Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

21 вересня 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 12.08.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просить, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20 квітня 2022 року, стягнути з відповідача в користь АТ КБ «ПриватБанк» 4\~569,24 грн. заборгованості за кредитним договором станом та судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник у письмовому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Узагальнені доводи сторони відповідача зводяться до того, що вона дійсно отримала у відділенні позивача кредитну карту, яку їй запропонували в додачу до картки для виплати пенсії. В той же день до неї подзвонила невідома особа та представившись працівником банку повідомила про надходження на її номер смс-повідомлень, на які не потрібно реагувати та повідомляти банк. Таким чином вона була введена в оману та з її кредитної картки декількома платежами був знятий кредитний ліміт. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 12.08.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. [PERSON] підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим, станом на 18 квітня 2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 4\~569,24 грн., з яких вся сума становить прострочене тіло кредиту. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що з кредитної картки були зняті кошти в наслідок шахрайських дій стосовно неї, у зв`язку з чим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019030010003607, оскільки, як слідує з пояснень відповідача, вона самостійно погодилася не повідомляти банку про факт несанкціонованого зняття грошових коштів з її картки, на вимогу невідомої особи. Такі необережні дії з боку позичальника не звільняють її від обов`язку повернути грошові кошти банку. У разі, якщо вона потерпіла від шахрайства, вона вправі пред`явити відповідний цивільний позов в межах кримінального провадження до особи, яка вчинила це кримінальне правопорушення. Крім того у виписці з банківської картки чітко вказано, на користь кого здійснювалися спірні платежі (отримувач [PERSON] , призначення платежу «Помощь»), а тому, якщо відповідач вважає ці кошти безпідставно набутими, вона має право пред`явити свої вимоги на підставі ст.1212 ЦК України до отримувача платежів (а.с.40 зворот). Суд зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення її реквізитів. Таким чином, враховуючи, що операції з переказу коштів були здійснені з використанням реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, позивач не повинен нести відповідальність за дані операції. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року №522/22780/15-ц. Беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з [PERSON] в користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути також 2102 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved