Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до КП Житловий ремонтно- експлуатаційний район №1 , Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області про визнання незаконним і неправомірним дій відповідачів щодо виламування вхідних дверей квартири, захоплення і заволодіння майном у квартирі, за яким просив суд: - визнати незаконним й неправомірним виламування 07.10.2011 року вхідних дверей з внутрішнім замком квартири [ADDRESS] працівниками КП ЖРЕР №1 за участю працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; - визнати незаконним й неправомірним проникнення 07.10.2011 року у квартиру [ADDRESS] працівників КП ЖРЕР №1 та працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; - визнати незаконним й неправомірним захоплення і заволодіння 07.10.2011 року працівниками КП ЖРЕР №1 та працівниками міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майном всіх членів сім`ї [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яким володів й користувався , але з 07.10.2011р. і до цього часу відповідачі позбавили права володіння й користування майном та не допускають до всього захопленого майна нашої сім`ї. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.03.1995 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради видав обмінний ордер № 234 його матері [PERSON] на вселення у квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Ужгородського міського суду від 10.01.1995 р. у цивільній справі № 2-79/95. 08.07.1995р. був складений акт про проведення добровільного виконання судового рішення у якому вказано , що він вселився у квартиру [ADDRESS] із своїм майном та майном його матері [PERSON] . Позивач вказує, що з 1995 року по 2011 рік ні його, ні його матір ніхто не виселяв із вказаної квартири. Після смерті матері [INFO] , він усно попередив всіх відповідачів про те, що вказана квартира не є вільною, оскільки він фактично її займає. Проте, 07.10.2011 року без його згоди та попередження працівники КП ЖРЕР №1 за участю працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області виламали вхідні двері квартири [ADDRESS] , проникли у квартиру, заволоділи та вилучили майно всіх членів їх сім`ї. Позивач вважає вказані дії відповідачів щодо виламування вхідних дверей квартири, проникнення у квартиру та заволодіння та вилучення майна всіх членів сім`ї незаконними й неправомірними, оскільки він як спадкоємець своєї матері [PERSON] проживав у даній квартирі , квартира не була звільнена. З посиланням на викладене , на норми ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 29,311, 1277 ЦК України просив суд задоволити позовні вимоги. В ході судового розгляду справи позивач 01.12.2014 року подав до суду позовну заяву до КП ЖРЕР №1 про визнання права та відновлення становища, яке існувало до порушення, за яким просив суд: - визнати його право володіння й розпорядження майном, яке КП ЖРЕР №1 вивезло згідно акту від 07.10.2014 року з квартири [ADDRESS] , як спадкоємця за законом його матері [PERSON] ; - зобов`язати КП ЖРЕР №1 відновити попередній стан квартири [ADDRESS] , а саме власними зусиллями КП ЖРЕР №1 перевезти без бруду й пошкоджень з складу КП ЖРЕР №1 у вказану вище квартиру [ADDRESS] всі вивезені меблі і речі їх сім`ї згідно акту від 07.10.2011 року та відновити попередній стан квартири шляхом встановлення меблів на їх попереднє місцезнаходження згідно плану схеми квартири. Про виконання цих дій скласти відповідний акт за участі всіх сторін справи. Таким чином усунути перешкоду в володінні й розпорядженні майном. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.03.1995 виконавчий комітет Ужгородської міської ради видав обмінний ордер № 234 матері позивача [PERSON] на вселення у квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Ужгородського міського суду від 10.01.1995 у цивільній справі № 2-79/95. 08.07.1995 був складений акт про проведення добровільного виконання судового рішення, в якому зазначено, що він вселився у квартиру [ADDRESS] з своїм майном та майном його матері. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач [PERSON] у серпні 2014 року усно попередив працівників КП «ЖРЕР № 1» та дільничного інспектора міліції, про те, що квартира [ADDRESS] не є вільною, оскільки він її фактично займає, а також про те, що після прийняття спадщини всіма спадкоємцями померлої [PERSON] обов`язково буде вирішуватись питання переоформлення квартири [ADDRESS] на спадкоємців померлої [PERSON] 07.10. 2011 року без дотримання судового порядку, без його згоди та без попередження його та інших членів сімї, працівники КП «ЖРЕР №1» м. Ужгорода за участю дільничного інспектора міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області відкрили вхідні двері квартири [ADDRESS] проникли у дану квартиру, заволоділи та вилучили майно всіх членів їх сімї [PERSON] , склали акт про вилучення майна всіх членів їхньої сімї [PERSON] з квартири [ADDRESS] та перевезення його на склад КП «ЖРЕР №1» в [ADDRESS] . Вважає, що вчинені 07.10.11 р. відповідачами дії, а саме виламування вхідних дверей квартири [ADDRESS] , проникнення у вказану квартиру, заволодіння та вилучення майна всіх членів їхньої сімї [PERSON] є незаконними й не правомірними, посилаючись на те, що він постійно проживав у квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на ст. 1277 ЦК України позивач зазначає, що відповідачем було порушено встановлений Законом України порядок визнання спадщини відумерлим, проігноровано наявність його як спадкоємця , чим порушено його право як спадкоємця на спадщину його матері. Також зазначає, що проникненням у квартиру [ADDRESS] й вивезенням працівниками КП «ЖРЕР №1» 07.10.2011 р. майна всіх членів їхньої сімї [PERSON] з квартири [ADDRESS] створено \~ \~ \~ \~йому перешкоду у праві користуванні й розпорядженні своїм майном, а саме продуктами харчування, посудом, меблями, побутовими речами. З огляду на викладене просив задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Ференц А.М. від 10.02.2015 року справу за позовом [PERSON] до КП «ЖРЕР № 1», Ужгородський МВ УМВС України в Закарпатській області про визнання незаконними й неправомірними дії відповідачів та справу за позовом [PERSON] до КП «ЖРЕР № 1 про визнання права відновлення становища, яке існувало до порушення об`єднано в одне провадження та присвоєно № 308/13327/14. В ході судового розгляду справи 02.04.2015 року позивач [PERSON] подав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, за якою просив суд зобов`язати Ужгородський МВ УМВС України в Закарпатській області в місячний термін з моменту набуття законної сили рішення суду відкрити вхідні двері квартири [ADDRESS] та допустити у вказану квартиру сторін даної справи для відновлення первинного стану квартири, яке існувало до порушення , тобто до 07.10.2011 року. Згідно поданої заяви просив суд вважати вказану вимогу як додаткову позовну вимогу. В ході судового розгляду справи 24.11.2015 року позивач [PERSON] подав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, за якою просив суд: -визнати незаконним переведення комунальної квартири [ADDRESS] та визнати порушення вимог ст. 127 ЖК України, а саме про заборону переведення та закріплення в якості гуртожитку окрему житлову квартиру у цілому житловому квартирному будинку чи під`їзді; -визнати незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради на підставі порушення вимоги ст. 127 ЖК України; -зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради скасувати пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011р. Збільшені позовні вимоги позивач мотивує тим, що норма ст. 127 ЖК України не дозволяє перетворювати та закріплювати в якості гуртожитку окрему житлову квартиру у цілому житловому квартирному будинку чи під`їзді. З огляду на численні заяви позивача про уточнення позовних вимог, позивач остаточно просив суд: -визнати незаконним переведення комунальної квартири [ADDRESS] та визнати порушення вимог ст. 127 ЖК України, а саме про заборону переведення та закріплення в якості гуртожитку окрему житлову квартиру у цілому житловому квартирному будинку чи під`їзді; -визнати незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради на підставі порушення вимоги ст. 127 ЖК України; -зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради скасувати пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011р. -визнати незаконним й неправомірним виламування 07.10.2011 року вхідних дверей з внутрішнім замком квартири [ADDRESS] працівниками КП ЖРЕР №1 за участю працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; -визнати незаконним й неправомірним проникнення 07.10.2011 року у квартиру [ADDRESS] працівників КП ЖРЕР №1 та працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; -визнати незаконним й неправомірним захоплення і заволодіння 07.10.2011 року працівниками КП ЖРЕР №1 та працівниками міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майном всіх членів сім`ї [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яким володів й користувався , але з 07.10.2011р. і до цього часу відповідачі позбавили права володіння й користування майном та не допускають до всього захопленого майна нашої сім`ї. -визнати його право володіння й розпорядження майном, яке КП ЖРЕР №1 вивезло згідно акту від 07.10.2011 року з квартири [ADDRESS] , як спадкоємця за законом його матері [PERSON] ; -зобов`язати Ужгородську міську раду, виконавчий комітет Ужгородської міської ради та Ужгородський відділ поліції ГУНП України в Закарпатській області відновити попередній стан квартири [ADDRESS] , а саме власними зусиллями відповідачів перевезти без бруду й пошкоджень з складу КП ЖРЕР №1 у вказану вище квартиру [ADDRESS] всі вивезені меблі і речі їх сім`ї згідно акту від 07.10.2011 року та відновити попередній стан квартири шляхом встановлення меблів на їх попереднє місцезнаходження згідно плану схеми квартири. Про виконання цих дій скласти відповідний акт за участі всіх сторін справи. Таким чином усунути перешкоду в володінні й розпорядженні майном. -зобов`язати Ужгородський ВП ГУНП в Закарпатській області в місячний термін з моменту набуття законної сили рішення суду відкрити вхідні двері квартири [ADDRESS] та допустити у вказану квартиру сторін даної справи для відновлення первинного стану квартири, яке існувало до порушення , тобто до 07.10.2011 року; -зобов`язати відповідачів у присутність позивача [PERSON] провести повний опис всіх речей сімї [PERSON] та його фактичний стан й дійсне місце знаходження речей на час їх опису, які були захоплені працівниками відповідачів 07.10.2011 р. у квартирі [ADDRESS] та знаходяться у володіння всіх відповідачів. Про вчиненні дії зобовязати відповідачів скласти акт у присутності [PERSON] та надати акт суду й [PERSON] які викладені позивачем у резолютивній частині письмових пояснень поданих до суду 21.11.2017 року. Позиція сторін справи : Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовах. Вказав, що позовні вимоги заяви від 16.10.2014 року підтримує. Відсутнє будь яке рішення суду для законності підстав для проникнення у квартиру. Незаконність дій полягає в тому , що у відповідачів відсутні підстави для виламування та проникнення до житла, порушено його право власності. Вказує на те, що ордер на вселення був незаконно виданий його матері. Квартира [ADDRESS] перебувала у комунальній власності, він її займав з 08.07.1995 року до 07.10.2011 року на підставі рішення суду від 10.01.1995 року та на підставі рішення виконкому від 22.03.1995 року № 44 п.1.4. Окрім того вказав, що позовні вимоги за позовною заявою від 27.11.2014 року та уточнення №1 від 02.04.2015 року підтримує . Підтримує вимоги уточнення №2 від 24.11.2015 року. Вказує на те, що виконавчий комітет порушив вимоги ст. 127 ЖК України, так як не може окрема квартира у багатоквартирному будинку мати статус гуртожитку . На час винесення рішення від 05.10.2011 року № 373 квартира не була вільною , займав її він. Вказує на те, що він попередив відповідача про те, що квартира не є вільною. Захоплення квартири відбулось внаслідок фальшування вільності квартири та злочинних шахрайських дій. Ордер був незаконно виданий на квартиру. Звернув увагу на різні коренці ордеру, що містяться в матеріалах справи. Вважає, що відповідачі не надали докази , що квартира була вільною, не довели факт не отримання його матірю ордеру. Вказує на те, що позовна давність не порушена так як він звертався до суду з позовом , про що свідчить справа № 2а-5358/11 та інші. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила суд їх задовольнити. Від відповідача КП «ЖРЕР № 1» 26.03.2015 року на адресу суду було подано заперечення на позовну заяву , відповідно до яких проти задоволення позову заперечує, мотивуючи їх тим, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.10.2011 року № 273 двокімнатну квартиру по [ADDRESS] закріплено за Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області в якості гуртожитку та поселено їх працівника [PERSON] та зобов`язано КП «ЖРЕР №1» укласти з ним договір найму. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 року по справі №\~308/498/13- ц встановлено правомірність рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.10.2011 № 273. З огляду на вищевказане не можна вважати незаконним та неправомірним дії працівників КП «ЖРЕР №1» стосовно квартири [ADDRESS] так як вони вчинялись на виконання рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.10.2011 № 273. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] стосовно незаконного заволодіння майном та незаконного проникнення взагалі слід розглядати в порядку кримінального судочинства. Окрім цього зазначає, що як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про порушення його прав 07.10.2011 року. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В свою чергу КП ЖРЕР № 1 заявляє про застосування строків позовної давності та просить суд відмовити у позові. Представник КП ЖРЕР № 1 в судове засідання не з`явився. Представник виконавчого\~комітету Ужгородської\~міської ради\~та Ужгородської\~міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Вказав на те, що позовні вимоги не визнають. Надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Наголосив на тому, що позивач належним чином не оформляв право користування квартирою. Ордер не реалізований. Вказав на те, що КП ЖРЕР № 1 правонаступником якого є виконавчий комітет діяли правомірно, квартира була вільною і ніхто не проживав в ній. Просив врахувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 року по справі №\~308/498/13- ц. Договір найму, який є передумовою законного користування жилим приміщенням, між гр. [PERSON] та житлово- експлуатаційною організацією не укладався. Відповідно до письмових заперечень - проти задоволення позову заперечує, виходячи з наступного. Оскільки дії\~котрі оскаржує\~позивач,\~мали місце\~07.10.2011,\~а позов\~подано 16.10.2014,\~можна констатувати\~факт пропущення\~встановленого законом\~строку оскарження\~цих дій. ПРосить відмовити у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності . Що ж стосується суті спору представник виконавчого комітету Ужгородської міської ради зазначив, що матір позивача, [PERSON] жодним чином не погоджувалась з примусовим обміном квартир котрий ініціював її син (позивач), а також відмовлялася отримати ордер на спірну квартиру. На підставі обмінних ордерів її особисті речі були вивезені в квартиру по [ADDRESS] . Однак вона так їх і не забрала, і вони знаходилися в квартирі до моменту її смерті. При цьому, вона ніколи не укладала договір найму на квартиру, котрий би слугував підставою для законного користування даним житлом. Водночас, рішенням суду від 06.09.13 по справі №308/498/13-ц (котре набуло законної сили 25.12.13р.) встановлено, що ордер на спірне житлове приміщення № 234 від 31.03.1995 року, виданий на ім`я [PERSON] , остання не отримувала, про що свідчить її підпис в такому, і таким чином відмовилась від подальшої реалізації наданого їй права на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Також, необхідно зазначити, що договір найму, який є передумовою законного користування жилим приміщенням, між гр. [PERSON] та житлово- експлуатаційною організацією не укладався. Як встановлено рішенням суду від 06.09.13 по справі №308/498/13-ц, [PERSON] за життя не визнавала себе наймачкою квартири по [ADDRESS] , договір найму не укладався, ордер на заселення не був реалізований, а тому суд поставив під сумнів заяви свідків та факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] . Окрім цього, впродовж багатьох років [PERSON] неодноразово зверталася до Ужгородської міської ради із заявами, основним змістом яких було те, що вона проживає на вокзалі, є «бездомною» та просила помістити її до будинку пристарілих та реабілітаційного центру. Крім цього, вона померла в Хустському районі, де перебувала на утриманні у відповідній установі. Відтак, мати позивача особисто відмовилася від проживання у квартирі, на котру ій видавався ордер, вважала себе безпритульною та постійно проживала в тих чи інших місцях для утримання громадян, що не мають постійного місця проживання. Посилання позивача на те, що він є спадкоємцем чи наймачем квартири вважаємо безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Оскільки рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011р. дану квартиру закріплено за Ужгородським міським управлінням УМВС в Закарпатській області як гуртожиток. Тому, на виконання рішення виконавчого комітету, квартиру по [ADDRESS] було звільнено, оскільки в період з 1995 до 2011 не було укладено договору найму на житлове приміщення та жодних правових підстав не було для повідомлення позивача про її звільнення. Враховуючи наведене, вважає дії працівників КП «ЖРЕР №1» правомірними, позов безпідставним та просив відмовити позивачу в задоволені вимог. В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. 18.09.2018 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідачів, проти задоволення позову заперечують. Представник Ужгородського ВП ГУНП в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив. 26.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого ГУНП в Закарпатській області вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки між позивачем та відповідачем в особі ГУНП в Закарпатській області не має цивільного спору. В даному спорі позивач [PERSON] звертається з позовом до юридичної особи відповідача ГУНП в Закарпатській області, тоді як, згідно позовних вимог по суті протиправна подія відбулась 07.10.2011 році, а позивач оскаржує дії працівників окремої юридичної особи, Ужгородського MB (Ужгородського МУ) УМВС України в Закарпатській області ( код в ЄДРПОУ 08672259), дана юридична особа станом на день подачі відзиву перебуває в стані припинення. Вимога позивача: Зобов`язати Ужгородський відділ поліції ГУНП в Закарпатській області з моменту набуття законної сили рішення суду невідкладно відкрити вхідні двері квартири [ADDRESS] та допустити у квартиру [ADDRESS] сторін даної справи для відновлення первинного стану квартири [ADDRESS] , яке існувало до порушення, тобто до 07.10.2011р. є незаконною та не підлягає задоволенню оскільки ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 року, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Пунктом 27 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року , визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, здійснює привід у виконавчому провадженні, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках, передбачених законом або рішенням суду. Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за мотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. Що стосується по суті позову, а саме оспорювання позивачем [PERSON] права на користування квартирою [ADDRESS] , згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень на розгляді в різних судових інстанціях знаходяться 6 цивільних справ щодо вирішення житлового спору та похідні від нього, а саме відшкодування шкоди за вчинення незаконних дій та зобов`язання вчинити дії. Всі ці справи стосуються оспорюваної квартири за адресою [ADDRESS] позивачем в яких є [PERSON] . По справі \~ \~ \~ \~№308/498/13-ц \~ \~ \~ \~згідно офіційного сайту Ужгородського міськрайонного суду справу розглянуто та прийнято рішення, яка знаходиться на розгляді у касаційному порядку. Як вбачається із змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 позов [PERSON] до Ужгородської міської ради, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, КП «ЖРЕР-1» про захист житлових прав -відмовлено. У мотивувальній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 зазначено, що ордер на спірне житлове приміщення № 234 від 31.03.1995 року, виданий на ім`я [PERSON] (мати позивача [PERSON] ), остання не отримувала та не укладала договір найму, який є передумовою законного користування жилим приміщенням. Також, рішенням суду спростовуються і спільне проживання з [PERSON] та позивача [PERSON] , оскільки наявними в матеріалах справи скаргами [PERSON] особисто не вважала себе наймачем квартири та навпаки наголошувала на тому, що не має постійного місця проживання. Вказані обставини підтверджуються також даними про місце її смерті, зазначеними в свідоцтві про смерть. Оскільки померла [PERSON] , за життя не вважала себе наймачем спірної квартири, та не укладала відповідного договору найму квартири і така на момент прийняття рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 373 від 05.10.2011 була вільною. Представник \~співвідповідача ГУНП\~в Закарпатській\~області,\~ який\~залучений до\~участі у\~справі ухвалою\~ Ужгородського\~міськрайонного суду\~від \~10.11.2020\~року \~надала на\~адресу суду 20.11.2020 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує та зазначила, що в даному судовому спорі позивач [PERSON] звертається з позовом до юридичної особи відповідач ГУНП в Закарпатській області (, тоді як, згідно позовних вимог\~по суті\~протиправна подія\~відбулась 07.10.2011\~році,\~а позивач\~оскаржує дії\~працівників окремої\~юридичної особи, (Ужгородського\~МУ)\~УМВС України\~в Закарпатській\~області (\~код в\~ЄДРПОУ 08672259),\~дана юридична\~особа ліквідована\~без правонаступництва.\~ГУНП в\~Закарпатській області\~жодних дій\~щодо укладання\~договору найму\~з Ужгородською\~міською радою\~(згідно\~рішення Ужгородської\~міської ради\~№ 222\~від 25.06.2019)\~не здійснювало,\~жодних наказів\~щодо взяття на баланс (облік) ГУНП в Закарпатській області оскаржуваної квартири [ADDRESS] немає. На баланс ГУНП в Закарпатській області квартира [ADDRESS] не передана, а тому всі зазначені позивачем позовні вимоги до відповідача ГУНП в Закарпатській області є передчасними. Що стосується по суті позову, а саме оспорювання позивачем [PERSON] права на користування квартирою [ADDRESS] то, що згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень на розгляді в різних судових інстанціях знаходяться 6 цивільних справ щодо вирішення житлового спору та похідні від нього, а саме відшкодування шкоди за вчинення незаконних дій та зобов`язання вчинити дії. Всі ці справи стосуються оспорюваної квартири за адресою [ADDRESS] позивачем в яких є [PERSON] . По справі \~ \~ \~ \~№308/498/13-ц \~ \~ \~ \~згідно офіційного сайту Ужгородського міськрайонного суду справу розглянуто та прийнято рішення, яка знаходиться на розгляді у касаційному порядку. Як вбачається із змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 позов [PERSON] до Ужгородської міської ради, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, КП «ЖРЕР-1» про захист житлових прав -відмовлено. У мотивувальній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 зазначено, що ордер на спірне житлове приміщення № 234 від 31.03.1995 року, виданий на ім`я [PERSON] (мати позивача [PERSON] ), остання не отримувала та не укладала договір найму, який є передумовою законного користування жилим приміщенням. Також, рішенням суду спростовуються і спільне проживання з [PERSON] та позивача [PERSON] , оскільки наявними в матеріалах справи скаргами [PERSON] особисто не вважала себе наймачем квартири та навпаки наголошувала на тому, що не має постійного місця проживання. Вказані обставини підтверджуються також даними про місце її смерті, зазначеними в свідоцтві про смерть. Оскільки померла [PERSON] , за життя не вважала себе наймачем спірної квартири, та не укладала відповідного договору найму квартири і така на момент прийняття рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 373 від 05.10.2011 була вільною. Просила провести розгляд справи у відсутності представника. Допитана в\~судовому засіданні\~ в\~якості свідка\~ [PERSON] \~ за\~клопотанням \~сторони позивача,\~ показала\~ що\~фактично проживає\~по [ADDRESS] ,\~і з\~позивачем є\~сусідами.\~Зі слів\~її матері\~ [PERSON] ,\~їй відомо,\~що почувши\~шум у\~коридорі її\~мати вийшла\~і побачила,\~що невідомі\~особи виламували\~двері у\~квартиру.\~Вони їй\~надали якісь\~документи,\~після того\~як виламали\~двері \~виносили з\~приміщення квартири\~меблі та\~продукти харчування.\~Точно повідомити\~з якого\~року бачила\~у квартирі\~ [PERSON] \~не може,\~факт виламування\~дверей у\~квартиру [ADDRESS] був в жовтні 2011 року. Вона постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з 2013 року. Із родини [PERSON] вона нікого більше не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показала , що працює у Департаменті міського господарства Ужгородської міської Ради начальником відділу благоустрою. На момент примусового виселення з квартири по [ADDRESS] , працювала головним інженером КП «ЖРЕР №1». Керівник попередив про створення комісії, надійшов документ про закріплення квартири [ADDRESS] . Особа яка проживала в квартирі [ADDRESS] померла і ніхто в квартирі не був зареєстрований, договір найму не був укладений. Вона була присутня як член комісії по опису речей, які виносились із приміщення квартири. Вказані речі відвезені в складські приміщення в КП ЖРЕР № 1 та під час винесення речей були присутні члени комісії та свідки. Вона не приймала рішення про вивезення речей, а лише була членом комісії. З приміщення квартири були вивезені всі речі. В травні 2011 року будинок по [ADDRESS] , прийнятий на баланс КП ЖРЕР № 1. Квартира перебувала в комунальній власності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показав, що проживає в квартирі [ADDRESS] та з позивачами є сусідами. З позивачем знайомий, після смерті матері позивача, останній охороняв квартиру. Особисто бачив як квартиру опечатали. З 2011 року бачив [PERSON] в цій квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показала, що знайома з сімєю [PERSON] з 1970 року. Вона приходила до сімї [PERSON] на [ADDRESS] . В цій квартирі була 02.10.2011 року і заходила 07.10.2011 року, однак двері були зачинені. Зі слів сестри [PERSON] , відомо що змінили двері на броньовані. З 2009 року приходила в гості до [PERSON] у квартиру [ADDRESS] і разів три бачила у квартирі [PERSON] . Не може повідомити чи [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS] , так як не є членом їх сімї. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показав, що працював директором КП ЖРЕР № 1. Було рішення Виконкому про надання квартири [ADDRESS] гр. [PERSON] . Було рішення виконкому та лист Касперова, однак про що не пам`ятає. Речі були вивезені з приміщення квартири по процедурі, при цьому був присутній працівник міліції, представник міської ради, департаменту міського господарства та КП «ЖРЕР № 1. Речі зберігали на території КП №ЖРЕР № 1. 07.10.2011 року діями працівників КП «ЖРЕР № 1, керував він, як посадова особа КП ЖРЕР № 1. Його ініціативи проникнути в приміщення квартири не було, а було рішення виконкому та лист [PERSON] про вселення в дану квартиру іншої особи. Не пам`ятає на підставі чого відбулось проникнення в житло, оскільки було розпорядження міського господарства. Не може стверджувати чи підпис на акті належить йому. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показала, що проживає в квартирі [ADDRESS] і є сусідкою позивача. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у [PERSON] відбирають квартиру, мати [PERSON] вона ніколи не бачила там, щоб проживала. За два місяці вона бачила [PERSON] п`ять разів. Проте в якому році не пам`ятає. Бачила вантажний автомобіль і як виносили речі. Від позивача чи від сусідів дізналась, що речі вивозили із квартири [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] за клопотанням сторони позивача, показав, що в 2011 році працював в міліції дільничним інспектором. Був присутній під час того коли працівники КП ЖРЕР № 1 виносили речі з приміщення квартири. Він знаходився на сходовій клітинці будинку та забезпечував громадський порядок. Він підписував акт. Прийшов не самовільно. Можливо був лист міської ради про забезпечення охорони громадського порядку. Не пам`ятає обставини за спливом часу. Заяви , клопотання: 14.04.2016 року позивачем подано заяву про отримання копії ухвали суду. 24.05.2016 року представником Ужгородської міської ради подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 01.06.2016 року представником виконавчого комітету Управління правового забезпечення подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 10.08.2016 року позивачем подано до суду клопотання про призначення технічної експертизи. 10.08.2016 року позивачем подано до суду клопотання про витребування документів. 10.08.2016 року позивачем подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи . 10.08.2016 року позивачем подано до суду клопотання про складання акту щодо опису всіх речей сімї [PERSON] 07.12.2016 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів. 28.03.2017 року позивачем подано до суду клопотання про витребування з архіву суду цивільної справи. 28.03.2017 року позивачем подано до суду клопотання про виклик свідків. 28.03.2017 року позивачем подано до суду клопотання про призначення технічної експертизи документів 30.05.2017 року позивачем подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи . 30.05.2017 року позивачем подано до суду пояснення та обґрунтування позовних вимог. 04.09.2017 року позивачем подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи . 04.09.2017 року позивачем подано до суду заяву-клопотання про зобов`язання відповідача надати оригінал ордеру. 06.09.2017 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи. 17.10.2017 року позивачем подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи . 17.11.2017 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 21.11.2017 року позивачем подано до суду пояснення по справі. 22.11.2017 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду подано до суду письмові заперечення. 22.12.2017 руку представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 06.02.2018 року позивачем подано до суду клопотання про виклик свідків. 06.02.2018 року позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів. 06.02.2018 року представником позивача подано до суду клопотання про продовження перерви по справі. 20.02.2018 року позивачем подано до суду заяву про обєднання позовних вимог. 20.02.2018 року позивачем подано до суду пояснення щодо обставин справи. 20.02.2018 року позивачем подано до суду клопотання про проведення огляду доказів. 18.09.2018 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. 09.11.2018 року представником позивача подано до суду клопотання про надання інформації щодо місця проживання свідків. 09.11.2018 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду заяву про відкликання заяви про відвід. 09.11.2018 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду заяву про відвід судді. 09.11.2018 року позивачем подано до суду заяву про долучення доказів. 20.11.2018 року позивачем подано до суду пояснення № 1 та № 2. 29.05.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про продовження перерви у судовому засіданні. 28.05.2019 року представником ГУНП в Закарпатській області подано до суду відзив на позову заяву. 28.05.2019 року представником ГУНП в Закарпатській області подано до суду клопотання про закриття провадження по справі. 06.11.2019 року позивачем подано до суду заяву про обєднання позовних вимог. 06.11.2019 року подано до суду клопотання про заміну відповідача на належного 06.11.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 04.02.2020 року позивачем подано до суду пояснення по справі. 28.02.2020 року позивачем подано до суду клопотання про заміну відповідача та залучення правонаступників. 20.11.2020 року представником ГУНП в Закарпатській області подано до суду відзив на позовну заяву. 02.12.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив. 22.12.2020 року позивачем подано до суду заяву про надання квитанції відправлення рекомендованих листів. 24.03.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 06.04.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 30.11.2021 року позивачем подано до суду клопотання про допит свідка. 30.11.2021 року представником виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 17.02.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 22.06.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 23.06.2022 року позивачем подано до суду виступ позивача в судових дебатах. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2016 року прийнято справу № 308/133227/14-ц до свого провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.04.2016 року замінено неналежних відповідачів на належних. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2016 року в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2017 року клопотання про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2017 року в задоволенні клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.04.2018 року постановлено доставити приводом свідків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.06.2018 року постановлено доставити приводом свідків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.09.2018 року постановлено доставити приводом свідків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2019 року постановлено доставити приводом свідків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2019 року постановлено доставити приводом свідків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2020 року залучено до участі у справі співвідповідача ГУНП України в Закарпатській області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.11.2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2022 року постановлено провести допит свідка у справі в режимі відеоконференції . Заслухавши вступне слово сторін, покази свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і\~вирішення спору\~по суті суд приходить до наступного. За\~правилами\~ч.1\~ст.13\~ЦПК\~України\~суд\~розглядає\~справи\~не\~інакше\~як\~за\~зверненням\~особи,\~подани-ми\~відповідно\~до\~цього\~Кодексу,\~в\~межах\~ заявлених\~ нею\~вимог\~і\~на\~підставі\~ доказів,\~поданих\~ учасниками\~ справи\~або\~витребуваних\~судом\~ у\~передбачених\~цим\~ Кодексом\~ випадках.\~ Відповідно\~до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ті\~ обставини,\~ на\~які\~ вона\~ посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог\~ або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~ встановлених \~ цим\~ Кодексом.\~Частиною 5.\~даної статті\~передбачено,\~що\~ докази\~ подаються\~ сторонами\~та\~іншими\~ учасниками\~справи\~,\~ а\~ч.6\~ що\~ доказування\~не\~може\~ ґрунтуватися\~ на\~припущеннях.\~ Згідно\~з\~ч.7\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~суд\~не\~може\~збирати\~докази,\~що\~стосуються\~предмета\~спору,\~з\~власноїініціативи,\~крім\~витребування\~доказів\~судом\~у\~випадку,\~коли\~він\~має\~сумніви\~у\~добросовісному\~ здійсненні\~ учасниками\~справи\~їхніх\~процесуальних\~ прав\~або\~виконанні\~ обов`язків\~ щодо\~ доказів,\~а\~також\~інших\~випадків,\~передбачених\~цим\~Кодексом. Доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~суд\~встановлює\~ наявність\~або \~відсутність\~ обставин\~ (фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги\~і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших обставин,\~ які\~мають\~значення\~ для\~вирішення\~справи\~(ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України). Фактичні обставини справи: Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міського суду Закарпатської області від 10.01.1995 року, ухвалено : [PERSON] переселити в кв. [ADDRESS] , [PERSON] переселити в кв. [ADDRESS] , а осіб які проживали у вказаних квартирах переселити в квартиру [ADDRESS] . ( Т.1, а.с. 73) Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 22.03.95 № 44 виконком міської Ради вирішив дозволити обмін [PERSON] , прож. в [ADDRESS] , яка складається з 2 кімнат на квартиру [ADDRESS] , яка складається з 2-ох кімнат житл. пл..28 кв.м. та видати обмінні ордери . ( Т.2) Як встановлено судом, 08.07.1995 року складено акт про проведення добровільного виконання судового рішення від 10.01.1995 року ( Т.1 , а.с. 89-91) Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міського суду від 31.08.1999 року, яке набуло законної сили, визнано рішення Ужгородського міськвиконкому від 22.03.95 року за № 44 п. 1.4. незаконним та скасовано. ( Т.2) Ухвалою Ужгородського міського суд від 18.05.2001 року заяву [PERSON] про перегляд рішення Ужгородського міського суду від 10.01.1995 року по цивільній справі за позов [PERSON] до [PERSON] про примусовий обмін задоволено, а зазначене рішення - скасовано. ( Т.2) Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.02.02 № 42 на підставі рішення Ужгородського міського суду від 31 серпня 1999 року та на виконання постанови державного виконавця від 18.01.2002 р про поновлення виконавчого провадження, виконком міської ради вирішив: п.1.4. рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.03.95 р. за № 44 скасувати. ( Т.2) Як встановлено судом, [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть Серії [NUMBER] від 12.08.2011 року. При цьому, місцем її смерті значиться с. Вільшани Хустського району.\~\~( Т.1 , а.с. 185) Відповідно до акту затвердженого директором КП «ЖРЕР №1» від 28.09.2011 р. комісією в складі майстра дільниці [PERSON] , паспортиста [PERSON] , головного інженера [PERSON] , було складено акт про те, що на квартиру [ADDRESS] був виписаний МВК обмінний ордер на [PERSON] , але нею одержаний не був. Квартира на протязі багатьох років опечатана. Зареєстровані особи в квартирі не значаться. (т.1, а.с. 202). Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011 року «Про укладення договорів найму» п.п. 1.9 і 1.10, двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , закріплено за Ужгородським міським управлінням УМВС України в Закарпатській області як гуртожиток та поселено у ній сім`ю начальника відділу цього управління [PERSON] ( Т.1 , а.с. 120) Відповідно до\~акту опису\~майна в\~комунальній квартирі\~за адресою\~ [ADDRESS] \~від 07.10.2011\~комісією в\~ складі\~ дільничного\~інспектора майора\~міліції Фрінцо\~А.В.,\~директора КП\~«ЖРЕР №1»\~Дідун О.В.,\~головного інженера\~КП «ЖРЕР\~№1»\~-\~Пайди О.В.,\~паспортиста КП\~«ЖРЕР №\~1»\~ [PERSON] ,\~майстра дільниці\~ КП\~«ЖРЕР№ 1»\~-\~ [PERSON] \~в присутності\~свідка [PERSON] \~було описано\~та вилучено\~з квартири\~майно.\~Речі згідно\~опису \~завезено на\~склад «КП\~« ЖРЕР\~№1»\~за адресою\~ [ADDRESS] . ( Т.1 , а.с. 79) Відповідно до листа «ЖРЕР № 1» від 14.10.2011 р за № 78 [PERSON] було повідомлено, що за адресою [ADDRESS] станом на 06.10.2011 року зареєстрованих осіб не значиться. Так як в квартирі станом на 01.10.2011 року ніхто не проживав і не був зареєстрований, рішенням Ужгородської міської ради № 373 від 05 жовтня 2011 року було закріплено за Ужгородським міським управлінням УМВС України в Закарпатській області. Речі, які знаходяться в квартирі комісійно вивезено для зберігання на склад КП «ЖРЕР №1» 07.10.2011 року (т.2 ) Як встановлено\~судом,\~ \~рішенням Ужгородського\~міськрайонного суду\~від 06\~вересня \~ 2013\~року,\~яке \~залишено без\~змін \~ухвалою апеляційного\~суду Закарпатської\~області від\~25.12.2013\~року встановлено, що позивачем [PERSON] не доведено, обставини того, що за життя його мати [PERSON] , яка померла [INFO] набула права користування квартирою [ADDRESS] у встановленому законом порядку, а також що рішення виконкому Ужгородської міської ради від 05 жовтня 2011 року № 373 «Про укладення договорів найму» прийнято у порушення норм законодавства. (т.2 ) Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25.12.2013 року залишено без змін. Окрім того в Ухвалі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року зазначено, що суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив з того, що позивачем [PERSON] не доведено, обставини того, що за життя його мати [PERSON] , яка померла [INFO] набула права користування квартирою [ADDRESS] у встановленому законом порядку, а також що рішення виконкому Ужгородської міської ради від 05 жовтня 2011 року № 373 «Про укладення договорів найму» прийнято у порушення норм законодавства. (т.2 ) Відповідно\~до\~ вимог\~ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК\~України\~обставини,\~ встановлені\~ рішенням суду \~у\~ цивільній,\~господарській\~або\~адміністративній\~справі,\~що\~набрало\~ законної\~ сили,\~ не\~доказуються\~ при розгляді\~іншої\~справи,\~у\~якій \~беруть\~участь\~ті\~самі \~особи\~або\~ особа,\~ щодо якої\~встановлено\~ці\~ обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, за життя\~ [PERSON] на\~випадок своєї\~смерті зробила\~заповіт,\~посвідчений 08.10.2010\~року державним\~нотаріусом Ужгородської\~районної державної\~нотаріальної контори\~Івановою Ю.О.,\~яким заповіла\~належні ій\~грошові \~заощадження з\~належними відсотками\~та компенсаціями,\~що зберігаються\~в філії\~ Закарпатське\~обласне управління\~ВАТ «Державний\~ощадний банк\~України»,\~а також\~належну ій\~ квартиру\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] \~своїй доньці\~ [PERSON] ,\~1963\~р.н. ( Т.1 , а.с. 192) 18.04.2012\~року [PERSON] \~отримала свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом. ( Т.1 , а.с. 193 на звороті) Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] \~18.08.2011\~року звернувся\~до Першої\~ужгородської державної\~нотаріальної контори\~із заявою\~про прийняття\~спадщини після\~смерті матері\~ [PERSON] . ( Т.1 , а.с. 183) Даних про те, чи отримував [PERSON] свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі та у матеріалах даної цивільної справи відсутні. Як встановлено судом, спадкоємцями після померлої [INFO] [PERSON] за законом є її донька [PERSON] та син [PERSON] . ( Т.1 , а.с. 107 на звороті) Судом встановлено,\~що між\~сторонами виник\~спір щодо\~права користування жилим приміщенням, яке на час виникнення спірних правовідносин перебувало у комунальній власності , щодо права користування та володіння майном, яке перебувало у житловому приміщенні та неправомірності дій відповідачів. Предметом\~позовних\~вимог є\~визнання незаконними й неправомірними дій відповідачів, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконними пунктів 1.9. та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 р. виконкому Ужгородської міської ради. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Нормативно-правове обґрунтування : За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Разом з тим у\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно\~до \~положень\~статті\~1216\~ЦК\~України\~ спадкуванням\~є\~ перехід\~прав\~та \~обов`язків\~ (спадщини)\~від\~фізичної\~особи,\~яка\~померла\~(спадкодавця),\~до\~інших\~осіб\~(спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1217 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Відповідно до ст. 219 ЦК України Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608\~цього Кодексу. Із змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України - Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України \~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст.\~1297\~ЦК України \~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виходячи із системного аналізу норм права, вбачається, що спадкоємцю, який прийняв спадщину у складі якої є предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку нотаріусом не видається свідоцтво про право на спадщину на таке майно, з огляду на те, що предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку не підпадають під визначення нерухомого майна та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація. Позивач просить суд зокрема визнати його право володіння й розпорядження майном, яке КП ЖРЕР №1 вивезло згідно акту від 07.10.2011 року з квартири [ADDRESS] , як спадкоємця за законом його матері [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , а свідоцтво про право на спадщину видається в\~силу ст.\~1297\~ЦК України\~на майно та/або\~майнові права,\~які обтяжені,\~та/або\~нерухоме майно\~та інше\~майно,\~щодо якого\~здійснюється державна\~реєстрація,\~а позивач\~просить суд,\~зокрема визнати\~його право\~володіння й\~розпорядження \~особистим рухомим\~майном його\~ матері\~ [PERSON] ,\~ зокрема\~на предмети\~звичайної домашньої\~обстановки та\~вжитку ,\~яке КП\~ ЖРЕР\~№1\~вивезло \~згідно акту\~ від\~07.10.2011\~ року\~ з\~квартири [ADDRESS] ,\~ зважаючи на приписи ст. 1223 ЦК України , згідно якої зокрема, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, відтак суд вважає, що дана вимога позивача є обгрунтованою, мотивованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, а саме слід визнати за [PERSON] право володіння й розпорядження майном, згідно акту КП ЖРЕР №1 від 07.10.2011 року, яке було вивезено з квартири [ADDRESS] , як спадкоємця за законом його матері [PERSON] на 1/2 частину, оскільки, спадкоємцями після померлої [INFO] [PERSON] за законом є її донька [PERSON] та син [PERSON] , а у відповідності до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про: -визнання незаконним й неправомірним виламування 07.10.2011 року вхідних дверей з внутрішнім замком квартири [ADDRESS] працівниками КП ЖРЕР №1 за участю працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; -визнання незаконним й неправомірним проникнення 07.10.2011 року у квартиру [ADDRESS] працівників КП ЖРЕР №1 та працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області; -визнання незаконним й неправомірним захоплення і заволодіння 07.10.2011 року працівниками КП ЖРЕР №1 та працівниками міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майном всіх членів сім`ї [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яким володів й користувався , але з 07.10.2011р. і до цього часу відповідачі позбавили права володіння й користування майном та не допускають до всього захопленого майна нашої сім`ї, суд виходить з наступного. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Одним з\~таких способів\~є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом вказаних норм особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі № 522/12901/17-ц. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом норм цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України). Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права та особу, яка має відповідати за позовом. Однією із основних конституційних гарантій прав людини та громадянина є недоторканість житла, яка закріплена у статті 30 Конституції України. Згідно з вказаною нормою не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку. Право особи на недоторканність житла закріплено і у багатьох міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 р., статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р., статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Гарантії реалізації права на недоторканість житла визначені статтею 311 Цивільного Кодексу України, яка встановлює, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, повязаних із рятуванням життя людей та майна або з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, законом може бути встановлено інший порядок проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в них огляду та обшуку. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Гарантована Конституцією недоторканість житла знайшла закріплення у Кримінальному процесуальному кодексі як засада кримінального судочинства (статті 7, 13), за якою не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням. Крім того, частиною 1 статті 233 цього Кодексу передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. З наведеного вбачається, що право на недоторканість житла є невід`ємним правом кожної особи, гарантованим законом. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Статтею 162 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян. Зважаючи на фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, належним доказом порушення його права на недоторканість житла може бути лише вирок суду, який набрав законної сили та інші докази, щодо порушення його права на недоторканість, проте таких доказів суду не надано, а встановлення цього факту в порядку цивільного судочинства закон не передбачає, будь-якого спеціального способу захисту порушеного права на недоторканість житла Цивільний кодекс України та інші закони не містять . Окрім того, позивач належними та допустимими доказами не довів, що він є власником, володільцем квартири \~ [ADDRESS] ,\~а відтак\~і не\~довів належними доказами порушення його права на недоторканість житла за вказаною вище адресою. Судом встановлено, що ордер на спірне житлове приміщення № 234 від 31.03.1995 року, виданий на ім`я [PERSON] остання, не отримувала і таким чином відмовилась від подальшої реалізації наданого їй права на користування житловим приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , вказані обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 і в силу ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК\~України доведення не потребують. В ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 25.12.2013 року якою залишено без змін рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 встановлено, що [PERSON] не довів, що був членом сімї належного наймача квартири за адресою [ADDRESS] , а тому у нього не виникло будь яких житлових прав щодо вищевказаної квартири, які в свою чергу не були порушені та не могли бути порушеними. Таким чином , позивач належними та допустимими доказами не довів, що він є власником, володільцем квартири \~ [ADDRESS] ,\~а відтак\~і не\~довів належними доказами порушення його права на недоторканість житла за вказаною вище адресою. Окрім того, вимоги позивача про визнання : незаконним \~й неправомірним\~ виламування\~ 07.10.2011\~ року\~вхідних дверей\~ з\~внутрішнім \~замком квартири\~ [ADDRESS] ;\~незаконним \~й неправомірним\~ проникнення\~ 07.10.2011\~ року\~ у\~квартиру \~ [ADDRESS] ;\~незаконним \~й неправомірним\~захоплення \~і заволодіння\~07.10.2011\~ року\~працівниками \~КП \~ЖРЕР №1\~ та\~працівниками \~ міліції\~Ужгородського \~МВ УМВС\~України в\~Закарпатській області\~майном всіх\~членів \~ \~сім`ї [PERSON] суперечать визначеним способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки задоволення позову в цій частині жодним чином не захищає та не відновлює порушене право, тобто не відповідає завданням цивільного судочинства. З огляду\~на недоведеність\~обставин,\~які свідчать\~про порушення\~права позивача\~,\~є недоведеними\~та безпідставними\~і вимоги\~позову в цій частині вимог. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.\~\~ Оскільки КП \~ЖРЕР №1 не є органом влади чи органом місцевого самоврядування, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді визнання дій КП \~ЖРЕР №1 протиправними, не передбачено діючим законодавством, як спосіб захисту прав. Зважаючи на вищевикладене, суд не встановив підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позовних вимог з урахуванням не \~доведеності належними доказами порушення його права на недоторканість житла та з урахуванням обраних ним способів захисту. Що стосується позовної вимоги: - про визнання незаконним переведення комунальної квартири [ADDRESS] та визнати порушення вимог ст. 127 ЖК України, а саме про заборону переведення та закріплення в якості гуртожитку окрему житлову квартиру у цілому житловому квартирному будинку чи під`їзді, суд вважає, що дана вимога, суперечить визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки задоволення позову в цій частині жодним чином не захищає та не відновлює порушене право, тобто не відповідає завданням цивільного судочинства. Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.\~\~\~\~\~\~\~\~ Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст.16 ЦК України. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Водночас особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, на свій розсуд, а цілком конкретним способом захисту свого порушеного права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором (п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц. \~Оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого права визнання незаконним переведення комунальної квартири [ADDRESS] та визнати порушення вимог ст. 127 ЖК України не передбачений ні ст.16 ЦК України, ні іншим законом чи договором, то підстави для задоволення в цій частині позовних вимог відсутні. Обраний позивачем спосіб захисту прав, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Що стосується позовної вимоги в частині визнання незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради на підставі порушення вимоги ст. 127 ЖК України, суд виходить з наступного. Як встановлено\~судом рішенням\~виконавчого комітету\~Ужгородської міської\~ради №373\~від 05.10.2011\~року «Про\~укладення договорів\~найму» п.п.\~1.9\~і 1.10\~вирішено:\~двокімнатну квартиру\~за \~рахунок звільненого\~житлового фонду\~,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~закріпити за\~Ужгородським міським\~управлінням УМВС\~України в\~Закарпатській області\~як гуртожиток\~та поселити\~у квартиру,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~ сім`ю\~начальника відділу\~ управління\~Суворова О.Ю. (\~Т.1\~,\~ а.с.\~ 120) Відповідно до ст. 127 ЖК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. Відповідно до\~Примірного положення\~про гуртожитки\~(в\~редакції на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~затвердженого постановою\~Ради Міністрів\~Української РСР\~від 03.06.1986\~року №\~208\~ -\~під гуртожитки\~надаються спеціально\~споруджені або\~переобладнані для\~цієї мети\~жилі будинки.\~Переобладнання жилих\~будинків під\~гуртожитки провадиться\~з дозволу\~виконавчого комітету\~обласної,\~міської (міста\~республіканського підпорядкування)\~Ради народних\~депутатів. Не допускається розміщення гуртожитків у підвалах і цокольних поверхах, а також використання під гуртожитки приміщень у жилих будинках, призначених для постійного проживання громадян. Гуртожитки підрозділяються на два види: 1)для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); 2)для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). У гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в окремих під`їздах (секціях) жилого будинку. Отже, окремі приміщення і квартири не можуть офіційно отримувати статусу гуртожитків. \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене, враховуючи те, що окрема квартира у багатоквартирному житловому будинку за адресою [ADDRESS] згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011 року «Про укладення договорів найму» отримала статус гуртожитку, на переконання суду наявні правові підстави для визнання незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~При ухваленні рішення в цій частині позовних вимог, судом враховано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 року, яке набуло законної сили, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог , зокрема в частині визнання незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради. Водночас в межах справи № 308/498/13-ц позивач заявив вимогу про визнання незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради з тих підстав , що спірна квартира не відносилась до вільного житлового фонду, так як він фактично проживав в ній . В даній справі позивач заявив вимогу про визнання незаконним пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради з підстав порушення вимоги ст. 127 ЖК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення, у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені\~статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права. Так само, в правовій позиції Верховного Суду України зазначено, що для застосування передбаченої п. 2 ч. 1\~ст. 205 ЦПК України\~(в редакції 2004 року, п. 3 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України, в редакції, яка діє з 15.12.2017 року) підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі (постанова Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-342цс15). Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року у справі №303/4229/16-ц (провадження №61-28192св18). Отже, як встановлено судом предмет позову у цих справах є тотожний, проте з різних підстав заявлені позовні вимоги . Що стосується позовної вимоги про: -зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради скасувати пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011р., суд виходить з наступного. Рішенням виконавчого\~комітету Ужгородської\~міської ради\~№373\~від 05.10.2011\~року «Про\~укладення договорів\~найму» п.п.\~1.9\~і 1.10,\~вирішено:\~двокімнатну квартиру\~за \~рахунок звільненого\~житлового фонду\~,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~закріпити за\~Ужгородським міським\~управлінням УМВС\~України в\~Закарпатській області\~як гуртожиток\~та поселити\~у квартиру,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~ сім`ю\~начальника відділу\~ управління\~Суворова О.Ю. (\~Т.1\~,\~ а.с.\~ 120) В силу положень ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. \~Юридична позиція про неможливість скасування органами місцевого самоврядування своїх попередніх рішень ненормативного (індивідуального) характеру, внесення до них змін, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, була викладена у\~Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009. У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,

Outcome: partial