Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-29 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від обов`язку сплати аліментів та заборгованості по аліментам. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 08.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб за актовим записом № 2289. Від даного шлюбу народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 2289 розірвано. 18.08.2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1000 грн. на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 16.06.2015 року та до досягнення нею повноліття, тобто по [INFO] включно, в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] та досягнення ним повноліття, тобто по [INFO] включно, починаючи з 16.06.2015 року та стягнуто з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.06.2015 року та досягнення дитиною [PERSON] віку трьох років, тобто по [INFO] включно. В подальшому, постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Федорченко Л.В. від 18.12.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49688203 з виконання виконавчого листа № 523/9310/15-ц, виданого 04.09.2015 року. У зв`язку, із заборгованістю [PERSON] по сплаті аліментів було застосовано заходи примусового виконання рішення, а саме арешт майна, обмеження права водіння авто та тимчасове обмеження у праві виїзду з України. Позивач зазначає, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2016 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, [PERSON] одружилась з [PERSON] , після чого [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року заяву [PERSON] задоволено, дозволено усиновлення та оголошено його батьком [PERSON] та [PERSON] . Дане рішення не оскаржувалось та набуло законної сили. У зв`язку з вищевикладеним, між позивачем та його дітьми припинено особисті та майнові права і обов`язки з моменту усиновлення, а тому на його думку, у нього немає обов`язку щодо сплати аліментів, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким, звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася з часу усиновлення його дітей, а саме з 02.05.2019 року. Суд констатує, що 09.02.2022 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову представник відповідача вказує на те, що системний аналіз законодавства у галузі сімейного права дає можливість зробити висновок про відсутність підстав задоволення позову, адже позбавлення батьківських прав з подальшим усиновленням дитини одним із подружжя не звільняє автоматичного одного з батьків за походженням обов`язку утримувати дитину. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. [PERSON] вважає необхідним збереження матеріального обов`язку позивача з утримання дітей. Якщо дитину усиновлено однією особою , а також є один з батьків за походженням, то є обов`язок сплачувати аліменти у другого з батьків за походженням. З урахуванням побудови позовних вимог лише з підстав наявності факту усиновлення дітей, позов має бути залишений без задоволення, оскільки позивач не наводить інших суттєвих обставин задля застосування ч. 2 ст. 197 СК України. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 05.10.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій просив суд у задоволенні даного позву відмовити в повному обсязі, та проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 року за результатами розгляду справи № 523/16570/15-ц було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищезазначеного документа (а.с. 19). За період перебування у шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 18.08.2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за результатами розгляду цивільної справи № 523/9310/15-ц було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1000 грн. на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 16.06.2015 року та до досягнення нею повноліття, тобто по [INFO] включно, в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] та досягнення ним повноліття, тобто по [INFO] включно, починаючи з 16.06.2015 року та стягнуто з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.06.2015 року та досягнення дитиною [PERSON] віку трьох років, тобто по [INFO] включно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищеозначеного рішення (а.с. 7). Як вбачається із матеріалів справи постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Федорченко Л.В. від 18.12.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49688203 з виконання виконавчого листа № 523/9310/15-ц, виданого 04.09.2015 року. Після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Прізвище відповідача після укладення шлюбу було змінене на « [PERSON] ». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року по справі №523/2317/19 [PERSON] оголошено усиновлювачем дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. У поданому до суду відзиві, відповідач [PERSON] зауважила, що вважає необхідним збереження матеріального обов`язку [PERSON] з утримання дітей. Аналіз вказаних положень закону дає підстави для наступних висновків. Перший: юридичний акт усиновлення змінює суб`єктний склад батьківських правовідносин - батьки усиновлено особи перестають бути суб`єктами батьківських прав та обов`язків, і водночас, між усинолювачем та усиновленим встановлюються правові зв`язки, які існують між батьками та дітьми. Другий: суб`єктний склад може не змінюватися, а доповнюватися, оскільки батьківські права та обов`язки щодо дитини виконуватимуться і батьками, і усиновлювачами. Таким чином, за такої конструкції ч. 1 ст. 232 СК України вбачається альтернативність підходу щодо збереження батьківських прав та обов`язків в залежності від особливостей усиновлення. При чому за ситуації усиновлення однією особою (другий з подружжя) (абз. 2 ч. 1 ст. 232 СК України) закон вказує на можливість збереження майнових обов`язків (права на аліменти). Загальною умовою реалізації права на аліменти є виявлення бажання другим з батьків за походженням на отримання аліментів. Окрім того, суд констатує, що рішення Суворовського районного суду про стягнення аліментів із [PERSON] передувало рішенню Суворовського районного суду про усиновлення. Однак, за такий значний проміжок часу, а саме з 2015 року по 2019 рік позивач [PERSON] знехтував своїм обов`язком по сплаті аліментів та продовжує це робити, що вказує на той факт, що усиновлення дітей позивача [PERSON] ніяк не впливає на його свідому поведінку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджують порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів слід відмовити. Згідно приписів ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed