слід стягнути\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~1499,35\~грн.,\~що єв межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 2270 грн. (сплачений позивачем судовий збір) ? 1499,35 грн. (розмір задоволених вимог) / 80270,94 грн. (заявлений розмір вимог) = 42,40 грн..

Outcome: partial